Ічнянський районний суд Чернігівської області
Провадження № 2/733/13/21
Єдиний унікальний №733/171/20
Рішення

Іменем України

29 січня 2021 року м. Ічня

Ічнянський районний суд Чернігівської області

у складі головуючого судді Овчарика В.М.,

за участю секретаря Ткаченко В.М.,

позивача за первісним позовом ОСОБА_1 ,

позивача за зустрічним позовом ОСОБА_2 та

відповідача ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Ічня у режимі відеоконференції за правилами загального провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_2 про стягнення суми авансу та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення матеріальних збитків та моральної шкоди,

установив:

У лютому 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_5 та ОСОБА_2 про стягнення суми авансу та моральних збитків. В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що 25 жовтня 2018 року, коли він перебував в м. Ічня, домовився з ОСОБА_3 та ОСОБА_2 про встановлення трьох надгробних пам`ятників своїм рідним на кладовищах у с. Гмирянка Ічнянського району Чернігівської області. По каталогу ним було вибрано пам`ятник з чорного граніту вартістю 8 500 грн. Під час усної угоди було домовлено, що відповідачі виготовляють та установлюють пам`ятники, а він сплачує їх вартість. На вимогу останніх він сплатив аванс у розмірі 6 500 грн. Через деякий час пам`ятники були виготовлені, але не відповідали вибраному ним взірцю, при цьому не були закінчені, тому він відмовився оплачувати повну їх вартість, після чого на його адресу почали йти вимоги, образи та погрози. Як виявилося згодом надгробні пам`ятники були демонтовані, тобто зобов`язання відповідачі належним чином не виконали. З урахуванням викладеного та уточнених позовних вимог позивач просив стягнути у солідарному порядку з відповідачів на його користь 6 500 грн авансових коштів.

У березні 2020 року ОСОБА_2 звернувся до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_1 про стягнення матеріальних збитків та моральної шкоди, обґрунтовуючи свої вимоги, тим що 25.10.2018 року в м. Ічня він зустрівся з ОСОБА_1 , щоб домовитися про виготовлення та встановлення трьох комплектів гранітних пам`ятників на кладовищах с. Гмирянка Ічнянського району Чернігівської області. ОСОБА_1 у присутності ОСОБА_3 по каталогу замовив пам`ятники, вартість яких на той час склала за кожен з них по 5 700 грн. Після всіх усних домовленостей, ОСОБА_1 добровільно надав йому 5 000 грн, попросивши зробити всі роботи у 2018 році. 30 жовтня 2018 року він разом із ОСОБА_3 закупили всі необхідні матеріали для забентонування плит. Цього ж дня були демонтовані старі пам`ятники та виконані роботи по виготовленню бетонних плит, а 06.11.2018 року були встановлені гранітні пам`ятники. Після проведених робіт він зателефонував ОСОБА_1 з проханням розрахуватися, на що той попросив вислати фотографії встановлених пам`ятників. У подальшій розмові ОСОБА_1 повідомив, що його все влаштовує, тому останньому було висунуто вимогу сплатити за проведені роботи, на що той відмовився, навіть після того як йому було зроблено знижку. Попередивши ОСОБА_1 про те, що у разі не сплати ним коштів вони змушені будуть демонтувати нові пам`ятники та поставити старі, останній відповів, що посадить їх до в`язниці. У кінці березня 2019 року вони демонтували встановлені гранітні пам`ятники, а на їх місце належним чином встановили старі. Всі ці події негативно вплинули на його здоров`я, внаслідок чого йому були завдані моральні збитки. З урахуванням викладеного позивач за зустрічним позовом просив в стягнути з ОСОБА_1 на його користь понесені матеріальні збитки у розмірі 32 244 грн та 50 670 грн моральної шкоди.

