Провадження № 2/127/5334/21
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 листопада 2021 року м. Вінниця

Суддя Вінницького міського суду Вінницької області Воробйов В.В., ознайомившись із матеріалами позовної заяви ОСОБА_1 до Державного підприємства «Українське державне аерогеодезичне підприємство», Державного підприємства «Українське державне аерогеодезичне підприємство» в особі Регіональної філії Державного підприємства «Українське державне аерогеодезичне підприємство» - «Геосистема» про стягнення грошової компенсації за невикористані дні відпусток, стягнення заборгованості по невиплаченій заробітній платі, стягнення заборгованості по виплаті вихідної допомоги та стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, -

В С Т А Н О В И В:

До Вінницького міського суду Вінницької області надійшли матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Державного підприємства «Українське державне аерогеодезичне підприємство», Державного підприємства «Українське державне аерогеодезичне підприємство» в особі Регіональної філії Державного підприємства «Українське державне аерогеодезичне підприємство» - «Геосистема» про стягнення грошової компенсації за невикористані дні відпусток, стягнення заборгованості по невиплаченій заробітній платі, стягнення заборгованості по виплаті вихідної допомоги та стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Згідно з частиною 1 статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За правилами цивільного процесуального законодавства, позовна заява за формою та змістом повинна відповідати статті 175 ЦПК України, а також вимогам статті 177 цього Кодексу.

Однак, дана позовна заява не відповідає вимогам ст. 175 ЦПК України, а саме позивачем:

- не викладено в позовній заяві обставин та не зазначено доказів з приводу видів та кількості днів невикористаних позивачем відпусток, оскільки суми до стягнення позивачем визначені;

- не викладено в позовній заяві обставин та не зазначено доказів з приводу щомісячного розміру заробітної плати позивача за період з 19.06.2021 року по день звільнення;

- не зазначено доказів на підтвердження викладених обставин в позовній заяві, зокрема що: 01.12.2020 року його було зараховано до штатного складу Регіональної філії; позивачу не було здійснено виплату компенсації за невикористану відпустку з попереднього місця роботи Центру первинної медико-санітарної допомоги №3 м. Вінниці та компенсацію за невикористану відпустку за час роботи в ДНВП «Геосистема»; при звільненні з позивачем не було здійснено виплату всіх сум, що належали йому від підприємства, зокрема і вихідної допомоги; починаючи з 19.06.2021 року по день звільнення йому не виплачувалась заробітня плата.

Слід відзначити, що бухгалтерська довідка, надана позивачем, оформлена не належним чином, оскільки не містить печатки підприємства та підпису особи, яка її виготовила.

Згідно із ч. 5 ст. 177 ЦПК України, позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів).

Відповідно до ст. 83 ЦПК України позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви.

В роз`ясненнях, які містяться в Постанові Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.06.2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» зазначено, що суди мають звертати особливу увагу, зокрема, на те, що у позовній заяві повинні не лише міститися позовні вимоги, а й бути викладені обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, і зазначені докази, що підтверджують кожну обставину.

Також, дана позовна заява не відповідає вимогам ст. 177 ЦПК України, а саме позивачем не сплачено судовий збір.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що позивачем заявлено шість вимог майнового характеру.

Пунктом 10 ч. 1 ст. 176 ЦПК України визначено, що ціна позову у позовах, що складаються з кількох самостійних вимог, визначається загальною сумою всіх вимог.

Також в п. 13 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» зазначено, що якщо в позовній заяві об`єднано кілька самостійних вимог майнового характеру, пов`язаних між собою, то, враховуючи, що об`єктом справляння судового збору є позовна заява, максимальний розмір судового збору має відповідати загальній сумі всіх вимог (пункт 10 частини першої статті 80 ЦПК). При цьому судовий збір може бути сплачено окремо за кожною вимогою або загальною сумою за всіма позовними вимогами.

З огляду на викладене вище, загальна сума всіх вимог, без урахувань тих що в подальшому будуть визначатись позивачем, становить 75000,32 грн.

Відповідно до ч. 4 ст. 177 ЦПК України, до позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Згідно з п.п. 2 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою сплачується судовий збір в розмірі 1 % ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 908,00 грн. та не більше 5 розмірів прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 11350,00 грн.

Відносно посилання позивача на п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», якою визначено, що позивачі у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі звільняються від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціюх, то слід зазначити наступне.

Згідно п.1 ч.1 ст. 3 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється за подання до суду позовної заяви та іншої заяви, передбаченої процесуальним законодавством.

Зміни в сфері регулювання оплати судового збору відбулися внаслідок прийняття Закону України від 22 травня 2015 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо сплати судового збору», який набрав чинності з 01 вересня 2015 року. Цим Законом скорочено перелік суб`єктів, які звільняються від оплати судового збору (стаття 5 Закону України «Про судовий збір»).

Так, за змістом пункту 1 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі.

Отже, починаючи з 01 вересня 2015 року, позивачі в справах за позовними вимогами, що випливають із трудових відносин, не звільняються від сплати судового збору, за винятком позивачів у двох категоріях: про стягнення заробітної плати та про поновлення на роботі, що узгоджується з висновком, викладеним у постанові Верховного Суду України від 30 листопада 2016 року (справа № 6-1121цс16).

