Номер провадження: 22-ц/813/2256/21
Номер справи місцевого суду: 523/3544/20
Головуючий у першій інстанції Аліна С.С.
Доповідач Дришлюк А. І.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 листопада 2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Дришлюка А.І., суддів Драгомерецького М.М., Громіка Р.Д.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін у м. Одесі справу за апеляційною скаргою представника Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» - Крилової Олени Леонідівни на заочне рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 21 квітня 2020 року в цивільній справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

04 березня 2020 року представник позивача Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 12715,29 грн.

Свої вимоги мотивував тим, що відповідач звернувся до Банку з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав Заяву № б/н від 08.02.2019 року, згідно з якою отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку у розмірі 4000 гривень. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті, складає між ним та Банком Договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Банк свої зобов`язання за Договором про надання банківських послуг виконав у повному обсязі, а саме надав відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах передбачених Договором та в межах встановленого кредитного ліміту.

У зв`язку з порушенням виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором № б/н від 08.02.2019 року, позивач звернувся з позовом до суду (а.с. 5-5 зворот).

Заочним рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 21 квітня 2020 року (головуючий - суддя Аліна С.С.) позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» () заборгованість в розмірі 7765 гривень 01 копійка. Стягнуто з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» () судовий збір в розмірі 1283 гривні 65 копійок. В решті позовних вимог - відмовлено (а.с.52-55).

07 серпня 2020 року засобами поштового зв`язку представник АТ КБ «ПриватБанк» - Крилова О.Л. направила до Суворовського районного суду м. Одеси апеляційну скаргу на заочне рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 03 липня 2020 року. Апелянт зазначає у апеляційній скарзі, що суд першої інстанції зробив помилковий висновок про відсутність підстав для стягнення з відповідача заборгованості за простроченим тілом кредиту, відсотків по кредиту пені та штрафів, через неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права. Апелянт зазначає, що суд не мав жодних підстав відмовляти у зазначених вище вимогах, оскільки відповідач ознайомлений із Умовами та правилами надання банківських послуг, що діяли станом на момент підписання анкети-заяви, що підтверджується підписом Відповідача у анкеті-заяві, де є відповідні зауваження щодо ознайомлення відповідача з відповідними Умовами та правилами, а також наказом банка про їх затвердження та надання документів у письмовому вигляді. Також, скаржник зазначає, що суд не мав жодних підстав відмовляти у зазначених вище вимогах, оскільки сторонами було погоджено розмір відсотків за користування кредитом, а також відповідальність у вигляді штрафу за порушення строків платежів, місцевим судом не було прийнято до уваги підписану між сторонами довідку про умови кредитування (паспорт споживчого кредиту), таким чином, на думку апелянта, судом неналежно вивчено надані документи. Зазначає, що дії з користування кредитними коштами та погашення заборгованості свідчать про згоду з умовами кредитування, тому просить скасувати оскаржуване рішення в частині незадоволених позовних вимог та задовольнити позовні вимоги в цій частині (а.с.57-67).

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи. Апеляційне провадження за скаргою представника Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» - Крилової Олени Леонідівни на заочне рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 21 квітня 2020 року в цивільній справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором було відкрито в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи.

Відзив на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надходив.

З врахуванням недостатньої кількості суддів в Одеському апеляційному суді (з 2013 року кількість суддів в цивільній палаті зменшилася з 48 до 14, які фактично здійснюють судочинство), щодо яких здійснюється автоматизований розподіл справ (без урахування суддів, які хворіють, перебувають у відрядженні, знаходяться у відпустці), що створює надмірне навантаження та виключає можливість розгляду справи в строки, передбачені національним законодавством, судом апеляційної інстанції було здійснено розгляд справи з врахуванням поточного навантаження, яке обумовило збільшення строку розгляду справи по незалежним від суду причинам.

Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Дослідивши матеріали цивільної справи, доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга частково підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Приймаючи оскаржуване заочне рішення, суд першої інстанції виходив з того, що в заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру. Суд першої інстанції також зазначив, що без надання підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин (а.с. 54).

Апеляційний суд, враховуючи, що заочне рішення суду першої інстанції оскаржується в частині відмови у задоволенні позовних вимог щодо стягнення заборгованості за простроченими відсотками, за відсотками, нарахованими відповідно до ст. 625 ЦК України та штрафу, частково задовольняє апеляційну скаргу з огляду на таке.

Щодо стягнення заборгованості за простроченими відсотками та штрафом.

