Ухвала

29 січня 2021 року

м. Київ

справа № 641/729/20

провадження № 61-1013ск21

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Фаловської І. М. (суддя-доповідач), Карпенко С. О., Мартєва С. Ю.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Комінтернівського районного суду міста Харкова від 13 липня 2020 року та постанову Харківського апеляційного суду від 29 грудня

2020 року у справі за позовом ОСОБА_2

до ОСОБА_3 про зменшення розміру аліментів,

ВСТАНОВИВ:

У січні 2020 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом

до ОСОБА_3 про зменшення розміру аліментів.

Позовна заява мотивована тим, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є батьками ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Чугуївського міського суду Харківської області від 17 жовтня 2012 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь

ОСОБА_3 аліменти на утримання сина

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини

з усіх видів доходу щомісячно, починаючи з 03 серпня 2012 року,

до досягнення дитиною повноліття.

Судовим наказом Чугуївського міського суду Харківської області

від 09 липня 2018 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_5 аліменти на утримання сина ОСОБА_6 ,

ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/4 заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 04 липня 2018 року, до досягнення дитиною повноліття, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, а також не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку.

Посилаючись на те, що загальний розмір аліментів на двох дітей складає 1/3 частину, а аліменти, що стягуються з позивача в сукупності складають більше, ніж 1/3 частину від його доходу, ОСОБА_2 просив суд зменшити розмір аліментів, стягнених з нього на користь

ОСОБА_3 на утримання сина - ОСОБА_4 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 1/4 до 1/6 частини щомісяця, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до повноліття дитини.

Рішенням Комінтернівського районного суду міста Харкова від 13 липня 2020 року (у складі судді Курганникової О. А.) позов ОСОБА_2 задоволено.

Зменшено розмір аліментів, що стягуються за рішенням Чугуївського міського суду Харківської області від 17 жовтня 2012 року,

з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 на утримання сина - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , які стягнуті за судовим з 1/4 частини до 1/6 частини щомісяця, але не менш як 50 відсотків від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, до повноліття дитини.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Постановою Харківського апеляційного суду від 29 грудня 2020 року

(у складі колегії суддів: Маміної О. В., Пилипчук Н. П., Тичкової О. Ю.) рішення Комінтернівського районного суду міста Харкова від 13 липня

2020 року залишено без змін.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

15 січня 2021 року ОСОБА_1 звернулася до Верховного Суду з касаційною скаргою на рішення Комінтернівського районного суду міста Харкова від 13 липня 2020 року та постанову Харківського апеляційного суду від 29 грудня 2020 року, в якій заявник просить скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій і ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки касаційна скарга подана на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню.

Відповідно до пункту 8 частини статті 129 Конституції України основними засадами судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Згідно з прецедентною практикою Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви.

Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, враховуючи те, що провадження здійснюється судом після розгляду справи судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції.

Пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України визначено, що не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Відповідно до пунктів 2, 3 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є: справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; справи про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, якщо такі вимоги не пов`язані із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства).

Для цілей цього Кодексу розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).

Згідно з пунктом 1 частини четвертої статті 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах, що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, розірвання шлюбу та поділ майна подружжя.

Як вбачається з резолютивної частини постанови Харківського апеляційного суду від 29 грудня 2020 року, постанова апеляційного суду в силу пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України оскарженню не підлягає.

Предметом спору у цій справі є зменшення розміру аліментів

з 1/4 до 1/6 частини щомісяця, але не менш як 50 відсотків від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, до повноліття дитини.

Пунктом 3 частини першої статті 176 ЦПК України передбачено, що ціна позову визначається у позовах про стягнення аліментів - сукупністю всіх виплат, але не більше ніж за шість місяців.

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет Українина 2021 рік» встановлено у 2021 році прожитковий мінімум для дітей віком

від 6 до 18 років з 01 січня 2021 року у розмірі - 2 395 грн.

Спір у справі про зменшення розміру аліментів з 1/4 до 1/6 частини щомісяця, але не менш як 50 відсотків від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, до повноліття дитинистосується стягнення аліментів на утримання дитини, тобто відноситься до виключень, передбачених пунктами 2, 3 частини шостої статті 19 ЦПК України.

Європейський суд з прав людини вказує, що було б важко погодитись з тим, що Верховний Суд у ситуації, коли відповідне національне законодавство дозволило йому відфільтрувати справи, що надходять до нього, має бути пов`язаним з помилками нижчих судів при визначенні питання щодо надання комусь доступу до нього. В іншому випадку це може серйозно заважати роботі Верховного Суду і зробить неможливим виконання Верховним Судом своєї специфічної ролі. У прецедентній практиці Суду вже було підтверджено, що повноваження вищого суду щодо визначення своєї юрисдикції не можуть бути обмежені таким чином

(рішення у справі «Зубац проти Хорватії», заява № 40160/1, від 05 квітня 2018 року).

Отже, справа є незначної складності, тому є малозначною відповідно до пунктів 2, 3 частини шостої статті 19 ЦПК України.

Переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд, який відповідно до статті 125 Конституції України є найвищим судовим органом, виконує функцію «суду права», що розглядає спори, які мають найважливіше (принципове) значення.

Касаційна скарга містить посилання на те, що судові рішення у цій малозначній справі оскаржуються до суду касаційної інстанції на підставі підпунктів «а», «в» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, якими визначено, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, а також справа має виняткове значення для

ОСОБА_1 .

Верховний Суд, перевіривши доводи касаційної скарги, вважає, що наведені заявником обставини не дають підстав для висновку про те, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, а також має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу, оскільки посилання в касаційній скарзі на порушення судом норм матеріального та процесуального права фактично підтверджує незгоду особи, яка подала касаційну скаргу, з оскаржуваним судовим рішенням,

та зводяться до переоцінки доказів, що не належить до компетенції суду касаційної інстанції.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК Українисуд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R(95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

З урахуванням наведеного, оскільки касаційну скаргу подано на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження слід відмовити.

З наведених обставин не потребує окремого розгляду питання дотримання особою, яка подала касаційну скаргу, вимог статей 390 та 392 ЦПК України.

Одночасно суд роз`яснює вимоги пункту 3 частини першої статті 7 Закону України «Про судовий збір», відповідно до якого сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі відмови у відкритті провадження у справі в суді першої інстанції, апеляційного та касаційного провадження у справі.

Керуючись статтею 129 Конституції України, статтями 19, 389, 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Комінтернівського районного суду міста Харкова від 13 липня 2020 року та постанову Харківського апеляційного суду від 29 грудня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про зменшення розміру аліментів відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.

Судді: І. М. Фаловська

С. О. Карпенко

С. Ю. Мартєв