Відповідна правова позиція також висловлена Верховним Судом в постанові від 30.01.2019 року у справі № 910/4518/16.

Таким чином, вимоги позивача щодо стягнення грошової компенсації за невикористанні відпустки, підлягають оплаті судового збору, оскільки у позивача відсутні пільги при сплаті судового збору за подання до суду вимог в цій частині.

З приводу вимоги про стягнення середнього заробітку за весь період затримки розрахунку, то слід зазначити наступне.

Відповідно до частини першоїстатті 94 КЗпП України, положення якої кореспондуються із частиною першоюстатті 1 Закону України «Про оплату праці», заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Водночас згідно зі статтею 1 Конвенції Про захист заробітної плати F 95 термін «заробітна плата» означає, незалежно від назви й методу обчислення, будь-яку винагороду або заробіток, які можуть бути обчислені в грошах і встановлені угодою або національним законодавством, що їх роботодавець повинен заплатити працівникові за працю, яку виконано чи має бути виконано, або за послуги, котрі надано чи має бути надано.

У Рішенні від 15 жовтня 2013 року № 8-рп/2013 у справі щодо офіційного тлумачення положення частини другоїстатті 233 КЗпП УкраїниКонституційний Суд України зазначив, що поняття «заробітна плата» і «оплата праці», які використано у законах, що регулюють трудові правовідносини, є рівнозначними в аспекті наявності у сторін, які перебувають у трудових відносинах, прав і обов`язків щодо оплати праці, умов їх реалізації та наслідків, що мають настати у разі невиконання цих обов`язків, а також дійшов висновку, що під заробітною платою, що належить працівникові, необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, установлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем, незалежно від того, чи було здійснене нарахування таких виплат.

Таким чином, заробітною платою є винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку роботодавець (власник або уповноважений ним орган підприємства, установи, організації) виплачує працівникові за виконану ним роботу (усі виплати, на отримання яких працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій).

Середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за своєю правовою природою не є основною чи додатковою заробітною платою, а також не є заохочувальною чи компенсаційною виплатою (зокрема, компенсацією працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати) у розумінністатті 2 Закону України «Про оплату праці», тобто середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні не входить до структури заробітної плати.

З огляду на викладене пільга щодо сплати судового збору, передбачена пунктом 1 частини першоїстатті 5 Закону України «Про судовий збір», не поширюється на вимогу позивача про стягнення середнього заробітку за час затримки при розрахунку під час розгляду таких справ в усіх судових інстанціях.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду у справі № 12-301гс18 від 30 січня 2019 року.

Крім того, вихідна допомога не належить до структури заробітної плати, тобто не є основною чи додатковою заробітною платою, а також не є іншою заохочувальною чи компенсаційною виплатою, що входить до такої структури, а тому за подання відповідної позовної заяви про стягнення вихідної допомоги, позивачу необхідно сплатити судовий збір у розмірі встановленому законом.

Тож судовий збір належить сплатити за сукупністю вимог майнового характеру в розмірі 1% ціни позову.

Загальна сума судового збору, виходячи з заявлених позовних вимог, складає 75000,32 гривень.

Отже, позивачу слід сплатити судовий збір в розмірі 908,00 грн. за реквізитами: «Судовий збір (Державна судова адміністрація України, 050)», Отримувач: ГУК у Він.обл./м.Вінниця/22030101, Код отримувача (ЄДРПОУ): 37979858, Банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), Номер рахунку: UA0002856, Код кваліфікації доходів бюджету: 22030101 (для сплати судового збору за розгляд справ до Вінницького міського суду Вінницької області).

Слід відзначити, що четверта та шоста вимоги не містять сум до стягнення, в зв`язку з чим вони не були враховані при визначенні ціни позову, з якої сплачується судовий збір. Тому, в разі уточнення позовних вимог в цій частині, позивачу слід вжити дій щодо сплати судового збору за ці вимоги.

Відповідно до частини 1 ст. 185 ЦПК України, суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху. Якщо ухвала про залишення позовної заяви без руху постановляється з підстави несплати судового збору у встановленому законом розмірі, суд в такій ухвалі повинен зазначити точну суму судового збору, яку необхідно сплатити (доплатити) (ч. 2 ст. 185 ЦПК України).

Згідно ч. 3 ст. 185 ЦПК України, якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

За таких обставин, дану позовну заяву слід залишити без руху та надати позивачу строк для усунення зазначених недоліків.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 175, 177, 185, 260, 261 ЦПК України, суддя, -

У Х В А Л И В:

Матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Державного підприємства «Українське державне аерогеодезичне підприємство», Державного підприємства «Українське державне аерогеодезичне підприємство» в особі Регіональної філії Державного підприємства «Українське державне аерогеодезичне підприємство» - «Геосистема» про стягнення грошової компенсації за невикористані дні відпусток, стягнення заборгованості по невиплаченій заробітній платі, стягнення заборгованості по виплаті вихідної допомоги та стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, залишити без руху та надати позивачу строк для усунення вказаних недоліків до 07 грудня 2021 року, але не більше п`яти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

У разі невиконання вказаних недоліків, дана позовна заява буде вважатися неподаною та повернута позивачу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Суддя: