Ухвала

Іменем України

26 січня 2021 року

м. Київ

справа № 193/85/20

провадження № 61-18124ск20

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Крата В. І. (суддя-доповідач), Антоненко Н. О., Русинчука М. М., розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 , яка підписана представником ОСОБА_2 , на постанову Дніпровського апеляційного суду від 11 листопада 2020 року у складі колегії суддів: Барильської А. П., Бондар Я. М., Зубакової В. П., у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа - приватний нотаріус Софіївського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Кот Любов Іванівна, про визначення додаткового строку для подачі заяви про прийняття спадщини,

ВСТАНОВИВ:

У січні 2020 року ОСОБА_1 звернулася з позовом до ОСОБА_3 , третя особа - приватний нотаріус Софіївського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Кот Л. І., про визначення додаткового строку для подачі заяви про прийняття спадщини.

Позовна заява мотивована тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько сторін - ОСОБА_4 , після смерті якого залишилося спадкове майно, до складу якого входить земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 8,4104 га, кадастровий номер -01-018-008, розташована на території Девладівської сільської ради Софіївського району Дніпропетровської області та житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 . За життя батько позивача заповіту не склав, позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_3 є спадкоємцями першої черги після його смерті, оскільки є його дочками. Позивач, посилаючись на те, що вона перебувала за кордоном та невідривно, в період 16 січня 2019 року по 12 січня 2020 року, працювала на заводі за довгостроковим контрактом, а тому пропустила строк подачі заяви про прийняття спадщини,

ОСОБА_1 просила визначити додатковий строк терміном два місяці для подання заяви до нотаріальних органів про прийняття спадщини після смерті батька - ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Софіївського районного суду Дніпропетровської області в складі судді: Кащук Д. А., від 20 липня 2020 року позов ОСОБА_1 задоволено. Визначено ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , додатковий строк для подачі заяви про прийняття спадщини після смерті батька, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , терміном у два місяці з дня набрання судовим рішенням законної сили.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що строк подачі до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини позивачем ОСОБА_1 пропущено з поважних причин. ОСОБА_1 в період з 16 січня 2019 року по 12 січня 2020 року перебувала за кордоном та працювала за контрактом з польською фірмою. Водночас, шестимісячний строк на прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 встановлений законом, сплив 20 жовтня 2019 року. Таким чином, позивач в період, який надавався на прийняття спадщини, знаходилась за кордоном, у Республіці Польщі, перебувала там не у власних справах, а мала зобов`язання перед роботодавцем на час візи, за не виконання якої передбачені значні штрафні санкції. Крім того, з наданих в судовому засіданні пояснень суд встановив, що позивач не тільки не змогла приїхати подати заяву до нотаріуса про прийняття спадщини, але й не змогла прибути на похорони її батька, а тому позивач була позбавлена можливості вчасно подати заяву про прийняття спадщини. Вказана обставина є об`єктивною та непереборною обставиною для позивача та визнана судом першої інстанції поважною для встановлення додаткового строку для прийняття спадщини.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 11 листопада 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_5 , який діяв від імені та в інтересах відповідача ОСОБА_3 задоволено. Рішення Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 20 липня 2020 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено у повному обсязі. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що чинне законодавство України передбачає декілька варіантів порядку реалізації громадянами права подання заяви про прийняття спадщини. У випадку, якщо фізична особа за станом свого здоров`я, або іншими причинами, як то знаходження особи поза межами України, не має можливості прийти до нотаріальної контори, то така особа може запросити нотаріуса додому для особистого написання заяви у присутності нотаріуса або ж направити таку заяву поштою з обов`язковим засвідченням справжності підпису заявника. Позивач не була позбавлена можливості звернутися із відповідною заявою про прийняття спадщини до посольства України в Польщі, яке виконує консульські функції або подати заяву про прийняття спадщини до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини через засоби поштового зв`язку, що передбачено пунктом 3.5 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, тобто позивач не скористалася жодним з зазначених способів реалізації свого права та окрім того, без поважних причин пропустила встановлений чинним законодавством строк для подання заяви про прийняття спадщини і доказів, які б свідчили про перешкоди для подання такої заяви, позивачем не надано.

При цьому, колегія суддів зазначила, що позивачем жодними доказами не доведено існування об`єктивних, непереборних та істотних труднощів у своєчасному прийнятті спадщини, як то графік роботи позивача, заява позивача про надання днів відпочинку на певний термін, яка могла бути подана позивачем, але залишена керівником підприємства без задоволення. При цьому надана угода про умови праці від 24 січня 2019 року, за якою ОСОБА_1 працювала в республіці Польща, не містить умов того, що роботодавець, у зв`язку з непередбаченими або трагічними обставинами, не може надати робітнику, у даному випадку ОСОБА_1 , певні дні протягом часу роботи в період з 16 січня 2019 року по 12 січня 2020 року, задля владнання цих обставин, а передбачені пунктом 4 угоди § 5 штрафні санкції можуть бути застосовані лише за не виконання угоди, терміном меншим ніж 7 днів, з причин, що є провиною позивача. Отже, позивач не надала належних доказів того, що вона подавала заяву роботодавцю про надання їй певних днів для вирішення питання про подання заяви про прийняття спадщини консулу чи направлення її засобами поштового зв`язку, яка була подана позивачем, але залишена керівником підприємства без задоволення. Окрім цього, позивач, незважаючи на свою відсутність в Україні, мала об`єктивну можливість реалізувати свої спадкові права, подавши відповідну заяву в консульську установу за місцем свого знаходження або направити таку заяву засобами поштового зв`язку і аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 09 квітня 2020 року у справі № 296/12396/18 (провадження № 61-10481св19).

При цьому апеляційним судом відхилено посилання представника позивача в судовому засіданні на висновки, зроблені у постанові Верховного Суду від 26 червня 2019 року в справі № 565/1145/17 (провадження № 61-38298св18) про те, що поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна, складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними. Оскільки встановлені судом фактичні обставини в справі, що переглядається, суттєво відрізняються від обставин, установлених судом при вирішенні зазначеної справи. У цій справі судом апеляційної інстанції ураховано висновки, зроблені Верховним Судом у постанові від 12 лютого 2019 року у справі № 554/880/18 (провадження № 61-46551ск18), у постанові від 25 березня 2020 року у справі № 661/4784/19 (провадження № 61-10659св19), у постанові від 09 квітня 2020 року у справі № 296/12396/18 (провадження № 61-104811ск19), оскільки встановлені колегією суддів фактичні обставини в справі, що переглядається, є тотожними з обставинами, установленими Верховним Судом у вищевказаних справах.

01 грудня 2020 року ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку подала до Верховного Суду касаційну скаргу, яка підписана представником ОСОБА_2 , на постанову Дніпровського апеляційного суду від 11 листопада 2020 року.

Ухвалою Верховного Суду від 18 грудня 2020 року касаційну скаргу залишено без руху та встановлено строк для усунення недоліків, а саме: вказати підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 ЦПК України підстави (підстав).

У січні 2021 року на виконання ухвали Верховного Суду від 18 грудня 2020 року ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку подала уточнену касаційну скаргу на постанову Дніпровського апеляційного суду від 11 листопада 2020 року, у якій просить скасувати постанову суду апеляційної інстанції, а рішення суду першої інстанції залишити в силі.

Підставою, на якій подається касаційна скарга в уточненій касаційній скарзі ОСОБА_1 зазначає неправильне застосування норм матеріального права та порушення судом норм процесуального права, оскільки суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Верховного Суду України від 23 серпня 2017 року у справі провадження № 6-1320цс17, Верховного Суду від 28 жовтня 2019 року у справі № 761/42165/17, від 06 березня 2019 року у справі № 478/482/18 (провадження № 61-48232св18), від 26 червня 2019 року у справі № 565/1145/17. У касаційній скарзі зазначено, що повідомлення про відкриття спадщини нотаріус відправив не за повною адресою позивача, окрім цього, воно отримане не ОСОБА_1 , а громадянином ОСОБА_3 , який є родичем відповідача. Апеляційним судом не ураховано, що нотаріус не вжив заходів для повідомлення позивача про відкриття спадщини, у тому числі шляхом публічного оголошення у пресі. Також, під час апеляційного розгляду судом не було ураховано інший суттєвий доказ, який підтверджує поважність причин пропуску строку звернення до нотаріуса, а саме контракт з польською фірмою, що передбачав складні умови праці, зокрема, пов`язані з тривалим відрядженням за кордон. Укладений контракт мав термін дії від 24 січня 2019 року та діяв до 12 січня 2020 року, мав кабальні обмеження щодо відлучення особи від роботи та значні фінансові санкції за порушення контракту, у тому числі відшкодування шкоди за невиконання роботи, не передбачено надання відпустки на весь строк дії контракту, що унеможливило позивачу подати заяву для отримання спадщини у встановлені строки. Таким чином, підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, коли суд не дослідив зібрані у справі докази. Окрім цього, апеляційним судом не ураховано, що позивач залишилась безхатьком, оскільки не має будь-якого нерухомого майна. Згідно висновків, викладених у постанові Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі № 565/1145/17 поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: 1) тривала хвороба спадкоємців; 2) велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; 3) складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; 4) перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України.

У відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких мотивів.

Апеляційний суд встановив, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_4 .

Після смерті ОСОБА_4 відкрилась спадщина, яка складається з права на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 8,4104 га, кадастровий номер -01-018-008, яка розташована на території Девладівської сільської ради Софіївського району Дніпропетровської області та житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 .

позивач ОСОБА_1 і відповідач ОСОБА_3 є дочками ОСОБА_4 та спадкоємцями першої черги після смерті ОСОБА_4 ..

20 січня 2020 року позивач, з метою прийняття спадщини, звернулась до приватного нотаріуса Софіївського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Кот Л. І.

21 січня 2020 року нотаріусом винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії з тих підстав, що ОСОБА_1 пропустила строк для прийняття спадщини.

09 січня 2020 року ОСОБА_3 видано приватним нотаріусом Софіївського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Кот Л. І. свідоцтво про право на спадщину за законом.

Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї (частина третя статті 1268 ЦК України).

Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (частина перша статті 1270 ЦК України).

Згідно частини першої статті 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини (частина третя статті 1272 ЦК України).

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 07 жовтня 2020 року в справі № 234/17511/19 (провадження № 61-8215св20) вказано, що «як свідчить тлумачення частини третьої статті 1272 ЦК України до поважних причин пропуску строку для прийняття спадщини мають відноситися причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця щодо подачі заяви про прийняття спадщини. Правила частини третьої 1272 ЦК України про встановлення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними. Якщо ж у спадкоємця перешкод для подання заяви не було, а він не реалізував своє право на прийняття спадщини через, то правові підстави для встановлення додаткового строку для прийняття спадщини відсутні».

Згідно частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Встановивши, що у позивача були відсутні об`єктивні, непереборні, істотні труднощі для своєчасного прийняття спадщини, апеляційний суд зробив обґрунтований висновок про відмову у задоволенні позовних вимог.

Посилання на висновки, викладені у постанові Верховного Суду України від 23 серпня 2017 року у справі провадження № 6-1320цс17 та постановах Верховного Суду від 28 жовтня 2019 року у справі № 761/42165/17, від 06 березня 2019 року у справі № 478/482/18 (провадження № 61-48232св18), від 26 червня 2019 року у справі № 565/1145/17, колегія суддів відхиляє, оскільки ці висновки зроблені за інших фактичних обставин.

Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду, як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE, № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; BRUALLA GOMEZ DE LA TORRE v. SPAIN, № 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від 19 грудня 1997 року).

Аналіз змісту касаційної скарги та оскарженої постанови апеляційного суду свідчить, що касаційна скарга є необґрунтованою, оскільки Верховний Суд уже викладав у своїй постанові висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до такого висновку.

Відповідно до пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу суд може визнати таку касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо Верховний Суд уже викладав у своїй постанові висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до такого висновку (крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку або коли Верховний Суд вважатиме за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах).

Керуючись статтями 260, 394 ЦПК України Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , яка підписана представником ОСОБА_2 , на постанову Дніпровського апеляційного суду від 11 листопада 2020 року в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа - приватний нотаріус Софіївського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Кот Любов Іванівна, про визначення додаткового строку для подачі заяви про прийняття спадщини.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді: В. І. Крат

Н. О. Антоненко

М. М. Русинчук