ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.02.2021 року м. Одеса

Єдиний унікальний номер справи №514/504/20

Апеляційне провадження № 22-ц/813/2562/21

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого - Колеснікова Г.Я.(суддя-доповідач),

суддів - Вадовської Л.М., Сєвєрової Є.С.,

учасники справи:

позивачка - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

представник відповідача адвокат Афанасьєв Анатолій Олександрович,

розглянувши у порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи

апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Тарутинського районного суду Одеської області від 23 вересня 2020 року, постановлене під головуванням судді Тончевої Н.М.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог та відзив на позов

У квітні 2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду з уточненим в подальшому позовом до ОСОБА_2 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів

Позовні вимоги обґрунтовала тим, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 25 червня 2000 року, в якому народились донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішенням Тарутинського районного суду Одеської області від 21 вересня 2016 року шлюб між ними розірвано та визначено місце проживання дітей разом із нею.

Зазначила, що рішенням Тарутинського районного суду Одеської області від 30 листопада 2016 року з відповідача на її користь стягнуто аліменти на утримання дітей в розмірі 766 грн. на кожну дитину, щомісячно, починаючи з 06 жовтня 2016 року до досягнення ними повноліття.

Посилаючись на те, що відповідач несвоєчасно сплачував аліменти в повному обсязі, позивачка просила стягнути з нього неустойку (пеню) за прострочення аліментів за період з 01 лютого 2018 року по 30 вересня 2019 року в розмірі 8357,05 грн. згідно наданих нею розрахунків на підставі ч.1ст.196 СК України (а.с.1-4,65-68).

Представник відповідача адвокат Афанасьєв А.О. у поданій до суду заяві від 01 липня 2020 року позов не визнав, посилаючись зокрема на те, що ОСОБА_2 є добросовісним платником аліментів, що докази його вини у виникненні будь-якої заборгованості по аліментам позивачкою не надано, та більш того, наданими ним суду доказами, існує переплата аліментів у значній сумі (а.с.41).

В судовому засіданні, призначеному на 23 вересня 2020 року, позивачка та представник відповідача підтримали свої вимоги та заперечення.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Тарутинського районного суду Одеської області від 23 вересня 2020 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів в сумі 2 452,80 грн.

Судове рішення мотивовано тим, що заборгованість по сплаті аліментів відповідача за період з лютого 2018 року по вересень 2019 року дійсно складає 8363 грн., яка повністю ним сплачена у листопаді 2019 року, що позивачкою надано розрахунок розміру неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів за вказаний період, який становить 17 572, 55 грн. Тому, враховуючи матеріальний стан відповідача, який має тяжке захворювання, що не дає йому змоги працевлаштуватись та отримувати доходи, суд дійшов висновку про можливість зменшити розмір неустойки та стягнути з нього 2 452,80 грн.(а.с.92-95).

Доводи апеляційної скарги

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати і постановити нове рішення про задоволення позову.

Неправильність судового рішення суду мотивувала порушенням судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Зокрема, доводи апелянта зводяться до того, що суд першої інстанції помилково зменшив розмір неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, оскільки у справі відсутні докази про те, що відповідач має тяжке захворювання, яке не дає йому змоги працевлаштуватись та отримувати доходи (а.с.99-101).

Правом на відзив відповідач та його представник не скористалися.

Згідно ч.13ст.7,ч.1ст.368 ЦПК України розгляд справи проведено за правилами спрощеного позовного провадження.

З урахуванням недостатньої кількості суддів в Одеському апеляційному суді (з 2013 року кількість суддів палати з розгляду цивільних справ зменшилась з 48 до 15 суддів), що створює надмірне навантаження та виключає можливість розгляду справи в строки, передбачені національним законодавством.

Позиція апеляційного суду

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Як зазначалось вище, задовольняючи позовні вимоги позивачки частково, суд першої інстанції погодився з розрахунками неустойки (пені), наданими позивачкою, проте врахував матеріальний стан відповідача, який має тяжке захворювання, що не дає йому змоги працевлаштуватись і отримувати доходи, та дійшов висновку про можливість зменшити розмір неустойки та стягнути з нього 2 452,80 грн. на підставі ч.2ст.196 СК України.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду в частині застосування правил ч.2ст.196 СК України, оскільки вони не відповідають нормам матеріального та процесуального права.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, від шлюбу мають двох дітей: доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.11,12).

Рішенням Тарутинського районного суду Одеської області від 21 вересня 2016 року зазначений шлюб розірвано за позовом ОСОБА_2 та визначено місце проживання дітей разом із матір`ю (а.с.10).

