Номер провадження: 22-ц/813/3304/21
Головуючий у першій інстанції Середа І.В.
Доповідач Комлева О. С.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.02.2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

Головуючого-судді Комлевої О.С.,

суддів: Князюка О.В., Сегеди С.М.,

з участю секретаря Воронової Є.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 , представника ОСОБА_2 на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 20 жовтня 2020 року, ухваленого під головуванням судді Середи І.В., повний текст рішення виготовлений 26 жовтня 2020 року, -

в с т а н о в и в:

У жовтні 2020 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, в якому просиввизнати відповідача такою, що втратила право користування житловим приміщенням в квартирі АДРЕСА_1 .

В обґрунтуваннясвого позову позивач зазначив, що відповідач, яка є колишньою дружиною сина позивача, на спірній житловій площі в квартирі без поважних причин не проживає з 1998 року та її місце проживання позивачу не відоме. Внаслідок чого позивач вважає, що ОСОБА_4 втратила право користування житлом відповідно до ст.ст. 71,72 ЖК України. В добровільному порядку відповідач не знімається з реєстраційного обліку. Наявність реєстрації відповідача в квартирі приводить до додаткових витрат по сплаті комунальних платежів та порушує права позивача щодо розпорядження та користування майном на свій розсуд.

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 20 жовтня 2020 року позов ОСОБА_3 задоволений.

Визнано ОСОБА_2 , 1967 року народження, такою, що втратила право користування квартирою АДРЕСА_1 .

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_1 , представник ОСОБА_2 подав апеляційну скарги, в якій посилаючись нате, що рішення суду не відповідає дійсним обставинам справи, невірне дослідження доказів, невірне застосування норм матеріального права, просить рішення суду скасувати,постановити нове рішення, яким позовні вимоги залишити без задоволення.

У обґрунтуванні своєї апеляційної скарги, апелянт зазначає, що позивач належним чином не аргументував свої доводи та не підкріпив свої аргументи належними доказами, та суд розглянув справу лише на користь однієї сторони, не взявши до уваги, що відповідач була відсутня у спірній квартирі не за своєю волею, а у зв`язку з неправомірною поведінкою сина позивача, що є поважною причиною її відсутності.

Відзиву до суду надано не було.

Сторони про розгляд справи на 27 січня 2021 року були сповіщені належним чином (а.с. 133-136, 140,144-145).

Від ОСОБА_3 22 січня 2021 рокудо Одеського апеляційного суду надійшла заява про відкладення розгляду справи (а.с. 143).

Вирішуючи питання про слухання справи у відсутності учасників справи, колегія суддів залишає заяву про відкладення розгляду справи без задоволення, з наступних підстав.

У відповідності до Розпорядження голови Одеського апеляційного суду від 16.10.2020 року тимчасово, на час установлення на території м. Одеси рівня епідемічної небезпеки зупинено розгляд справ у відкритих судових засіданнях за участю учасників судових процесів та припинено їх допуск до залів судових засідань.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» не було запроваджено змін до ст.371 ЦПК України щодо строків розгляду апеляційної скарги.

ОСОБА_3 з клопотанням про можливість взяти участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції, зокрема, поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів, враховуючи приписи ст. 212 ЦПК України, не звертався.

Апеляційний суд розглядає цивільні справи, які не віднесені до справ, зазначених у ч.ч.1,2 ст. 369 ЦПК України, у відсутності учасників справи та осіб, які не залучалися до участі у справі судом першої інстанції, за наявності відомостей про їх повідомлення про дату, час і місце розгляду справи.

Частиною 2 статті 372 ЦПК України передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Апеляційний суд з метою дотримання строків розгляду справи, вважає за можливе розглянути справу у відсутність сторін, які своєчасно і належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи.

