Р і ш е н н я

і м е н е м У к р а ї н и

01 лютого 2021 року м. Теребовля

Теребовлянський районний суд Тернопільської області в складі:

головуючої судді Ромазан Л.С., при секретарі Будз М.В.,

з участю позивача ОСОБА_1 , відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Теребовлі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду із позовною заявою, в якій просить розірвати із відповідачем ОСОБА_2 шлюб, зареєстрований 8 березня 1997 року Романівською сільською радою Теребовлянського району Тернопільської області, актовий запис № 4.

Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що вона спільно із відповідачем не проживає, не веде спільного господарства, вони мають різні погляди на сімейні відносини, а тому вважає, що сім`я існує формально, зберегти яку неможливо та недоцільно.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просить позов задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги заперечив та вказав, що має бажання зберегти сім`ю та виховувати їх спільних дітей, оскільки до недавнього часу їхня сім`я була дружня і жила в повній злагоді та благополуччі. Переконаний, що подальше спільне життя і збереження шлюбу можливе та відповідатиме інтересам сторін та їх дітей.

Суд, дослідивши та оцінивши докази у справі, встановив наступні факти.

8 березня 1997 року Романівською сільською радою Теребовлянського району Тернопільської області зареєстровано шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , про що в книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис №4.

Від спільного подружнього життя сторін народилося двоє дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Діти є повнолітніми.

Ухвалою суду від 4 листопада 2020 року провадження у справі зупинено у звязку із наданням сторонам строку для примирення терміном на два місяці.

5 січня 2021 року Теребовлянським районним судом поновлено провадження у даній справі.

Сторони під час надання строку для примирення не примирилися.

Згідно з ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання.

Відповідно до п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» № 11 від 21.12.2007 року проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя.

Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим.

Згідно з ст.109 СК України, шлюб розривається судом, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їх права, а також права їх дітей.

Відповідно до ч.3 ст.105 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу.

Суд, з`ясувавши фактичні взаємини подружжя, встановивши, що сторони не проживають спільним сімейним життям, сім`я існує формально, зберегти яку неможливо та недоцільно, збереження позивачем та відповідачем шлюбу суперечило б його інтересам, а тому вважає, що позов підлягає до задоволення.

Судові витрати позивач просить залишити за нею.

Керуючись ст.76-80, 263, 265 ЦПК України, ст.105,110,112 Сімейного кодексу України, суд, -

У Х В А Л И В:

Позов задовольнити.

Розірвати шлюб між ОСОБА_1 , проживає у с.Романівка Теребовлянського району Тернопільської області, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , та ОСОБА_2 , проживає у с.Романівка Теребовлянського району Тернопільської області, який був зареєстрований 8 березня 1997 року Романівською сільською радою Теребовлянського району Тернопільської області, актовий запис № 4.

Після розірвання шлюбу позивачу ОСОБА_1 залишити прізвище « ОСОБА_6 ».

Рішення може бути оскаржено безпосередньо до Тернопільського апеляційного суду шляхом подання протягом тридцяти днів з дня його проголошення апеляційної скарги.

Суддя