ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 2/753/6756/21
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" листопада 2021 р. м. Київ

Дарницький районний суд м. Києва у складі головуючого судді - Курічової В.М.,

за участю секретаря судового засідання - Іващенко Ю.О.,

представника позивачки - адвоката Шумова В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Конструкторське бюро «Артилерійське озброєння» про стягнення середнього заробітку за період затримки розрахунку та відшкодування моральної шкоди,

У С Т А Н О В И В:

24.05.2021 до Дарницького районного суду м. Києва надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ДП «КБ «Артилерійське озброєння» про стягнення середнього заробітку за період затримки розрахунку, у якій вона просить стягнути з ДП «КБ «Артилерійське озброєння» на її користь:

- середній заробіток за період затримки розрахунку при звільненні з 13.12.2019 по 19.05.2021 у розмірі 564 105,96 грн,

- 20 000,00 грн в рахунок відшкодування моральної шкоди.

На обґрунтування позовних вимог зазначає, що 13.12.2019 її звільнено з посади заступника головного бухгалтера ДП «Конструкторське бюро «Артилерійське озброєння» за власним бажанням згідно ч. 3 ст. 38 КЗпП України з врахуванням ст. 44 КЗПП. На день звільнення Відповідач нарахував їй заборгованість із заробітної плати у розмірі 262 638,45 грн, але повністю її не виплатив внаслідок відсутності грошових коштів. Повний розрахунок з нею відповідач провів 19.05.2021, зі спливом 334 днів, перерахувавши їй заборгованість із заробітної плати у розмірі 219 638,45 грн.

Вважає, що відповідач порушив норму ч. 1 ст. 117 КЗпП України, згідно з якою у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Позивачка зазначає, що невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а отже, працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог лише на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку, що узгоджується з правовою позицією викладеною в рішенні Конституційного Суду України від 22.02.2012 у справі № 1-5/2012.

Стверджує, що внаслідок порушення відповідачем трудового законодавства України, їй завдано моральну шкоду, розмір якої вона оцінює у 20 000,00 грн, та яка полягає у порушенні звичного для позивачки укладу життя, пов`язаного з відсутністю коштів упродовж певного періоду; переживаннях, пов`язаних із необхідністю звернення до суду; необхідності докладання додаткових зусиль для утримання себе та своєї родини.

та зважаючи на положення постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, просила суд стягнути моральну шкоду у розмірі 20 000,00 грн. (двадцять тисяч гривень).

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 29.06.2021 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Справу призначено до розгляду порядку загального позовного провадження.

02.08.2021 від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому він просить частково задовольнити позовні вимоги, з врахуванням принципу розумної співмірності та справедливості, враховуючи вік позивача, трудовий стаж та орієнтовний реальний розмір її майнових втрат та наслідки повного задоволення позову для підприємства. На обґрунтування зазначає, що основною причиною затримки погашення істотної частини боргу із заробітної платі ОСОБА_1 , який повністю сплачено 19.05.2021, стало умисне ігнорування позивачем адміністрації підприємства, яка неодноразово в письмовому та телефонному порядку намагалась зв`язатись з нею задля отримання її платіжних реквізитів. Просить розцінювати ці дії позивачки слід як такі, що спрямовані на умисне збільшення середнього заробітку за час затримки розрахунку.

Пунктом 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» роз`яснено, що при визначенні розміру відшкодування за час затримки розрахунку судам необхідно враховувати розмір спірної суми, істотність цієї частки порівняно із середнім заробітком працівника, вини роботодавця у порушенні строків її виплати та інших конкретних обставин справи.

Відповідач просить врахувати висновок, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі № 761/9584/15-ц, де зазначається звертаючись з вимогою про стягнення відшкодування, визначеного виходячи з середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України, позивач не повинен доводити розмір майнових втрат, яких він зазнав. Тому оцінка таких втрат працівника, пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні, не має на меті встановлення точного їх розміру. Суд має орієнтовно оцінити розмір майнових втрат, яких, як можна було б розумно передбачити, міг зазнати позивач.

