Номер провадження: 22-ц/813/3712/21
Номер справи місцевого суду: 521/6090/19
Головуючий у першій інстанції Коблова О.Д.
Доповідач Сегеда С. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.02.2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого Сегеди С.М.,

суддів: Громіка Р.Д.,

Комлевої О.С.,

за участю секретаря Ющак А.Ю.,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні, у відсутності учасників справи,апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Малиновського районного суду м.Одеси від 04 грудня 2019 року у цивільній справі за заявою в порядку окремого провадження ОСОБА_2 про визнання ОСОБА_3 недієздатною та призначення опікуна, заінтересована особа Малиновська районна адміністрації Одеської міської ради в особі органу опіки та піклування,

встановив:

10 квітня 2019 року ОСОБА_2 звернулась до суду з заявою про визнання фізичної особи недієздатною та призначення опікуна, заінтересована особа - Малиновська районна адміністрації Одеської міської ради в особі органу опіки та піклування.

В обґрунтування заяви ОСОБА_2 посилалась на ті обставини, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є її матір`ю, вона самостійно здійснює догляд та матеріальне утримання матері, яка страждає тяжким захворюванням, не усвідомлює значення своїх дій та не може керувати ними.

Внаслідок нездатності до самообслуговування, неможливості самостійного виконання хворою особою побутових потреб життєзабезпечення та необхідності постійного догляду, заявник просила суд визнати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , недієздатною та призначити опікуном ОСОБА_2 .

Рішенням Малиновського районного суду м.Одеси від 04 грудня 2019 року заяву ОСОБА_2 про визнання фізичної особи недієздатною та призначення опікуна, заінтересована особа - Малиновська районна адміністрації Одеської міської ради в особі органу опіки та піклування задоволено.

Визнано ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , недієздатною особою.

Встановлено опіку над недієздатною ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Призначено ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , опікуном ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Визначено строк дії рішення про визнання особи недієздатною в два роки.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , який є сином ОСОБА_3 і братом ОСОБА_2 ставить питання про скасування рішення Малиновського районного суду м.Одеси від 04 грудня 2019 року, та постановлення нового, яким відмовити ОСОБА_2 у задоволенні заяви у повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Вирішуючи питання про слухання справи у спрощеному позовному провадженні, у відсутності учасників справи, колегія суддів виходить із того, що учасники справи повідомлені про час і місце судового засідання, призначеного на 27.01.2021 року, на 14.00 год., як то передбачено ст. 130 ЦПК України (а.с. 84, 88-101).

При цьому, колегія суддів враховує, що у відповідності до п.п. 1, 5 Розпорядження голови Одеського апеляційного суду № 12 від 16.10.2020 року, з наступними змінами (а.с.103), тимчасово, на час установлення на території м. Одеси рівня епідемічної небезпеки «помаранчевий» або «червоний», зупинено розгляд справ у відкритих судових засіданнях за участю учасників судових процесів та припинено їх допуск до залів судових засідань.

Апеляційний суд розглядає цивільні справи, які не віднесені до справ, зазначених у ч.ч.1,2 ст. 369 ЦПК України, у відсутності учасників справи та осіб, які не залучалися до участі у справі судом першої інстанції, за наявності відомостей про їх повідомлення про дату, час і місце розгляду справи.

Оскільки жоден із учасників даної цивільної справи не надав суду заяви про бажання прийняти участь у справі особисто, у суду апеляційної інстанції відсутні підстави для відкладення розгляду справи, у зв`язку з чим колегія суддів вирішила слухати справу за відсутності її учасників, на підставі наявних у справі доказів.

Крім того, 26.01.2021 року від заявника апеляційної скарги ОСОБА_1 надійшла заява про розгляд справи у його відсутність з урахуванням обгрунтувань та вимог, викладених в його апеляційній скарзі.

Враховуючи вищенаведене та у відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене).

Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

У зв`язку з цим, датою ухвалення цього судового рішення, яким є ухвала суду, є 01.02.2021 року.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про необхідність застосування до спірних правовідносин ч. 1 ст. 377 ЦПК України, скасування оскаржуваного судового рішення і закриття у зв`язку з цим провадження у справі, виходячи з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_3 померла.

У зв`язку з її смертю виникла необхідність вирішити питання про закриття провадження у справі, так як спірні правовідносини не передбачають правонаступництва, у відповідності до ч. 1 ст. 377 ЦПК України, або про застосування до спірних правовідносин ч. 3 ст. 377 ЦПК України.

При цьому слід врахувати, що звертаючись до суду із заявою, представник ОСОБА_2 ОСОБА_5 просив закрити провадження у справі, в той час як заявник апеляційної скарги ОСОБА_1 просив скасувати оскаржуване судове рішення і ухвалити нове про відмову ОСОБА_2 в задоволенні її заяви.

Однак, кожним із зазначених осіб не враховано, що у зв`язку з тим, що ОСОБА_3 , яка судом була визнана недієздатною, померла ІНФОРМАЦІЯ_5 , а тому у разі, якщо оскаржуване судове рішення є незаконним, то у відповідності до ч. 1 ст. 377 ЦПК України, воно підлягає скасуванню, із закриттям провадження у справі. У разі, якщо оскаржуване судове рішення є законним, то у відповідності до ч.3 ст. 377 ЦПК України суд не може застосувати ч. 1 ст. 377 ЦПК України.

У зв`язку з цим, колегія суддів має вирішити питання про законність чи незаконність оскаржуваного судового рішення, після чого застосувати до спірних правовідносин ч. 1 або ч. 3 ст. 377 ЦПК України.

Вирішуючи дане питання, колегія суддів зазначає наступне.

Ухвалюючи судове рішення, суд виходив із того, що заявник у судове засідання не з`явилась, надала заяву, до змісту якої підтримала заявлені вимоги, просила розглянути справу у її відсутність.

Представник Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради у відкрите судове засідання також не з`явився.

ОСОБА_3 у відкрите судове засідання не викликалась, ураховуючи стан здоров`я особи в порядку ст. 299 ч.1 ЦПК України.

Однак, за змістом діючого цивільного законодавства недієздатні особи є особливою категорією людей (фізичних осіб), які внаслідок хронічного, стійкого психічно розладу тимчасово або постійно не можуть самостійно на власний розсуд реалізовувати майнові та особисті немайнові права, виконувати обов`язки й нести юридичну відповідальність за свої діяння. Недієздатним особам мають надаватися правові можливості для задоволення індивідуальних потреб, реалізації та захисту їх прав і свобод.

Хоча за станом здоров`я недієздатні особи не спроможні особисто реалізовуватиокремі конституційні права і свободи, вони не можуть бути повністю позбавлені цих правсвобод, тому держава зобов`язана створити ефективні законодавчі механізми та гарантії їх максимальної реалізації.

Частиною першою ст. 294 ЦПК України встановлено обов`язок суду під час розгляду справ окремого провадження роз`яснити учасникам справи їхні права та обов`язки, сприяти у здійсненні та охороні гарантованих Конституцією і законами України прав, свобод чи інтересів фізичних або юридичних осіб, вживати заходів щодо всебічного, повного, об`єктивного з`ясування обставин справи.

Відповідно до частини третьої ст. 296 ЦПК України заяву про визнання фізичноїособи недієздатною може бути подано членами її сім`ї, близькими родичами, незалежно відїх спільного проживання, органом опіки та піклування, закладом з надання психіатричної допомоги.

Частиною третьою статті 297 ЦПК України передбачено, що у заяві про визнанняфізичної особи недієздатною мають бути викладені обставини, що свідчать про хронічнийстійкий психічний розлад, внаслідок чого особа не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними.