12 березня 2020 року ОСОБА_2 подано до суду зустрічний позов до ОСОБА_1 (а.с. 25), який ухвалою суду від 10 вересня 2020 року був об`єднаний в одне провадження з первісним позовом (ас. 100-101); за клопотанням позивача за первісним позовом (а.с. 37), ухвалою суду від 12 березня 2020 року визначено судове засідання по справі, призначене на 01 квітня 2020 року проводити в режимі відеоконференції (а.с. 39-40); за клопотанням позивача за первісним позовом (а.с. 46), ухвалою суду від 06 квітня 2020 року визначено судове засідання по справі, призначене на 17 квітня 2020 року проводити в режимі відеоконференції (а.с. 48-49); за клопотанням позивача за первісним позовом (а.с. 88), ухвалою суду від 31 серпня 2020 року визначено судове засідання по справі, призначене на 10 вересня 2020 року проводити в режимі відеоконференції (а.с. 91-92); за клопотанням позивача за первісним позовом (а.с. 111), ухвалою суду від 28 вересня 2020 року визначено судове засідання по справі, призначене на 08 жовтня 2020 року проводити в режимі відеоконференції (а.с. 116-117); ухвалою суду від 05 листопада 2020 року визначено судове засідання по справі, призначене на 07 грудня 2020 року проводити в режимі відеоконференції (а.с. 125-126); ухвалою суду від 07 грудня 2020 року закрите підготовче провадження та визначено судове засідання по справі, призначене на 04 січня 2021 року проводити в режимі відеоконференції (а.с. 142-144); ухвалою суду від 13 січня 2021 року визначено судове засідання по справі, призначене на 29 січня 2021 року проводити в режимі відеоконференції (а.с. 155-156).

Інших заяв та клопотань від учасників справи не надходило.

Суд не бере до уваги відзив на позов, який надійшов до суду 15.09.2020 року від ОСОБА_1 , оскільки до нього не прикладені документи, що підтверджують надіслання (надання) відзиву і доданих до нього доказів іншим учасникам справи.

Відповідно до відзиву, поданого ОСОБА_3 12.03.2020 року (а.с. 32-33), останній просить відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 з посиланням на те, що останнім не доведено сплату ним авансу відповідачам та завданої йому останніми моральної шкоди. Крім того вважає, що у позовній заяві ОСОБА_1 йде мова не про аванс, а про завдаток.

Відповіді на відзив ОСОБА_3 позивачем за первісним позовом ОСОБА_1 не подано.

Відзиву на позов ОСОБА_1 позивачем за зустрічним позовом ОСОБА_2 та відповідачкою ОСОБА_4 не подано.

У судовому засіданні позивач за первісним позовом ОСОБА_1 , який приймав участь у судовому засіданні у режимі відеоконференції, свої позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити із зазначених у позовній заяві підстав, у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 просив відмовити, пояснивши, що у нього з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 була домовленість про встановлення пам`ятників, а також про те, що останні покладуть біля пам`ятників плитку, яку вони не поклали, фактично не виконавши їх попередню усну домовленість по виконанню робіт, тому ним не були сплачені кошти у повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_3 у судовому засіданні просив відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 з посиланням на викладене в його відзиві, який також пояснив, що спочатку домовленостей з приводу плитки, яку просив покласти ОСОБА_1 , не було, це питання виникло пізніше. Дійсно останню не було покладено, так як цьому не дозволяли погодні умови, однак всі інші домовленості щодо виготовлення та встановлення пам`ятників були виконані.

У судовому засіданні позивач за зустрічним позовом ОСОБА_2 свої позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити із зазначених у позовній заяві підстав, у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 просив відмовити, при цьому пояснив, що дійсно між ним та ОСОБА_1 , за участю ОСОБА_3 , була усна домовленість про виготовлення та встановлення надгробних пам`ятників. Для цього ОСОБА_1 особисто йому надав 5 000 грн завдатку. Спочатку домовленостей з приводу плитки, яку просив покласти ОСОБА_1 , не було, це питання виникло пізніше. Дійсно останню не було покладено, так як цьому не дозволяли погодні умови, однак всі інші домовленості щодо виготовлення та встановлення пам`ятників були виконані, за які ОСОБА_1 відмовився сплачувати, тому його було у телефонній розмові попереджено, що надгробні пам`ятники будуть демонтовані.