З огляду на наведені мотиви про компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві, просить суд, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України.

01.11.2021 відповідач надіслав до суду довідку про середню заробітну плату ОСОБА_1 за останні два місяці перед звільненням, разом з клопотанням про долучення її до матеріалів справи.

У судовому засідання представник позивача позов підтримав, просив його задовольнити повністю. Пояснив, що трудову книжку позивачці відповідач видав у день звільнення.

В судове засідання представник відповідача не з`явився, у відзиві та у заяві, зареєстрованій судом 04.11.2021, просив проводити розгляд справи без його участі.

Фактичні обставини справи, встановлені судом.

Позивач з 08.08.2017 по 13.12.2019 працювала в ДП «КБ «Артилерійське озброєння» та звільнена з посади заступника головного бухгалтера за власним бажанням згідно ч. 3 ст. 38 КЗпП України відповідно до наказу від 05.12.2019 № 366-К.

На день звільнення відповідач нарахував їй заборгованість із заробітної плати у розмірі 262 638,45 грн, з яких 40 000,00 грн частково виплатив 28.12.2019, 1 000,00 грн - 13.02.2020, 1 000,00 грн - 25.02.2020, 1 000,00 грн - 05.03.2020.

Повний розрахунок з нею відповідач провів 19.05.2021, після звернення ОСОБА_1 11.03.2020 до суду з позовом про стягнення заборгованості із заробітної плати, перерахувавши їй на картковий рахунок залишок заборгованості із заробітної плати у розмірі 219 638,45 грн.

При цьому згідно з довідкою від 22.01.2021, виданою ДП «КБ «Артилерійське озброєння», середня заробітна плата ОСОБА_1 за останні два місяці перед звільненням складала 72 624,29 грн на місяць (середньоденна - 1 771,32 грн).

Перевіривши розрахунок, зроблений позивачкою, суд зауважує, що правильним розмір середнього заробітку за період затримки розрахунку при звільненні за період з 13.12.2019 по 19.05.2021 без урахувань та утримань передбачених законодавством, складає 628 818,60 грн (середньоденна зарплата 1 771,32 грн х 355 робочих днів).

Заслухавши представника позивача, вивчивши доводи сторін, викладені у заявах по суті справи, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову з таких мотивів.

Мотиви та норми права, з яких виходить суд.

Статтею 116 Кодексу Законів про Працю України (далі -КЗпП України) передбачено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Згідно зістаттею 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені встатті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Пунктом 20постанови Пленуму Верховного суду України від 24.12.1999 №13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» визначено, що установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставістатті 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

Суд також враховує висновок про застосування норми ст. 117 КЗпП України, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2019 у справі № 761/9584/15-ц, у п. 92 якого зазначено, що, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення та визначених Великою Палатою Верховного Суду критеріїв, суд може зменшити розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні працівника незалежно від того, чи він задовольняє позовні вимоги про стягнення належних звільненому працівникові сум у повному обсязі чи частково. Такі критерії визначені у п. 91.1- 91.4 цієї постанови, а саме :

91.1. Розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором.

91.2. Період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум;

91.3. Ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника.

91.4. Інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

Отже, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення та визначених Великою Палатою Верховного Суду критеріїв, суд враховує, що:

1) заборгованість з невиплаченої заробітної плати ОСОБА_1 (219 638,45 грн) у тричі більша, ніж середній заробіток ОСОБА_1 (72 624,29 грн), тобто є істотною для позивачки порівняно з середньомісячним заробітком. А також є у три рази меншою, ніж визначена сума середнього заробітку позивачки за час затримки її виплати при звільненні (628 818,60 грн);

2) період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, становить 1 рік і 5 місяців, тобто є досить тривалим. Доказів того, що тривалість такого періоду пов`язана зі скрутним фінансовим станом відповідача, суду не надано. Також суд враховує, що залишок заборгованості відповідач виплатів позивачці після її звернення до суду з позовом про стягнення заборгованості із заробітної плати. Доказів на підтвердження доводів відповідача, що причиною затримки погашення істотної частини боргу із заробітної платі ОСОБА_1 , який повністю сплачено 19.05.2021, стало умисне ігнорування позивачем адміністрації підприємства, яка неодноразово в письмовому та телефонному порядку намагалась зв`язатись з нею задля отримання її платіжних реквізитів, суду не надано;

3) суд враховує також, що спору про розмір заборгованості станом на день звільнення між сторонами не було, а відповідач з нарахованої заборгованості у розмірі 262 638,45 грн, частково виплатив 40 000,00 грн - 28.12.2019, 1 000,00 грн - 13.02.2020, 1 000,00 грн - 25.02.2020, 1 000,00 грн - 05.03.2020.

4) для приблизної оцінки розміру майнових втрат працівника, пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні, які розумно можна було би передбачити, на підставі даних Національного банку України про середньозважені ставки за кредитами в річному обчисленні за 2019 - 2021 роки можна розрахувати розмір сум, які працівник, недоотримавши належні йому кошти від роботодавця, міг би сплатити як відсотки, взявши кредит з метою збереження рівня свого життя. Тому суд вважає справедливим, пропорційним і таким, що відповідатиме обставинам цієї справи, які мають юридичне значення та наведеним вище критеріям, визначення розміру відповідальності відповідача за прострочення ним належних при звільненні позивача виплат у сумі 560 000,00 грн. Зазначена сума не відображає дійсного розміру майнових втрат позивача, пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні, а є лише орієнтовною оцінкою тих втрат, які розумно можна було би передбачити з урахуванням статистичних усереднених показників.

Стосовно заявлених позовних вимог щодо стягнення із відповідача на користь позивача моральної шкоди суд зазначає наступне.

Згідно статті 237-1 Кодексу законів про працю України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Відповідно до пункту 3 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Згідно абзацу другого пункту 5 цієї постанови, обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Як встановлено судом, внаслідок порушення відповідачем права ОСОБА_1 на оплату праці, тобто протиправної бездіяльності відповідача, їй завдано моральних страждань, які у відсутності після звільнення коштів на проживання упродовж певного періоду, що зумовило зміну способу життя, необхідності докладати додаткові зусилля для утримання себе та своєї сім`ї, в переживаннях, пов`язаних із зверненням до суду за захистом свого порушеного права.

Натомість суд також враховує, що позивачці у день звільнення видано трудову книжку, тобто вона не була позбавлена можливості офіційного працевлаштування. Тому, враховуючи характер та обсяг душевних і психічних страждань, яких зазнала позивач, тяжкість вимушених змін у її житті, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення моральної шкоди, з урахуванням встановлених судом обставин справи та засад розумності та справедливості, підлягають задоволенню частково у розмірі 2 000,00 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Отже, з урахуванням часткового задоволення позову, з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню судовий збір у розмірі 5 621,00 грн, сплачений під час подання позову.

Керуючись нормами ст. 2, 5, 12, 141, 209, 259, 263-265, 268, 273, 354 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В

Позов ОСОБА_1 до Державного підприємства «Конструкторське бюро «Артилерійське озброєння» про стягнення середнього заробітку за період затримки розрахунку та відшкодування моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з Державного підприємства «Конструкторське бюро «Артилерійське озброєння» на користь ОСОБА_1 560 000,00 грн середнього заробітку за період затримки розрахунку, 2 000,00 грн на відшкодування моральної шкоди та 5 621,00 грн судового збору, разом до стягнення - 567 621,00 грн.

В іншій частині позову відмовити.

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , громадянка України, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідач, Державне підприємство «Конструкторське бюро «Артилерійське озброєння», , адреса: м. Київ, вул. Вадима Гетьмана, буд. 6.

Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду безпосередньо шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя В.М. Курічова