Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18.11.2021 Справа №607/4325/21

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області

в складі :

головуючого Ромазана В.В.

з участю секретаря Безручко Т.В.

представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі у порядку спрощеного провадження справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, спричиненої внаслідок дорожньо-тран6сопртної пригоди, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_3 звернулась із позовом до відповідача ОСОБА_4 у якому просить стягнути на свою користь 54 398 грн. 49 коп. майнової шкоди та 15 000 грн. моральної шкоди.

В обґрунтування заявлених вимог позивач вказує на те, що 12 липня 2020 року о 16 год.45 хв. в місті Тернополі по вул..Й.Сліпого,7, ОСОБА_4 , керуючи автомобілем марки «Меrcedes Benz Vito» д.н.з. НОМЕР_1 в порушення вимог п.п.2.3 (б), 10.1, 10.9 ПДР України, не була уважною, не стежила за дорожньою обстановкою та її зміною, перед рухом не переконалась, що це буде безпечним, під час руху транспортним засобом заднім ходом, не звернулась за допомогою сторонніх осіб та допустила наїзд на припаркований автомобіль «Land Rover Range Rover Sport» д.н.з. НОМЕР_2 , яким керувала позивач. Внаслідок наїзду, автомобіль позивача отримав механічні пошкодження, які відповідач не відшкодувала. Також, позивачу заподіяно моральну шкоду, яка полягає у душевних стражданнях, яких вона зазнала внаслідок пошкодження її майна. Зазначена обставина змінила звичний спосіб життя позивача, обмежила можливість використовувати її свій автомобіль, внаслідок чого їй довелось відкласти ряд справ, які потребували використання автомобіля. Крім цього, зазначила, що майнова шкода полягає у витратах, яких вона зазнала у зв`язку із пошкодженням автомобіля. На момент дорожньо-транспортної пригоди автомобіль, яким керувала відповідач не був забезпечений страховим полісом цивільно-правової відповідальності. Відповідно до звіту про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу «Land Rover Range Rover Sport» д.н.з. НОМЕР_2 станом на 21.08.2020 року складає 37598,49 грн. Також, позивач понесла витрати у розмірі 1800 грн. пов`язані з оплатою визначення вартості матеріального збитку. Таким чином вважає, що з відповідача слід стягнути 54398,49 грн., з яких: 39398,49 грн. майнової шкоди; 1800 грн. витрат пов`язаних із встановленням матеріального збитку; 15 000 грн. моральної шкоди.

Представник відповідача подав письмові пояснення щодо позову у яких зазначив, що власником транспортного засобу, яким керувала відповідач є ОСОБА_5 , відтак ОСОБА_4 вважає неналежним відповідачем у даній справі. Також зазначив, що власником автомобіля «Меrcedes Benz Vito» д.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_5 було відшкодовано позивачу понесену нею матеріальну шкоду у розмірі 845,66 євро, що складає 27531,48 грн. по курсу НБУ на момент здійснення переказу. Також, вважає, що поданий позивачем звіт про визначення матеріального збитку не слід брати до уваги, оскільки визначення матеріальної шкоди проведено СПД ОСОБА_6 станом на 21.08.2020 року, тобто через дев`ять днів після вчинення ДТП, відтак вважає, що автомобіль, яким керувала позивач міг бути пошкоджений в іншій дорожньо-транспортній пригоді протягом зазначеного часу. Також, вважає, що зазначений доказ є неналежним, оскільки у ньому відсутні дані про попередження особи, яка складала звіт про визначення матеріального збитку про кримінальну відповідальність. Крім цього, на думку представника відповідача, позивач не обґрунтував розміру моральної шкоди, а також не підтвердив її понесення відповідними доказами.

16 березня 2021 року у даній справі відкрито провадження та ухвалено розгляд справи проводити у порядку спрощеного провадження.

Представник позивача ОСОБА_3 адвокат Ленько Р.І. в судовому засіданні заявлені вимоги підтримав повністю та просить суд їх задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_4 адвокат Хлєбніков С.В. в судовому засіданні позов не визнав, вважає, що у його задоволенні слід відмовити за безпідставністю та необґрунтованістю.

Дослідивши та оцінивши зібрані у справі докази суд встановив наступні обставини.