Відповідачка ОСОБА_4 у судове засідання не з`явилася, надавши заяву про розгляд справи за її відсутності.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.

Судом установлено, що міжОСОБА_2 та ОСОБА_1 було укладено усну угоду про виготовлення та встановлення трьох комплектів гранітних пам`ятників рідним останнього на кладовищах в с. Гмирянка Ічнянського району Чернігівської області.

У присутності відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_2 позивач ОСОБА_1 по каталогу замовив пам`ятники, після чого надав ОСОБА_2 попередню оплату.

30 жовтня 2018 року ОСОБА_2 разом із ОСОБА_3 закупили всі необхідні матеріали для забентовування плит.

Через деякий час були демонтовані старі пам`ятники та виконані роботи по виготовленню бетонних плит, а 06.11.2018 року були встановлені гранітні пам`ятники.

Після проведених робіт ОСОБА_2 та ОСОБА_3 зателефонували ОСОБА_1 з проханням розрахуватися, на що той відмовив з посиланням на те, що роботи виконані не в повному обсязі.

Попередивши ОСОБА_1 про те, що у разі не сплати ним коштів будуть демонтувати нові пам`ятники та поставлені на їх місце старі, у кінці березня 2019 року ОСОБА_2 з ОСОБА_3 демонтували їх, що не заперечується сторонами.

Відповідно до частини першої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ч. 2 ст. 631 ЦК України договір набирає чинності з моменту його укладення.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (частина перша статті 638 ЦК України).

Частинами першою, другою статті 640 ЦК України передбачено, що договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії.

Зміст правочину може бути витлумачений стороною (сторонами). Якщо за правилами, встановленими частиною третьою статті 213 ЦК України, немає можливості визначити справжню волю особи, яка вчинила правочин, до уваги беруться мета правочину, зміст попередніх переговорів, усталена практика відносин між сторонами, звичаї ділового обороту, подальша поведінка сторін, текст типового договору та інші обставини, що мають істотне значення (частини перша та четверта статті 213 ЦК України).

Тлумачення умов договору здійснюється відповідно до статті 213 ЦК України (частина перша статті 637 ЦК України).

Цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства (частини перша статті 14 ЦК України).

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (частина перша статті 509 ЦК України).

Якщо кожна із сторін у зобов`язанні має одночасно і права, і обов`язки, вона вважається боржником у тому, що вона зобов`язана вчинити на користь другої сторони, і одночасно кредитором у тому, що вона має право вимагати від неї (частина третя статті 510 ЦК України).

Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (частина перша статті 526 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.

Згідно зі статтею 623 ЦК України боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Розмір збитків, завданих порушенням зобов`язання, доказується кредитором. При визначенні неодержаних доходів (упущеної вигоди) враховуються заходи, вжиті кредитором щодо їх одержання.

Між сторонами склалися правовідносини, які регулюються главою 61 ЦК України.

Згідно ст. 837 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Частиною першою та п`ятою статті 853 ЦК України передбачено, що замовник зобов`язаний прийняти роботу, виконану підрядником відповідно до договору підряду, оглянути її і в разі виявлення допущених у роботі відступів від умов договору або інших недоліків негайно заявити про них підрядникові. Якщо замовник не зробить такої заяви, він втрачає право у подальшому посилатися на ці відступи від умов договору або недоліки у виконаній роботі. Якщо замовник протягом одного місяця ухиляється від прийняття виконаної роботи, підрядник має право після дворазового попередження продати результат роботи, а суму виторгу, з вирахуванням усіх належних підрядникові платежів, внести в депозит нотаріуса, нотаріальної контори на ім`я замовника, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до ст. 854 ЦК Україн, якщо договором підряду не передбачена попередня оплата виконаної роботи або окремих її етапів, замовник зобов`язаний сплатити підрядникові обумовлену ціну після остаточної здачі роботи за умови, що роботу виконано належним чином і в погоджений строк або, за згодою замовника, - достроково. Підрядник має право вимагати виплати йому авансу лише у випадку та в розмірі, встановлених договором.