У відповідності до ст. 298 ЦПК України за наявності достатніх даних про психічний розлад здоров`я фізичної особи суд призначає для встановлення її психічного стану судово-психіатричну експертизу. У виняткових випадках, коли особа, щодо якої відкрито провадження у справі про обмеження її у цивільній дієздатності чи визнання її недієздатною, явно ухиляється від проходженню експертизи, суд у судовому засіданні за участю лікаря-психіатра може постановити ухвалу про примусове направлення фізичної особи на судово-психіатричну експертизу

Згідно зі ст. 299 ЦПК України справи про обмеження цивільної дієздатностіфізичної особи чи визнання фізичної особи недієздатною суд розглядає за участю заявника, особи, щодо якої розглядається справа про визнання її недієздатною, та представника органу опіки та піклування.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року(далі Конвенція) і протоколи до неї згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського Суду з прав людини (далі ЄСПЛ) як джерело права.

У пункті 68 рішення ЄСПЛ 27 березня 2008 року у справі «Штукатуров проти Росії» № 44009/05, в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод ЄСПЛ виходив із того, що в справах осіб, які страждають на психічні розлади, національні суди користуються деякою свободою розсуду: наприклад, вони можуть вживати відповідні процесуальні підходи для забезпечення належного здійснення правосуддя, захисту здоров`я відповідної особи і подібне. Однак такі підходи не повинні зачіпати саму суть права заявника на справедливийсудовий розгляд, гарантованого статтею 6 Конвенції. При оцінці того, чи був необхідним той чи інший процесуальний підхід, такий як слухання без участі особи, ЄСПЛ бере до уваги всі відповідні чинники, такі, як сутність і складність питань, що розглядалися національним судом, їх значення для особи, реальність загроз для інших чи самої особи в разі слухання за її участі і т.п.

У пункті 71 цього рішення вказано, що особа з психічними розладами повинна мати можливість брати участь у слуханнях своєї справи безпосередньо або, за необхідності, інший спосіб (через представника), адже вирішується питання обмеження прав особи практично в усіх сферах життя.

ЄСПЛ звертав увагу, що незважаючи на розумові розлади, особа залишалася відносно самостійною. В таких умовах суд повинен був мати як мінімум короткий візуальний контакт із особою, а краще опитати її. Відтак, ЄСПЛ дійшов висновку, що, вирішуючи справу про визнання особи недієздатною виключно на підставі письмових доказів, не побачивши і не почувши особу, суд порушив право особи на справедливий судовий розгляд, передбачене частиною першою ст. 6 Конвенції (пункт 73 вказаного рішення).

Про необхідність надання доступу до суду навіть особам, які вже визнані недієздатними, відповідно до частини першої ст. 6 Конвенції наголошується у пункті 33 рішення ЄСПЛ від 30 травня 2013 року у справі № 49069/11 «Наталія Михайленко проти України».

Крім того, відповідно до рішення Конституційного Суду України від 01 червня 2016 року справі № 2-рп/2016 за конституційним поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини щодо відповідності Конституції України (конституційності) положення третього речення частини першої статті 13 Закону України «Про психіатричну допомогу» (справа про судовий контроль за госпіталізацією недієздатних осіб і психіатричного закладу): системний аналіз законодавства України дає підстави стверджувати, що недієздатні особи є особливою категорією людей (фізичних осіб), які внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу тимчасово або постійно не можуть самостійно на власний розсуд реалізовувати майнові та особисті немайнові права, виконувати обов`язки й нести юридичну відповідальність за свої діяння; недієздатним особам мають надаватися правові можливості для задоволення індивідуальних потреб, реалізації та захисту їх прав і свобод; хоча за станом здоров`я недієздатні особи не спроможні особисто реалізовувати окремі конституційні права і свободи, у тому числі право на свободу та особисту недоторканність, вони не можуть бути повністю позбавлені цих праві свобод. Тому держава зобов`язана створити ефективні законодавчі механізми та гарантії для їх максимальної реалізації (пункт 2.2 згаданого рішення).

Відповідно до частини перші ст. 29 Конституції України кожна людина має право на свободу та особисту недоторканність. Конституційний Суд України виходить із того, що серед фундаментальних цінностей дієвої конституційної демократії є свобода, наявність якої у особи є однією з передумов її розвитку та соціалізації. Право на свободу є невід`ємним та невідчужуваним конституційним правом людини і передбачає можливість вибору своєї поведінки з метою вільного та всебічного розвитку, самостійно діяти відповідно до власних рішень і задумів визначати пріоритети, робити все, що не заборонено законом, безперешкодно і на власний розсуд пересуватися по території держави, обирати місце проживання тощо. Право на свободу означає, що особа є вільною у своїй діяльності від зовнішнього втручання, за винятком обмежень, які встановлюються Конституцією та законами України (пункт 2.3 згаданого рішення).

Відповідно до частини третьої ст. 25 Закону України «Про психіатричну допомогу» особи, яким надається психіатрична допомога, мають право на особисту участь у судових засіданнях, висловлення своєї думки щодо висновків лікарів-психіатрів у судовому засіданні при вирішенні питань, пов`язаних з наданням їм психіатричної допомоги та обмеженням у зв`язку з цим їх прав.

Таким чином, особа, щодо якої розглядається справа окремого провадження про визнання її недієздатною, має право на участь у слуханні справи та на справедливий розгляд своєї справи. Зокрема, особа, щодо якої розглядається справа окремого провадження про визнання її недієздатною, повинна бути повідомлена про розгляд справи, їй має бути роз`яснено права, вона повинна мати можливість за бажанням скористатись безоплатною правовою допомогою і брати участь у судових засіданнях. Навіть у разі наявності реальних, доведених належними і допустимими доказами застережень щодо небезпеки безпосередньої участі цієї особи у розгляді справи для інших осіб або для неї самої, суд повинен, принаймні, мати візуальний контакт з цією особою, а краще опитати її (за необхідності дистанційно, у режимі відеоконференції). Якщо на момент розгляду справи окремого провадження особа позбавлена волі як психічно хвора, суд має перевірити законність підстав позбавлення волі такої особи, щоб гарантувати права людини на свободу і справедливий суд.

Крім того, у відповідності до ч. 1 ст. 60 ЦК України суд встановлює опіку над фізичною особою у разі визнання її недієздатною і призначає опікуна за поданням органу опіки і піклування.

Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи, остання була розглянута за відсутності заявника ОСОБА_2 , участь якої у розгляді даної справи є обов`язковою, а також без участі органу опіки і піклування Малиновської РА Одеської міської ради, подання останньої щодо призначення опікуна громадянці ОСОБА_3 також відсутнє. Сама ОСОБА_3 до суду не викликалась, що в сукупності свідчить про незаконність ухваленого судового рішення.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про незаконність і необгрунтованість оскаржуваного судового рішення, у зв`язку з чим воно підлягає скасуванню із закриттям провадження у справі через смерть ОСОБА_3 , оскільки спірні правовідносини не передбачають правонаступництва.

Згідно ч.ч. 1,5,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Колегія суддів зазначає, що заявник апеляційної скарги не надав суду достатніх, належних і допустимих доказів існування обставин, на які він посилається як на підставу своїх заперечень проти заяви та доводів апеляційної скарги.

Згідно ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про незаконність і необґрунтованість оскаржуваного рішення суду, доводи апеляційної скарги його частково спростовують, оскільки рішення ухвалено не у відповідності до вимог матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційну скаргу слід задовольнити частково, оскаржуване рішення суду скасувати і закрити провадження у справі.

Керуючись п.7 ч.1, ст. 255, ст.ст. 367, 368, ч.1 ст. 377 ст.ст. 381, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

ухвалив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Малиновського районного суду м.Одеси від 04 грудня 2019 року скасувати і провадження у цивільній справі за заявою в порядку окремого провадження ОСОБА_2 про визнання ОСОБА_3 недієздатною та призначення опікуна, заінтересована особа Малиновська районна адміністрації Одеської міської ради в особі органу опіки та піклування закрити.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції України протягом тридцяти днів з дня складання цьоого судового рішення.

Судді Одеського апеляційного суду: С.М. Сегеда

Р.Д. Громік

О.С. Комлева