Враховуючи, те, жоден із учасників даної цивільної справи не надав суду заяви про бажання приймати участь у розгляді справи в режимі відеоконференції, в т.ч. і поза межами суду, у суду апеляційної інстанції відсутні підстави для відкладення розгляду справи, у зв`язку з чим, колегія суддів вирішила слухати справу за відсутності її учасників, на підставі наявних у справі доказів.

Такий правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду від 15 жовтня 2020 року у справі № 922/2575/19.

Враховуючи вищенаведене та у відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене).

Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення (01 лютого 2020 року).

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

У відповідності до ст. 367ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ст. 375ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Статтею 81 ЦПК України, передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, щона підставі контрольного талону до ордеру №687 серії ЦР, виданого 26.01.1976 року, ОСОБА_3 на право заняття жилого приміщення за адресою: АДРЕСА_2 , виданого на підставі рішення виконкому райради від 09.12.1975 року №725, позивач разом з сім`єю складом 4 чоловіка ( ОСОБА_5 - дружина, ОСОБА_6 - син, ОСОБА_5 - брат) вселилися в квартиру АДРЕСА_1 .

З довідки (виписки з домової книги про склад сім`ї та прописку) №1232 від 10.10.2019 року вбачається, що на спірній житловій площі в квартирі, крім позивача, також зареєстровані: ОСОБА_5 - дружина, ОСОБА_7 - онук, ОСОБА_6 - син, та його колишня невістка ОСОБА_2 , 1967 року народження (а.с.9).

Судом встановлено, що факт не проживання відповідача на спірній житловій площі більше шести місяців без поважних на те причин підтверджується актом про не проживання осіб за місцем реєстрації від 22.10.2019року, складеним сусідами ОСОБА_8 (кв. АДРЕСА_3 ), ОСОБА_9 (кв. АДРЕСА_4 ), ОСОБА_10 (кв. АДРЕСА_5 ), підписи яких завірені головою ОСББ «Бочарова 52» Мусікян О.Н., згідно якого відповідач ОСОБА_2 з 18.02.1998 року не проживає в квартирі АДРЕСА_1 (а.с.10).

09 березня 1999 року Суворовським районним судом м.Одеси у справі №2-705/1999 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_11 , ОСОБА_6 про вселення, прийнято рішення про задоволення позову та вселення ОСОБА_2 разом з сином ОСОБА_7 в квартиру АДРЕСА_1 та зобов`язано відповідачів не перешкоджати їм в користуванні жилим приміщенням (а.с.55).

Рішенням Суворовського районного суду м.Одеси від 18 грудня 2003 року у справі №2-1245/2003, відмовлено в задоволенні вимог ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_12 , ОСОБА_6 до ОСОБА_2 про визнання такою, що втратила право користування житловим приміщенням,відмовлено в задоволенні вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_12 , ОСОБА_6 про зобов`язання провести обов`язковий обмін (а.с. 54, з.б.).

12.10.2009 року ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси позови ОСОБА_5 до ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 про визнання особи такою, що втратила право користування, та зустрічний позов ОСОБА_2 , ОСОБА_7 до ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , ОСОБА_6 , Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради про визначення порядку користування жилим приміщенням залишені без розгляду (а.с. 53).

Також судом надана належна оцінка поясненням свідка ОСОБА_13 , яка проживає в квартирі АДРЕСА_3 та є головою правління ОСББ «Бочарова 52».

Задовольняючи позов ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, суд першої інстанції виходив з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст.71 ЖК України, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ним зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.

Згідно зі ст. 72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, проводиться в судовому порядку.

Відповідно до ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» № 1382-ІV від 11.12.2003року зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі остаточного рішення суду про позбавлення права користування житловим приміщення. Зазначена норма вказує на достатність рішення суду, яке набрало законної сили про визнання особи такою, що втратила право користування житлом для зняття її з реєстраційного обліку відповідним органом.

Судом вірно зазначено, про те, що відповідачем не надано належних доказів про намір вселитися у спірну квартиру.

Більше того, судом звернуто увагу на те, що судом за рішенням суду від 18.12.2003 року було здійснено захист прав відповідача та відмовлено у визнанні ОСОБА_2 такою, що втратила право користування житловим приміщенням, поте відповідач після прийняття вказаного рішення не скористаласясвоїм правом та не здійснювала спроби вселитися у спірну квартиру.

На підставі вищевикладених обставин, суд обґрунтовано задовольнив позов ОСОБА_3 , визнавши відповідача такою, що втратила право користування жилим приміщенням за обґрунтованістю позовних вимог,оскільки відповідач на спірній житловій площі більше шести місяців без поважних причин не проживає, а належних ОСОБА_2 речей у вказаній квартирі не має.

З вказаними висновками суду першої інстанції погоджується колегія суддів апеляційної інстанції.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 , представника ОСОБА_2 про те, що позивач належним чином не аргументував свої доводи та не підкріпив свої аргументи належними доказами, та суд розглянув справу лише на користь однієї сторони, не взявши до уваги, що відповідач була відсутня у спірній квартирі не за своєю волею, а у зв`язку з неправомірною поведінкою сина позивача, що є поважною причиною її відсутності, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки вказані доводи апеляційної скарги зводяться до переоцінки доказів та незгоди апелянта із висновками суду першої інстанції щодо встановлених обставин справи, проте повноваження суду апеляційної інстанції стосовно перегляду мають реалізовуватись для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду (пункт 42 рішення у справі «Пономарьов проти України» (Заява № 3236/03).

Також колегія суддів звертає увагу на ту обставину, що відповідачка ОСОБА_2 є власницею квартири АДРЕСА_6 , що підтверджується витягом з єдиного державного реєстру речових прав (а.с. 79).

Наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків суду та не дають підстав вважати, що судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права, про що зазначає апелянт.

Судом при прийнятті рішення були взяті до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності.

Згідно з ч.2 ст.77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч.2 ст.43 ЦПК України обов`язок надання усіх наявних доказів до початку розгляду справи по суті покладається саме на осіб, які беруть участь у справі.

За вимогами ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи.

Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Одночасно, апеляційний суд звертає увагу на те, що за положеннями ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

За правилами ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч.1 ст.77 ЦПК України), а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.6 ст.81 ЦПК України).

При цьому, належність доказів - правова категорія, яка свідчить про взаємозв`язок доказів з обставинами, що підлягають встановленню, як для вирішення всієї справи, так і для здійснення окремих процесуальних дій.

Правила допустимості доказів визначають легітимну можливість конкретного доказу підтверджувати певну обставину в справі. Правила допустимості доказів встановлені з метою об`єктивності та добросовісності у підтвердженні доказами обставин у справі, виходячи з того, що нелегітимні засоби не можуть використовуватися для досягнення легітимної мети, а також враховуючи те, що правосудність судового рішення, яке було ухвалене з урахуванням нелегітимного доказу, завжди буде під сумнівом.

Допустимість доказів є важливою ознакою доказів, що характеризує їх форму та означає, що обставини справи, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами.

Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

За ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи, висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справа «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32).

Пункт 1ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no. 2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41).

Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів розглянувши справу в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги на момент винесення судового рішення, вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального та процесуального права при вирішенні справи не допустив, рішення суду відповідає фактичним обставинам справи, а наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги є безпідставними, всі доводи були розглянути судом першої інстанції при розгляді справи, та їм була надана відповідна правові оцінка, а тому суд апеляційної інстанції прийшов до висновку про те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, підстав для ухвалення нового рішення - не має.

Судова колегія, розглянувши справу прийшла до висновку, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, в зв`язку з чим апеляційний суд залишає без задоволення апеляційну скаргу і залишає рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 368, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , представника ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 20 жовтня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складений 01 лютого 2021 року.

Головуючий ______________________________________ О.С. Комлева

Судді ______________________________________ О.В. Князюк

______________________________________ С.М. Сегеда