Рішенням того ж суду від 30 листопада 2016 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дітей в розмірі 766 грн. на кожну дитину, щомісячно, починаючи з 06 жовтня 2016 року до досягнення ними повноліття.

07 листопада 2016 року Тарутинським районним судом Одеської області видано виконавчий лист №514/1287/16 про стягнення з відповідача ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти:

- на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 766 грн., щомісячно, з подальшою індексацією відповідно до закону, починаючи з 06 жовтня 2016 року до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_3 ;

- на утримання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 766 грн. щомісячно, з подальшою індексацією відповідно до закону, починаючи з 06 жовтня 2016 року до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с.13).

29 квітня 2019 року донька сторін ОСОБА_3 досягла повноліття.

Згідно розрахунку заборгованості по сплаті аліментів від 17 липня 2020 року №8596, складеного державним виконавцем Тарутинського РВ ДВС Демиденко Д.Ю., за період з лютого 2018 року по вересень 2019 року включно, у відповідача ОСОБА_2 наявна заборгованість по аліментам в розмірі 8 363 грн., яку останній повністю сплатив у листопаді 2019 року.

Із цього розрахунку видно, що заборгованість по аліментам у лютому 2018 року склала 1532 грн., яка сплачена відповідачем у травні 2018 року. У червні 2018 року не доплата аліментів склала 6,67 грн., у вересні 2018 року - 412 грн., у жовтні 2018 року-444грн.,у листопаді 2018 року - 413,69 грн., у грудні 2018 року- 495грн.

У січні 2019 року недоплата аліментів склала 505,66 грн., у лютому 2019 року не сплачено аліментів взагалі на суму 2027 грн., у квітні 2019 році недоплата аліментів склала 461,22 грн., у травні 2019 року недоплата 13,50 грн.

З 29 квітня 2019 року аліменти нараховуються на одну дитину, тому у червні 2019 року аліменти в сумі 1013,50 грн. взагалі не сплачено.У липні 2019 року недоплата склала 23,48 грн., у серпні 2019 року - недоплата 3,50грн., у вересні 2019 року несплачено аліментів взагалі 1013,30 грн., а всього заборгованість склала на загальну суму 8363,72 грн. Станом на 17 липня 2020 року заборгованість відсутня, переплата складає 19,56 грн.(а.с.69-70).

Позивачкою надано суду розрахунок розміру неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів за період з 01 лютого 2018 року по 30 вересня 2019 року, яка дорівнює 17 572,55 грн., а стягненню з відповідача підлягає сума неустойки (пені) в розмірі 8357,05грн., що дорівнює сумі заборгованості зі сплати аліментів за цей період, враховуючи правову позицію викладену у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 квітня 2019 року по справі № 333/6020/16-ц (провадження №14-616цс18)

Так, у зазначеній постанові зазначено, що у разі, якщо заборгованість зі сплати аліментів погашено частково в іншому місяці, то визначення пені на заборгованість зі сплати аліментів розраховується з урахуванням розміру несплаченої частки аліментів за певний місяць з дня сплати частки місячного платежу і до дня, який передує дню погашення заборгованості за відповідним місячним платежем, помножену на 1 % (а.с.71-72).

Судом також встановлено, що відповідач:

-за період з 1 кварталу 2017 року по 2 квартал 2020 року не отримував доходів, що підтверджується відомостями з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків (а.с.87);

-на обліку в Тарутинській районній філії Одеського обласного центру зайнятості не перебуває, що підтверджується довідкою вказаного центру від 18 вересня 2020 року №469 (а.с.88).;

-згідно медичних висновків лікарів має полікістоз печінки. кісту правої долі печінки, а також доліхосигму (а.с.30,84-85).

Докази про те, що ОСОБА_5 має тяжке захворювання, що він тривалий час знаходився на лікуванні, яке позбавило його можливості своєчасно сплачувати аліменти у період виникнення заборгованості, останнім судам першої та апеляційної інстанцій не надані.

Мотиви, з яких виходив апеляційний суд, та застосовані норми права

Відповідно до ч.1ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Як зазначалось вище, згідно з розрахунками, наданими позивачкою, відповідач не своєчасно сплачував аліменти на утримання дітей, внаслідок чого утворилась заборгованість за період з 01 лютого 2018 року по 30 вересня 2019 року, тому розмір неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів підлягає стягненню в розмірі 8 357,05 грн.(а.с.71-72).

З висновками суду першої інстанції про те, що неустойка (пеня) за прострочення сплати аліментів відповідачем за період з лютого 2018 року по вересень 2019 року складає 8 363 грн. погодились як апелянт, яка рішення суду у вказаній частині не оскаржила, так і відповідач, який рішення рішення суду першої інстанції не оскаржив взагалі.

