Справа № 183/4689/18
№ 2/183/114/21
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
14 січня 2021 року м. Новомосковськ
Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області в складі:
головуючого судді Городецького Д. І.,
секретаря судового засідання Пономаренко О.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в залі суду цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_1 про дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором,-
07 серпня 2018 року Публічне акціонерне товариство «Альфа-Банк» звернулося до суду з вищезазначеним позовом, в обґрунтування якого посилалося на те, що 13 листопада 2017 року між Банком і ОСОБА_1 укладений кредитний договір № 490979021, на підставі якого банк надав відповідачу кредит в розмірі 42 269,07 грн., зі сплатою відсотків за фіксованою ставкою за користування кредитом у розмірі 39,9% річних, з кінцевим терміном повернення до 24 листопада 2022 року.
Зі своєї сторони, банк виконав всі умови підписаного договору, надав ОСОБА_1 кредит у зазначеному вище розмірі, однак, відповідач в порушення графіку сплати взятих на себе кредитних зобов`язань, визначених в Додатку № 1 до Договору, своєчасно не сплачував кредит та відсотки за користування кредитом, в результаті чого станом на 05 липня 2018 року виникла заборгованість за кредитом у розмірі 50 509,25 грн., яка складається з: заборгованості за тілом кредиту в сумі 42 269,07 грн., заборгованості по відсоткам за користування кредитом в сумі 6 840,18 грн. та штрафу в розмірі 1 400,00 грн.
У зв`язку з наведеним, позивач просив суд стягнути достроково з відповідача на його користь зазначену суму, а також судові витрати в розмірі 1 762,00 грн.
Ухвалою суду від 09 серпня 2018 року відкрите провадження у справі, розгляд справи призначено за правилами загального позовного провадження.
Ухвалою суду від 03 грудня 2019 року закрите підготовче провадження у справі, справа призначена до судового розгляду по суті.
В судове засідання представник позивача Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» не з`явився, звернувся до суду з заявою, згідно якої просив розглядати справу без його участі, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив позов задовольнити, у разі повторної неявки відповідача не заперечував проти ухвалення заочного рішення.
Відповідач ОСОБА_1 та його представник в судове засідання не з`явилися, про день, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, причин неявки суду не повідомили, клопотання про розгляд справи у їх відсутність та відзиву на позовну заяву суду не подавали. В той же час суд звертає увагу на те, що відповідач ОСОБА_1 проінформований про наявність відносно нього даного позову, про що свідчить договір про надання правової допомоги № 28/2018, копія якого разом з заявою від представника ОСОБА_2 були направлені на електронну адресу суду 11.04.2019 року, зокрема в матеріалах справи також міститься ордер серія ЗП № 134582 від 19.02.2020 року, відповідно до якого 01.08.2019 року між відповідачем ОСОБА_1 і ОСОБА_3 був укладений договорі про надання правової допомоги № 09/НП/2019, проте останні протягом всього періоду розгляду даної справи своїм правом на подання відзиву у встановлені строки не скористалися, зокрема з матеріалами справи так і не ознайомилися, в той час як 19.02.2020 року представник відповідача ОСОБА_3 звернувся з заявами про ознайомлення з матеріалами справи та відкладенням розгляду справи.
Згідно ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). За згодою представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.
У зв`язку з неявкою осіб, які приймають участь у справі, суд розглядає справу у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.
Суд, дослідивши надані позивачем докази, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до наступних висновків.
Судом встановлено, що 23 листопада 2017 року між Публічним акціонерним товариством «Альфа-Банк» і ОСОБА_1 укладений кредитний договір № 490979021.
Згідно п.10 Оферти/Акцепту про укладення угоди про надання особистого кредиту № 490979021 від 23 листопада 2017 року, всі відносини між позичальником та банком врегульовуються Договором про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб в ПАТ «Альфа-Банк», що затверджений розпорядженням банку із всіма змінами, доповненнями та усіма Додатками до нього, що укладений між Позичальником та Банком, діюча редакція якого розміщена на Інтернет сторінці банку за електронною адресою: www.alfabank.com.ua та невід`ємною частиною якого є Угода про надання кредиту.