12 липня 2020 року о 16 год.45 хв. в місті Тернополі по вул..Й.Сліпого,7, ОСОБА_4 керуючи транспортним засобам марки «Меrcedes Benz Vito» д.н.з. НОМЕР_1 , не була уважною, не стежила за дорожньою обстановкою та її зміною, перед початком руху, не переконалась, що це буде безпечним, під час руху заднім ходом, не звернулась за допомогою до сторонніх осіб та допустила наїзд на автомобіль марки «Land Rover Range Rover Sport» д.н.з. НОМЕР_2 , який припарку вала ОСОБА_3 . ОСОБА_4 своїми діями порушила вимоги пункти 2.3 (б), 10.1, 10.9 ПДР України. Внаслідок ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Крім цього, ОСОБА_4 , 12 липня 2020 року о 16 год.45 хв. в місті Тернополі по вул..Й.Сліпого,7, керуючи автомобілем марки «Меrcedes Benz Vito» д.н.з. НОМЕР_1 , будучи причетним до дорожньо-транспортної пригоди, місце події залишила, чим порушила вимоги пункту 2.1 (а) ПДР України.

Постановою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 06.11.2020 року, яка набрала законної сили, ОСОБА_4 за вказаних обставин визнано винною у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст..124, ст..122-4 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 340 грн.

Постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, лише в питанні чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою (ч.6 ст.82 ЦПК України).

Таким чином, не підлягає доказуванню обставини дорожньо-транспортної пригоди під час якої внаслідок протиправних дій відповідача, які полягали у порушенні нею ПДР України було пошкоджено належний позивачу автомобіль, причинно-наслідковий зв`язок із настанням даної дорожньо-транспортної пригоди та спричиненням матеріальної шкоди позивачу.

Відповідно до копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 , виданого 10.05.2013 року ВРЕР УДАІ УМВС України в Тернопільській області, транспортний засіб марки «Land Rover Range Rover Sport» д.н.з. НОМЕР_2 належить на праві власності ОСОБА_3 .

Як вбачається із копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_4 , виданого 14.04.2010 року 1 ВРЕР УДАІ УМВС України в Тернопільській області, транспортний засіб марки «Меrcedes Benz Vito» д.н.з. НОМЕР_1 належить на праві власності ОСОБА_5 .

Згідно звіту про визначення матеріального збитку, завданого власнику автомобіля «Land Rover Range Rover Sport» р.н.з. НОМЕР_2 , складеного оцінювачем ОСОБА_6 , який має кваліфікаційне свідоцтво оцінювача МФ №355 від 07.06.2003 року, кваліфікацію аварійного комісара з правом проведення авто товарознавчої експертизи, вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля «Land Rover Range Rover Sport» д.н.з. НОМЕР_2 в результаті пошкодження його колісним транспортним засобом при дорожньо-транспортній пригоді станом на 21 серпня 2020 року становить 37598,49 грн.До зазначеного висновку додано ремонту калькуляцію, фото таблиці та протокол огляду зазначеного колісного транспортного засобу.

Відповідно до акту прийомупередачі від 31.08.2020 року, складеного між СПД ФОП ОСОБА_6 та ОСОБА_3 , а також квитанції серії ТЕР №946 від 31.08.2020 року, за виконану роботу по визначенню матеріального збитку вказаного транспортного засобу, ОСОБА_3 сплачено СПД ФОП ОСОБА_6 1800 грн.

Станом на момент вчинення даної дорожньо-транспортної пригоди, тобто на 12 липня 2020 року, транспортний засіб марки «Меrcedes Benz Vito» д.н.з. НОМЕР_1 , яким керувала ОСОБА_4 полісом обов`язкового страхування власників наземних транспортних засобів забезпечений не був, що підтверджено даними МТСБ України.

Відповідно до вимог ч.1 ст.1166 ЦК України, майнова шкода завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана май ну фізичної та юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

В силу вимог ч.1, 2 ст.1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням,зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Частина 5 статті 1187 ЦК України встановлює, що особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

В силу вимог п.1 ч.1 ст.1188 ЦК України, шкода завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Таким чином, виходячи із системного аналізу зазначених статтей, шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню у повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини.

В силу вимог ч.1 ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до п.2, 3 ч.2 статті 23 ЦК України, моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів сім`ї чи близьких родичів, із знищенням чи пошкодженням її майна.

Із змісту ст. 23 Цивільного кодексу України фізична особа має право на відшкодування моральної шкоди, яка полягає у душевних стражданнях, який фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 року, під моральною шкодою слід розуміти витрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних страждань, заподіяних фізичній або юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням, під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Відповідно до п. 9 цієї ж Постанови, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутацїї, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому, суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях («Шевченко проти України», «Харук та інші проти України», «Скордіно проти Італії») і в Практичній інструкції по зверненню в ЄСПЛ від 28 березня 2007 року, затвердженій Головою ЄСПЛ на підставі ст. 32 Регламенту ЄСПЛ, посилається на те, що в справах про присудження морального відшкодування, суд має визначити розмір моральної шкоди з огляду на розміри присудження компенсації у подібних справах та об`єктивної оцінки психотравматичної ситуації.

Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Стаття 16 Цивільного кодексу України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Суд розглянувши матеріали цивільної справи, а також докази надані сторонами приходить до переконання, що позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, спричиненої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, задовольнити частково та стягнути із відповідача у користь позивача 37 598 грн. 49 коп. заподіяної матеріальної шкоди, 1 000 грн. моральної шкоди, 1 800 грн. понесених витрат, пов`язаних з визначенням вартості матеріального збитку, а також908 грн. 00 коп. судового збору, сплаченого позивачем при зверненні із позовом в суд. При цьому, задовольняючи позов частково, суд вважає, що вимоги позивача у частині стягнення матеріальної шкоди у розмірі 37598,49 підлягають стягненню з відповідача. При цьому, суд відкидає твердження представника відповідача про те, що ОСОБА_4 уже здійснила відшкодування заподіяної матеріальної шкоди у розмірі 845,66 євро, що складає 27531,48 грн. по курсу НБ України шляхом перерахування грошового переказу, оскільки належних та допустимих доказів, які б підтверджували зазначені обставини суду не надано. Так, суд не вважає належними доказами дані надані представником відповідача з веб сайту «Money Gram» про переказ коштів позивачу, оскільки ними не підтверджено, що зазначену суму коштів було перераховано ОСОБА_4 та отримано позивачем ОСОБА_3 в Україні через уповноважену фінансову установу. Так, у судовому засіданні представник позивача повідомив, що дану суму грошових коштів позивачем не одержано у зв`язку із тим, що її було повернуто відправнику за його вимогою. Підтверджуючих касових документів про здійснення зазначеного платежу представником відповідача не надано. Даних про те, у якому банку було отримано зазначену суму коштів позивачем, дату такого отримання, представником відповідача суду не повідомлено, а також доказів щодо цього не надано. Крім цього, задовольняючи позов частково, суд відкидає твердження представника відповідача про те, що ОСОБА_4 є неналежним відповідачем у справі, оскільки транспортний засіб, яким вона керувала належить на праві власності ОСОБА_5 . Адже, відповідач в силу вимог пункту 2.2 ПДР України законно використовувала транспортний засіб при наявності у неї свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу на законній правовій підставі, відтак зобов`язана нести відповідальність за шкоду заподіяну джерелом підвищеної небезпеки. Також, суд вважає, що визначення матеріального збитку проведено ФОП СПД ОСОБА_6 , який на момент його проведення мав кваліфікаційне свідоцтво оцінювача МФ №355 від 07.06.2003 року, кваліфікацію аварійного комісара з правом проведення авто товарознавчої експертизи про що зазначено у наведеному звіті. Доказів, які б спростовували суму матеріального збитку, визначену у звіті зазначеним оцінювачем, відповідачем суду не надано. Крім цього, суд вважає, що твердження представника відповідача про те, що позивач міг ще раз пошкодити транспортний засіб від моменту дорожньо-транспортної пригоди до моменту його оцінки не заслуговують на уваги, оскільки доказів щодо цього суду не надано. Також, визначаючи розмір моральної шкоди, яку слід стягнути із відповідача, суд оцінює в сукупності встановлені обставини справи, а саме характер заподіяної шкоди та їх наслідки, істотність вимушених змін у способі життя позивача, протиправність поведінки відповідача, виходячи із принципів розумності і справедливості, суд визначає загальний розмір моральної шкоди, заподіяної позивачу в розмірі 1 000 гривень, яку слід стягнути із відповідача.

Також, відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача у користь позивача належить стягнути судовий збір, пропорційно до задоволених вимог, а також 1 800 грн. витрат понесених на визначення розміру заподіяного матеріального збитку.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 4, 13, 82, 263, 265 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В :

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, спричиненої внаслідок дорожньо-тран6сопртної пригоди, задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 37 598 (тридцять сім тисяч п`ятсот дев`яносто вісім) грн. 49 коп. заподіяної матеріальної шкоди, 1 000 (одну тисячу) грн. моральної шкоди, 1 800 (одну тисячу вісімсот) грн. понесених витрат, пов`язаних з визначенням вартості матеріального збитку, а також908 (дев`ятсот вісім) грн. 00 коп. судового збору, сплаченого позивачем при зверненні із позовом в суд.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до Тернопільського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду.

Рішення суду у повному обсязі складено 23 листопада 2021 року.

Головуючий суддяВ. В. Ромазан