В апеляційній скарзі представник позивача просив долучити додаткові докази по даній справі, які, на думку представника, є визначальними при встановленні фактичних обставин справи стосовно обумовлення сторонами сплати процентів, неустойки та часткового виконання умов договору з боку відповідача, у зв`язку з тим, що розгляд справи проводився без участі представника позивача, а тому позивач не мав змогу передбачити необхідність у додаткових доказах (а.с. 58).

Як вбачається з матеріалів справи, такими доказами є: паспорт споживчого кредитування (а.с. 68-71), Довідка про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки (а.с. 74), Довідка про видачу кредитної картки (а.с. 75), Виписка за договором № б/н станом на 05.08.2020 року (а.с. 76-77).

Відповідно до п. 6 ч. 2 ст. 356 ЦПК України в апеляційній скарзі мають бути зазначені, зокрема, нові обставини, що підлягають встановленню, докази, які підлягають дослідженню чи оцінці, обґрунтування поважності причин неподання доказів до суду першої інстанції, заперечення проти доказів, використаних судом першої інстанції.

Відповідно до ч. 3 ст. 367 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до постанови Верховного Суду від 13 січня 2021 року у цивільній справі №264/949/19 тлумачення пункту 6 частини другої статті 356, частин першої - третьої статті 367 ЦПК України свідчить, що апеляційний суд може встановлювати нові обставини, якщо їх наявність підтверджується новими доказами, що мають значення для справи (з урахуванням положень про належність і допустимість доказів), які особа не мала можливості подати до суду першої інстанції з поважних причин, доведених нею. У разі надання для дослідження нових доказів, які з поважних причин не були подані до суду першої інстанції, інші особи, які беруть участь у справі, мають право висловити свою думку щодо цих доказів як у запереченні на апеляційну скаргу, так і в засіданні суду апеляційної інстанції.

Вирішуючи питання щодо дослідження доказів, які без поважних причин не подавалися до суду першої інстанції, апеляційний суд повинен врахувати як вимоги частини першої статті 44 ЦПК України щодо зобов`язання особи, яка бере участь у справі, добросовісно здійснювати свої права та виконувати процесуальні обов`язки, так і виключне значення цих доказів для правильного вирішення справи. Про прийняття та дослідження нових доказів, як і відмову в їх прийнятті, апеляційний суд зобов`язаний мотивувати свій висновок в ухвалі при обговоренні заявленого клопотання або в ухваленому судовому рішенні.

З огляду на висловлену в апеляційній скарзі позицію представника позивача про те, що позивач був позбавлений можливості подання додаткових доказів у зв`язку з тим, що розгляд справи проводився без участі представника позивача, апеляційний суд звертає увагу на те, що матеріали справи містять клопотання позивача, в якому останній зазначив, що позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» підтримує в повному обсязі, необхідні докази є в матеріалах справи, клопотання та заяви з боку АТ КБ «ПриватБанк» відсутні. Також представник позивача зазначив, що не заперечує проти заочного розгляду справи та винесення судом заочного рішення, у разі виникнення обставин, викладених у ч. 1 ст. 280 ЦПК України (а.с. 37).

Таким чином, апеляційний суд вважає, що представник позивача не обґрунтовувала поважність обставин неподання відповідних доказів до суду першої інстанції, внаслідок яких позивач був позбавлений можливості їх надати з причин, що об`єктивно не залежали від нього, а тому апеляційний суд не бере їх до уваги при ухваленні рішення.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, надані позивачем Умови та Правила надання банківських послуг в ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної сторони, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

На підставі цього, апеляційний суд вважає, що відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (штрафів) за порушення термінів договірних зобов`язань.

З огляду на це, апеляційний суд зазначає, що вимоги позивача в цій частині не підлягають задоволенню.

Щодо стягнення заборгованості за відсотками відповідно до ст. 625 ЦК України.

Як вбачається з матеріалів справи, 08.02.2019 року ОСОБА_1 підписала анкету-заяву, відповідно до якої підтвердила, що підписана нею заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua складають договір про надання банківських послуг (а.с. 8-9).

Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо в зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до ч. 2 ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

З розрахунку заборгованості, наданого позивачем, вбачається, що станом на 14.01.2020 року заборгованість відповідача за тілом кредиту становила 7765,01 грн (а.с. 7).

Як вбачається з матеріалів справи, позивач просив стягнути з відповідача заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит, згідно зі ст. 625 ЦК України у розмірі 795,85 грн (а.с. 4 зворот).

Розрахунок даної заборгованості було здійснено із застосуванням позивачем відсоткової ставки за користування кредитом 84% річних (а.с. 6).

Однак, матеріали справи не містять доказів на підтвердження погодження сторонами такого розміру відсоткової ставки у разі прострочення виконання грошового зобов`язання, тому апеляційний суд вважає за потрібне здійснити власний розрахунок.

Відповідно до ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду від 04 червня 2019 року у цивільній справі № 916/190/18, визначаючи розмір заборгованості відповідача, суд зобов`язаний належним чином дослідити подані стороною докази, перевірити їх, оцінити в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, а в разі незгоди з ними повністю бо частково - зазначити правові аргументи на їх спростування та навести в рішенні свій розрахунок - це процесуальний обов`язок суду.

Відповідно до постанови Верховного Суду від 13 лютого 2019 року у цивільній справі №645/168/16-ц 3 % річних слід розраховувати з урахуванням розміру боргу, помноженого на кількість днів прострочення, помноженого на 3, поділеного на 100 та поділеного на кількість днів у році.

Оскільки сторонами відповідно до кредитного договору не встановлений розмір таких процентів, то розрахунок заборгованості необхідно здійснити на підставі положень ст. 625 ЦК України з урахуванням лише трьох процентів річних від простроченої суми, оскільки позивачем не було заявлено вимог стосовно стягнення інфляційних втрат з відповідача.

Як вбачається з розрахунку заборгованості нарахування відсотків в порядку, передбаченому ст. 625 ЦК України, проводилося в період з 01.12.2019 року по 14.01.2020 року (а.с. 6 зворот).

Розрахунок здійснюється за формулою:

Сума санкції = С x 3 x Д : 365 : 100, де

С - сума заборгованості,

Д - кількість днів прострочення.

Так, за період з 01.12.2019 року до 31.12.2019 року заборгованість становить:

7 765,01 x 3 % x 31 : 365 : 100 = 19,78 грн.

За період з 01.01.2020 року до 14.01.2020 року заборгованість становить:

7 765,01 x 3 % x 14 : 366 : 100 = 8,91 грн.

Тобто, всього стягненню підлягає заборгованість на підставі ст. 625 ЦК України у розмірі 28 гривень 70 копійок.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Позов фактично задоволено на суму 7793,71 грн, тобто на 61% від заявленої ціни (12715,29 грн).

Підтверджені понесені позивачем судові витрати складаються із судового збору за звернення з позовом (2102 грн) та з апеляційною скаргою (3153 грн), всього на суму 5255 грн.

Тому з відповідача слід стягнути судові витрати на користь позивача в сумі 5255 грн х 61% = 3205,55 грн.

Таким чином, враховуючи вище наведене, оскільки доводи апеляційної скарги знайшли своє часткове підтвердження, апеляційний суд частково задовольняє апеляційну скаргу, заочне рішення суду першої інстанції скасовує в частині відмови у задоволенні вимог про стягнення заборгованості за відсотками відповідно до ст. 625 ЦК України та ухвалює в цій частині нове рішення.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Одеський апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» Крилової Олени Леонідівни задовольнити частково.

Заочне рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 21 квітня 2020 року скасувати в частині відмови у задоволенні вимог про стягнення заборгованості за відсотками відповідно до ст. 625 ЦК України та ухвалити в цій частині нове рішення.

Стягнути з ОСОБА_1 (ІПН: НОМЕР_1 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 ) на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк», (, м. Київ, вул. Грушевського, буд.1Д); адреса для листування: 49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, буд. 50, , МФО 305299, № НОМЕР_2 (для погашення заборгованості та судових витрат): заборгованість за відсотками, нарахованими на підставі ст. 625 ЦК України, у розмірі 28 гривень 70 копійок.

Стягнути з ОСОБА_1 (ІПН: НОМЕР_1 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 ) на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк», (, м. Київ, вул. Грушевського, буд.1Д); адреса для листування: 49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, буд. 50, , МФО 305299, № НОМЕР_2 (для погашення заборгованості та судових витрат) судовий збір за звернення до суду з позовом та за подання апеляційної скарги у розмірі 3205 гривень 55 копійок.

В іншій частині заочне рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 21 квітня 2020 року залишити без змін.

Постанова Одеського апеляційного суду набирає законної сили з моменту її підписання та подальшому оскарженню не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду А.І. Дришлюк

Р.Д. Громік

М.М. Драгомерецький

30.11.2021 року м. Одеса