Відповідно до умов вищезазначеного договору, позивач зобов`язується надати відповідачеві грошові кошти, а останній - прийняти кредит на таких умовах.
Так, у п. п. 1, 2, 4 Оферти/Акцепту сторони встановили, що сума кредиту, валюта кредиту 42 269,07 грн.
Процентна ставка за користування кредитом 39,9 % річних. Тип процентної ставки - фіксована.
Дата остаточного повернення кредиту, яка є датою припинення нарахування відсотків та комісій 24 листопада 2022 року.
Згідно з п. 5 Оферти/Акцепту кредит надається позичальнику для повернення заборгованості за кредитним договором № 490979021 від 23 листопада 2017 року, шляхом безготівкового перерахування на рахунок Позичальника № НОМЕР_1 , що відкритий Позичальнику у ПАТ «Альфа-Банк», МФО 300346, суми грошових коштів у розмірі 42 269,07 грн. Загальна сума коштів, що вказані в цьому пункті дорівнює сумі кредиту.
Відповідно до п. 5.1. Оферти/Акцепту, днем надання кредиту є день списання грошових коштів з позичкового рахунку банку з метою їх подальшого зарахування на рахунки, що вказані в п.5.
Платежі з повернення Кредиту, сплати процентів за його користування, сум комісійної винагороди та інших платежів за Угодою про надання кредиту здійснюється щомісячно, рівними частинами у сумах та в терміни, в порядку та на умовах, визначених Угодою про надання кредиту та відповідно до Графіку платежів, який є Додатком №1 до Оферти/Акцепту про укладення Угоди про надання кредиту, що є невід`ємною частиною Угоди про надання кредиту (п. 7 Оферти/Акцепту).
Згідно з п. 8 Оферти/Акцепту, сукупна вартість кредиту з урахуванням усіх супутніх послуг визначена в Додатку № 1 до цього Договору та є його невід`ємною частиною Угоди про надання кредиту.
Відповідно до п. 11 Оферти/Акцепту, позичальник зобов`язується у разі повного або часткового прострочення повернення кредиту та/або сплати процентів за користування ним та/або комісій, якщо сплата комісій передбачена Угодою про надання кредиту та/або інших платежів за Угодою про надання кредиту, сплата яких передбачена цим Договором сплатити банку штраф у розмірі 50 грн. 00 коп. за кожне допущене позичальником прострочення платежу, що триває від одного до чотирьох календарних днів (включно) з моменту виникнення прострочення платежу.
В даному випадку, якщо прострочення платежу триває п`ять і більше календарних днів, додатково до штрафу, визначеному попереднім абзацом цього пункту, позичальник зобов`язаний сплатити кредитору штраф у розмірі 150 грн. 00 коп. за кожний випадок допущеного прострочення платежу. Всі інші умови сплати штрафних санкцій за Угодою про надання кредиту, визначені Сторонами у Договорі про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб.
Відповідно до п. 15 Оферти на укладення угоди про надання особистого кредиту № 490979021 від 23 листопада 2017 року, угода про надання кредиту вважається укладеною та набуває чинності з моменту підписання Банком Акцепту на укладення Угоди про надання кредиту та перерахування Банком кредитних коштів за реквізитами визначеними у п. 5 Оферти.
Загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність (пункт 6 частини 1 статті 3 Цивільного кодексу України України).
Вимога справедливості, добросовісності та розумності цивільного законодавства практично виражається у встановленні його нормами рівних умов для участі всіх осіб у цивільних відносинах, закріпленні можливості адекватного захисту порушеного цивільного права або інтересу, поєднання створення норм, спрямованих на забезпечення реалізації цивільного права, з шануванням прав та інтересів інших осіб, моралі суспільства тощо.
При цьому справедливість можна трактувати як визначення нормою права обсягу, межі здійснення і захисту цивільних прав та інтересів особи адекватно її ставленню до правових норм, добросовісність означає прагнення сумлінно захистити цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків. Розумність - це зважене вирішення питань регулювання цивільних відносин з урахуванням інтересів усіх учасників, а також інтересів громади (публічного інтересу).
Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 ЦК України).
У статті 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Згідно з ч.1 ст.1055 ЦК України, кредитний договір укладається у письмовій формі.
Статтею 215 ЦК України встановлено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.
Відповідно до ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.
Згідно ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.
Також, згідно з положеннями ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.
Згідно з положеннями ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Статтею 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Відповідно до положень ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.
Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.
Частинами першою, другою статті 549 ЦК України встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.
Як вже встановлено вище, 23 листопада 2017 року між сторонами було укладено кредитний договір № 490979021, за яким відповідачу було надано грошові кошти в сумі 42 269,07 грн.
На підтвердження своїх позовних вимог банк надав суду в якості доказів: Анкету-заяву про акцепт пропозиції ПАТ «Альфа-Банк» на укладення Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб в ПАТ «Альфа-Банк» від 23.11.2017 року підписану відповідачем; Оферту на укладення угоди про надання особистого кредиту № 490979021 від 23.11.2017 року, що підписана ОСОБА_1 ; Акцепт пропозиції про укладення угоди про надання особистого кредиту № 490979021 від 23.11.2017 року підписаний ПАТ «Альфа-Банк» у особі ОСОБА_4 ; Додаток №1 до угоди про надання кредиту № 490979021 від 23.11.2017 року підписаний відповідачем та ПАТ «Альфа-Банк» у особі ОСОБА_4 ; виписку по особовим рахункам ОСОБА_1 з 23.11.2017 року по 05.07.2018 року, в якій у строчці призначення платежу зазначено: перерахування коштів в сумі 42 269,07 грн. за кредитним договором №490979021 від 23.11.2017 року.
З розрахунку заборгованості, проведеного банком станом на 05 липня 2018 року вбачається, що відповідач ОСОБА_1 за кредитним договором № 490979021 від 23 листопада 2017 року має заборгованість в розмірі 50 509,25 грн., яка складається з: заборгованості за тілом кредиту в сумі 42 269,07 грн., заборгованості по відсоткам за користування кредитом в сумі 6 840,18 грн. та штрафу в розмірі 1 400,00 грн.
В той же час, суд звертає увагу на те, що Публічне акціонерне товариство «Альфа-Банк» в позовній заяві просить стягнути достроково заборгованість за кредитним договором № 490979021 від 13 листопада 2017 року, при цьому 13 липня 2018 року позивачем на адресу відповідача було направлено досудову вимогу про дострокове погашення заборгованості в зазначеному вище згідно розрахунку заборгованості розмірі за кредитним договором № 490979021 від 13 листопада 2017 року.
Встановлені судом обставини свідчать про те, що банк звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором № 490979021 від 13 листопада 2017 року, в той час як на підтвердження своїх позовних вимог посилається на докази, які підтверджують наявність заборгованості у відповідача ОСОБА_1 за кредитним договором № 490979021від 23 листопада 2017 року.
При цьому, на протязі усього часу розгляду даної справи з уточненою позовною заявою позивач до суду не звертався.
Так, Згідно ст.ст. 12, 13, 81 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи; кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Крім того, суд вказує, що обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.
За загальними положеннями ЦПК України на суд покладено обов`язок під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів.
Також слід зазначити, що згідно зі статтею 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Основного Закону України.
Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, у тому числі, у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.
Дотримання принципу справедливості судового розгляду є надзвичайно важливим під час розгляду судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів.
Частиною четвертою статті 10 ЦПК України і статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України (далі - Конвенція), та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.
Згідно із практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і докази не збирає.
За наведених вище обставин, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог банку, оскільки вони необґрунтовані та належними доказами не підтверджені.
Згідно до вимог ст. 141 ЦПК України, у зв`язку з відмовою в задоволенні позовних вимог, судові витрати в розмірі 1 762,00 грн. покласти на позивача.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 4, 81, 82, 141, 142, 259, 263-265, 268, 272, 273, 280-282, 354 ЦПК України, суд, -
В задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_1 про дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором, відмовити.
Судові витрати покласти на позивача - Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк».
Учасники справи:
- відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду через Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом.

Повне рішення суду складено 14 січня 2021 року.

Суддя Д. І. Городецький