Робота, виконана підрядником, має відповідати умовам договору підряду, а в разі їх відсутності або неповноти - вимогам, що звичайно ставляться до роботи відповідного характеру. Виконана робота має відповідати якості, визначеній у договорі підряду, або вимогам, що звичайно ставляться, на момент передання її замовникові. Результат роботи в межах розумного строку має бути придатним для використання відповідно до договору підряду або для звичайного використання роботи такого характеру (ст. 857 ЦК України).

Згідно ст. 12 ЦПК України, обставини цивільних справ встановлюються судом за принципом змагальності. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Статтею 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

При цьому, відповідно до ч. 1 ст. 76 цього Кодексу, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ст. 89 ЦПК).

Аналізуючи зібрані по справі докази, суд вважає встановленим, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 належним чином не виконали свої зобов`язання щодо встановлення пам`ятників, так як демонтували їх, при цьому надані ОСОБА_2 накладні про понесені витрати, суд не приймає як доказ, оскільки встановити дійсні витрати по вказаних вище накладних не представляється можливим, враховуючи, що відповідачі демонтували пам`ятники.

Таким чином, грошові кошти, які були отримані ОСОБА_2 в якості авансу у сумі 5 000 грн, підлягають стягненню з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 , оскільки саме такий розмір авансу ними визнаний, при цьому сума 6 500 грн як аванс матеріалами справи не підтверджена.

Тобто, боржник, який видав аванс, має право вимагати його повернення в усіх випадках невиконання чи неналежного виконання договору кредитором.

Враховуючи, що відповідачка ОСОБА_4 не була учасником домовленостей між ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , тому позовні вимоги щодо стягнення з неї у солідарному порядку 5 000 грн задоволенню не підлягають.

За таких обставин позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню.

Посилання відповідачів на те, що ОСОБА_1 надав їм завдаток, а не аванс суд відхиляє, виходчи з наступного.

Згідно ст. 570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов`язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом.

На відміну від завдатку аванс - це лише спосіб платежу, який виконує функцію попередньої оплати.

Судом установлено, що сума 5 000 грн була попередньою оплатою, так як між сторонами не було укладено ніяких письмових договорів, укладення яких у майбутньому також не передбачалося.

Разом із тим позовні вимоги ОСОБА_2 задоволенню не підлягають з підстав зазначених вище.

Посилання відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про те, що спочатку не було домовленостей між ними та ОСОБА_1 щодо покладення плитки, судом відхиляється, оскільки як видно з СМС повідомлення, відправленого ОСОБА_3 позивачу ОСОБА_1 , в ньому йдеться мова про плитку на суму 1 500 грн.

Оскільки позивач за первісним позовом при подачі позову до суду був звільнений від сплати судового збору, так як відноситься до осіб постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи 1 категорії (а.с. 2), при цьому у задоволенні зустрічного позову відмовлено, тому судовий збір у розмірі 840,80 грн підлягає стягненню з відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у дохід державив рівних частках.

Керуючись ст. 2, 4, 12, 13, 76, 81, 89, 141, 259, 263, 264, 265 ЦПК України, суд

ухвалив:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_2 про стягнення суми авансу задовольнити частково.

Стягнути солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 5 000 (п`ять тисяч) гривень 00 коп авансових коштів.

В іншій частині позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення матеріальних збитків та моральної шкоди відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 та ОСОБА_2 у дохід держави по 420 (чотириста двадцять) гривень 40 коп судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до Чернігівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Позивач: ОСОБА_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 .

Відповідач: ОСОБА_3 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 .

Відповідач: ОСОБА_4 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 , відомості про реєстраційний номер облікової картки платника податків та паспортні дані відсутні.

Відповідач: ОСОБА_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 .

Повне судове рішення складено 02 лютого 2021 року.

Головуючий суддя В.М.Овчарик