Крім того, за весь час перебування справи в провадженні судів першої та апеляційної інстанцій ОСОБА_2 неправильність поданого позивачекою розрахунку не спростував, власного розрахунку не подав, хоча не був обмежений у такій можливості.

Із змісту апеляційної скарги видно, що ОСОБА_1 не погодилась лише з тим, що суд першої інстанції помилково зменшив розмір неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, посилаючись на те, що у справі відсутні докази про те, що відповідач має тяжке захворювання, що не дає йому змоги працевлаштуватись та отримувати доходи (а.с.99-101).

Враховуючи наведене, перегляду підлягає рішення Тарутинського районного суду Одеської області від 23 вересня 2020 рокулише в частині обґрунтування судом зменшення розміру неустойки (пені).

Вирішуючи питання щодо законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції в зазначеній частині, апеляційний суд виходить з такого.

Відповідно до ч.ч.1,6 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною 2ст.196 СК України встановлено, що розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів.

Наведені вище докази свідчать про те, що відповідач офіційно не працевлаштований та має діагноз, який не є доказом наявності у нього тяжкого захворювання.

В свою чергу сама по собі обставина відсутності у відповідача офіційного місця роботи та наявність певних захворювань, які не є тяжкими, не свідчить про об`єктивну відсутність можливості виконання батьком свого обов`язку утримувати власних дітей, забезпечуючи створення умов, необхідних для всебічного та гармонійного їх розвитку.

За таких обставин висновок суду про те, що відповідач має тяжке захворюванням, що не дає йому змоги працевлаштуватися та отримувати доходи є припущенням, яке не може бути покладено в обґрунтування підстав для застосування ч.2ст.196 СК України.

Враховуючи наведене, правових підстав для застосування правил ч.2ст.196 СК України у суду першої інстанції не було.

Крім того, апеляційний суд звертає увагу на те, що позивачка також надала суду копії медичних висновків про те, що вона має низку захворювань, але незважаючи на ці обставини несе основний тягар відповідальності щодо створення умов, необхідних для всебічного та гармонійного розвитку дітей (а.с.54-62).

Таким чином, при відповідальному ставленні до своїх батьківських обов`язків відповідач спроможний надати належний рівень матеріального забезпечення своїм дітям, оскільки він має можливість в регіоні в якому він проживає заробити достатньо коштів для їх утримання, не позбавлений можливості працевлаштуватися з метою отримання доходу, необхідного для утримання його дітей та сплачувати аліменти щомісячно в установлений строк, не допускаючи виникнення заборгованості по сплаті аліментів.

Посилання відповідача на відсутність доходів не звільняє останнього від покладеного на нього законом обов`язку своєчасного утримання дітей.

Враховуючи вартість життя та забезпечення соціально-побутових потреб дітей, їх навчання та здоров`я, розмір аліментів, встановлений судовим рішенням повиний виконуватися відповідачем згідно ч.5ст.124 Конституції України, оскільки судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України, так саме і для відповідача.

ОСОБА_5 був обізнаний зі змістом рішення суду про стягнення з нього аліментів на утримання дочки та сина, знав про свій обов`язок з їх сплати, однак доказів на підтвердження неможливості своєчасноо сплачувати аліменти, у зв`язку з чим заборгованість утворилась з незалежних від нього причин, відповідачем не надано.

Також відповідач достовірно знав про наявне в нього зобов`язання зі своєчасної сплати аліментів, що свідчить про наявність презумпції вини платника аліментів у виникненні заборгованості з їх сплати та є підставою для застосування до відповідача відповідальності, передбаченої ч.1 ст.196 СК України.

З огляду на викладене, висновок суду першої інстанції про часткове задоволення позову шляхом стягнення неустойки (пені) в сумі 2 452,80 грн. є необґрунтованим.

Оскільки висновки суду першої інстанції в частині визначення розміру неустойки (пені) не ґрунтуються на вимогах закону та не узгоджуються з матеріалами справи, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, судове рішення від 23 вересня 2020 року змінити, задовольнивши позов ОСОБА_1 в повному обсязі.

У відповідності до вимог ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог, а тому з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 840,80 грн.

Керуючись ст.ст.368,374,376,381-384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Тарутинського районного суду Одеської області від 23 вересня 2020 року змінити.

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів задовольнити в повному обсязі.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_6 , місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 ) неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів в сумі 8357 (вісім тисяч триста п`ятдесят сімь) грн.05 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) на користь держави судовий збір в розмірі 840 (вісімсот сорок) грн. 80 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 02 лютого 2021 року.

Головуючий

Судді: