Ухвала

28 січня 2021 року

м. Київ

справа № 461/3851/20

провадження № 61-855ск21

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

Стрільчука В. А. (суддя-доповідач), Ігнатенка В. М., Карпенко С. О.,

розглянувши касаційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області на постанову Львівського апеляційного суду від 03 листопада 2020 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з указаним позовом, в якому просив стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (далі - ГУ ПФУ у Львівській області) за рахунок бюджетних асигнувань на свою користь 10 000 грн на відшкодування моральної шкоди.

Позов ОСОБА_1 мотивовано тим, що в 1986 році його було евакуйовано із зони відчуження у зв`язку з аварією на Чорнобильській атомній електростанції. 22 травня 2008 року йому було встановлено ІІ групу інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного з наслідками Чорнобильської катастрофи. З огляду на порушення його права на отримання в період з 01 січня 2014 року по 02 серпня 2014 року пенсії в розмірі, встановленому положеннями статей 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», 09 грудня 2018 року він звернувся до ГУ ПФУ у Львівській області із заявою про перерахунок пенсії, однак йому було відмовлено. Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 17 квітня 2019 року у справі № 1.380.2019.001151 визнано протиправними дії ГУ ПФУ у Львівській області щодо нарахування та виплати йому в період з 01 квітня 2014 року по 02 серпня 2014 року державної пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, в розмірах, що не відповідають розмірам, встановленим статтями 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», та зобов`язано провести перерахунок виплаченої йому пенсії. Неправомірна відмова відповідача провести перерахунок його пенсії, а також тривале невиконання судового рішення, яким зобов`язано відповідача провести такий перерахунок з виплатою недоотриманих сум, завдали та продовжують завдавати йому моральної шкоди, яку він оцінив у розмірі 10 000 грн.

Рішенням Галицького районного суду міста Львова від 30 червня 2020 року в задоволенні позову відмовлено.

Постановою Львівського апеляційного суду від 03 листопада 2020 року, з урахуванням ухвали цього ж суду про виправлення описки, апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Галицького районного суду міста Львова від 30 червня 2020 року скасовано та ухвалено нове судове рішення, яким позов задоволено частково. Стягнуто з ГУ ПФУ у Львівській області за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 4 000 грн на відшкодування моральної шкоди.

14 січня 2021 року ГУ ПФУ у Львівській області подало засобами поштового зв`язку касаційну скаргу на постанову Львівського апеляційного суду від 03 листопада 2020 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржуване судове рішення і залишити в силі рішення Галицького районного суду міста Львова від 30 червня 2020 року.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки скарга подана на судове рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню.

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) не підлягають касаційному оскарженню: судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Відповідно до пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» передбачено, що у 2021 році прожитковий мінімум на одну працездатну особу в розрахунку на місяць установлено в розмірі з 01 січня 2021 року (на час подання касаційної скарги) - 2 270 грн.

Ціна позову в цій справі становить 10 000 грн, що станом на 01 січня 2021 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2 270 грн х 100 = 227 000 грн).

Касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять посилань на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судові рішення у малозначних справах підлягають касаційному оскарженню.

Доводи касаційної скарги про неврахування апеляційним судом правових висновків, викладених в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 13 червня 2018 року у справі № 757/29541/14-а, не заслуговують на увагу, так як у вказаній справі предметом адміністративного позову було визнання дій державного виконавця незаконними і скасування постанови про накладення штрафу. Тобто обставини, встановлені судами попередніх інстанцій в цій справі, не є подібними обставинам, встановленим судами у справі № 757/29541/14-а.

Посилання ГУ ПФУ у Львівській області на те, що воно є неналежним відповідачем у справі, неспроможне, оскільки держава бере участь у справі як відповідач через відповідні органи державної влади, зазвичай, через орган, діями якого завдано шкоду. Разом з тим залучення або ж незалучення до участі в таких категоріях спорів Державної казначейської служби України чи її територіального органу не впливає на правильність визначення належного відповідача у справі, оскільки відповідачем є держава, а не Державна казначейська служба України чи її територіальний орган. Державна казначейська служба України та її територіальний орган можуть бути залучені до участі у справі з метою забезпечення завдань цивільного судочинства, однак їх незалучення не може бути підставою для відмови в позові. Такий правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 242/4741/16-ц.

Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, відповідають Конституції України, за статтею 129 якої основними засадами судочинства є, серед інших, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Верховним Судом досліджено та взято до уваги: ціну позову, предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства й не встановлено випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цих Рекомендацій скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

Європейський суд з прав людини вказує, що було б важко погодитися з тим, що Верховний Суд у ситуації, коли відповідне національне законодавство дозволило йому відфільтрувати справи, що надходять до нього, має бути пов`язаним з помилками нижчих судів при визначенні питання щодо надання комусь доступу до нього. В іншому випадку це може серйозно заважати роботі Верховного Суду і зробить неможливим виконання Верховним Судом своєї специфічної ролі. У прецедентній практиці Суду вже було підтверджено, що повноваження вищого суду щодо визначення своєї юрисдикції не можуть бути обмежені таким чином (рішення у справі ZUBAC v. CROATIA (Зубац проти Хорватії) від 05 квітня 2018 року).

Зазначення в постанові Львівського апеляційного суду від 03 листопада 2020 року про можливість оскарження цієї постанови в касаційному порядку не є підставою для перегляду справи судом касаційної інстанції, оскільки такий перегляд не відповідатиме положенням пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод в частині права особи на розгляд справи судом, встановленим законом.

Оскільки оскаржувані заявником судові рішення ухвалено у малозначній справі і вони не підлягають касаційному оскарженню, то у відкритті касаційного провадження у справі необхідно відмовити.

У зв`язку з відмовою у відкритті касаційного провадження не підлягають окремому розгляду клопотання ГУ ПФУ у Львівській області про поновлення строку на касаційне оскарження постанови Львівського апеляційного суду від 03 листопада 2020 року та про зупинення виконання постанови Львівського апеляційного суду від 03 листопада 2020 року.

Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 1 частини шостої, частиною дев`ятою статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області на постанову Львівського апеляційного суду від 03 листопада 2020 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про відшкодування моральної шкоди.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:В. А. Стрільчук

В. М. Ігнатенко

С. О. Карпенко