КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа №760/2720/21 Головуючий у 1 інстанції: Ішуніна Л.М.
ПОСТАНОВА

Іменем України

24 листопада 2021 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів:

Головуючого судді: Олійника В.І.,

суддів: Суханової Є.М., Сушко Л.П.,

при секретарі: Панчошній К.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Солом`янського районного суду міста Києва від 06 серпня 2021 року у справі за заявою ОСОБА_1 про перегляд судового наказу за нововиявленими обставинами у справі за заявою ОСОБА_2 про видачу судового наказу про стягнення аліментів з ОСОБА_1 , -

в с т а н о в и в :

У лютому 2021 року ОСОБА_2 звернувся до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів з ОСОБА_1

12 лютого 2021 року Солом`янським районним судом міста Києва було видано судовий наказ про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на дочку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та дочку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі однієї третини заробітку (доходу) платника аліментів, який не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку щомісячно, починаючи з 02 лютого 2021 року і до досягнення дітьми повноліття.

02 березня 2021 року ОСОБА_1 звернулася до Солом`янського районного суду міста Києва із заявою про перегляд судового наказу від 12 лютого 2021 року в цивільній справі №760/2720/21 за заявою ОСОБА_2 про видачу судового наказу про стягнення аліментів з ОСОБА_1 за нововиявленими обставинами.

Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 26 липня 2021 року заяву задоволено.

Скасовано судовий наказ Солом`янського районного суду міста Києва від 12 лютого 2021 року, з урахуванням ухвали цього ж суду від 01 березня 2021 року про виправлення помилки в судовому наказі, щодо стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на дочку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та дочку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі однієї третини заробітку (доходу) платника аліментів, який не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку щомісячно, починаючи з 02 лютого 2021 року і до досягнення дітьми повноліття.

Відмовлено ОСОБА_2 у видачі судового наказу у справі №760/2720/21 за його заявою про видачу судового наказу щодо стягнення з ОСОБА_1 аліментів на утримання дітей.

27 липня 2021 року на електронну пошту суду надійшла заява ОСОБА_5 , який діє в інтересах ОСОБА_1 , про компенсацію вартості правової допомоги у справі

№760/2720/21, в обґрунтування якої зазначив, що правова допомога і її вартість визначені умовами договору №0003/44/4-23/12/2020 про надання правової допомоги від 23 грудня 2020 року і додатковою угодою №2 від 01 березня 2021 року до Договору.

Положеннями абзацу 3 пункту 4.1.1. договору передбачено, що вартість правової допомоги становить еквівалент 800 доларів США. Станом на 01 березня 2021 року вартість правової допомоги склала 22 356 грн. 48 коп. і ця сума станом на 27 липня 2021 року оплачена в повному обсязі трьома платежами: 02 березня 2021 року, 22 березня 2021 року та 19 квітня 2021 року.

Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 06 серпня 2021 року заяву задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати у розмірі 5 000 грн.

У задоволенні іншої частини вимог заяви відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 з підстав порушення судом норм процесуального права ставиться питання про зміну ухвали суду першої інстанції і стягнення суми витрат на правову допомогу у розмірі 22 356 грн. 48 коп.

Скаргу обґрунтовує тим, що Верховний Суд вважає, і про це вказувалось, що обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат, але як було зазначено, то у клопотанні ОСОБА_2 від 02.08.2021 нічого про це не йшлось, як і не йшлось про «дійсність, обгрунтованість, розумність» таких витрат, в тому числі про «спір незначної складності». Якщо це так, то суд не може на власний розсуд зменшувати розмір витрат на оплату правової (правничої) допомоги, який підлягає відшкодуванню.

Зважаючи на вищевикладене, існують підстави для того, щоб змінити ухвалу від 06.08.2021 року і задовольнити заяву ОСОБА_1 про стягнення з ОСОБА_2 судових витрат на правову (правничу) допомогу у розмірі, вказаному в заяві - 22 356 грн. 48 коп.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 просить частково задовольнити апеляційну скаргу, змінити ухвалу, залишивши без розгляду заяву про компенсацію вартості правової допомоги.

Вказує, що у випадку задоволення апеляційної скарги ОСОБА_2 від 20 серпня 2021 року буде скасовано ухвалу Солом`янського районного суду міста Києва від 26 липня 2021 року та направлено справу №760/2720/21 для продовження розгляду до суду першої інстанції, тому вирішення питання про розподіл судових витрат повинно буде здійснюватися судовим рішенням першої інстанції, яким закінчуватиметься розгляд справи.

Зазначає, що апелянт помилково стверджує, що наявність заперечень проти заяви про компенсацію вартості правової (правничої) допомоги та відповідно проти розміру її вартості не є підставою для зменшення судом розміру витрат на правничу допомогу, таке зменшення допускається положенням ч.5 ст.137 ЦПК України, на що і було посилання в оскаржуваній ухвалі від 06 серпня 2021 року.

Крім того, апелянт стверджує, що нею не було пропущено строки для подання доказів про розмір витрат, передбачені положенням статті 141 ЦПК України, оскільки заявила про свої витрати разом із заявою про перегляд наказу за нововиявленими обставинами від 01 березня 2021 року, проте слід розрізняти заяву про намір подати докази, на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу до завершення судових дебатів у справі, та заяву про намір подати такі докази після ухвалення судового рішення.

Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Задовольняючи частково заяву, суд першої інстанції виходив з того, що заявлена представником та заявником сума є надмірною та неспівмірною зі складністю справи, виконаними адвокатом роботами (наданими послугами; часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт та дійшов висновку, що розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката в суді першої інстанції, який підлягає відшкодуванню за рахунок ОСОБА_2 , з урахуванням заперечень останнього, підлягає зменшенню та відшкодуванню у сумі

5 000 грн.

Такі висновки відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Відповідно до ч.ч.1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Судом встановлено, що під час судового розгляду справи ОСОБА_1 та її представником до суду подана заява про скасування судового наказу від 12 лютого 2021 року, заява про забезпечення заяви, заява про відкладення розгляду заяви про забезпечення до порушення виконавчого провадження, клопотання про перерву в судовому засіданні 08 квітня 2021 року, заява про долучення доказів від 25 травня 2021 року, заперечення на заперечення від 25 травня 2021 року із залученням доказів, заперечення на заперечення від 07 червня 2021 року із залученням доказів, заява про долучення доказів від 08 липня 2021 року, неодноразові клопотання про ознайомлення з матеріалами справи, письмові пояснення від 23 липня 2021 року із залученням доказів, заява про компенсацію судових витрат.

Крім того, представником заявника було здійснено 4 виїзди до суду для участі в судових засіданнях по справі, не враховуючи окремих виїздів для ознайомлення з матеріалами справи. В рамках вказаної справи представником заявника також проводився аналіз судової практики, проводились зустрічі з ОСОБА_1 для визначення стратегії і тактики захисту її інтересів. Також було подано значну кількість адвокатських запитів до органів поліції і служби у справах дітей та сім`ї.

Таким чином, кількість витраченого часу на супроводження справи склала близько 45 годин.

Враховуючи викладене, вважали, що у зв`язку із задоволенням заяви про скасування судового наказу та обсягом виконаних робіт мають бути стягнуті з ОСОБА_2 судові витрати в розмірі 22 356 грн. 48 коп.

Встановлено, що ОСОБА_6 - представник ОСОБА_2 подав заперечення на заяву, в яких просив відмовити в задоволенні вказаної заяви, з огляду на її необґрунтованість.

Зазначав, що ні ОСОБА_1 , ні її представник всупереч вимогам ч.8 ст.141 ЦПК України не подали до закінчення судових дебатів докази витрат у зв`язку з розглядом справи та не зробили відповідну заяву про намір подати такі докази протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду.

Крім того, докази сплати зазначеної суми (виписки з рахунку) не оформлені у встановленому законом порядку, не містять жодних реквізитів установ чи організації, яка їх видала, та не містять необхідних реквізитів документу, тому даний доказ є недопустимим, тобто ОСОБА_1 не надано суду належних доказів сплати витрат на правову допомогу.

Водночас, представником ОСОБА_1 не подано детального опису робіт, що на думку ОСОБА_6 позбавляє можливості спростувати ймовірну неспівмірність витрат на професійну правничу допомогу та, відповідно, є окремою підставою для відмови в задоволенні заяви про компенсацію вартості правової допомоги у справі.

За ч.8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила чи має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Так, ОСОБА_1 , у своїй заяві про скасування судового наказу за нововиявленими обставинами зазначила, що нею будуть подані докази про понесення судових витрат в розмірі до 20 тис. грн.., та у встановлений законодавством 5-денний строк звернулася до суду із заявою про компенсацію судових витрат, до якої додала відповідні докази.

Відповідно до ч. 1-3 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Частиною 2 цієї статті передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу стороною заявника надано суду письмові докази.

Судом встановлено, що 23 грудня 2020 року між АБ «Сергія Андрощука» та ОСОБА_1 було укладено договір про надання правової (правничої) допомоги

№0003/44/4-23/12/2020, відповідно до пункту 1.1. якого з урахуванням Додаткової угоди

№2 від 01 березня 2021 року бюро зобов`язується надати клієнтові правову (правничу) допомогу в частині захисту інтересів клієнта у справі №760/2720/21, яка перебуває в провадженні Солом`янського районного суду міста Києва, справи стосовно питання про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на дітей та встановлення їх місця проживання.

Відповідно до пункту 4.1.1. Додаткової угоди №2 від 01 березня 2021 року до договору про надання правової (правничої) допомоги №0003/44/4-23/12/2020 за надання правової допомоги із супроводження кожної окремо справи по абзацу 3 пункту 1.1. договору за кожну окрему судову інстанцію клієнт сплатить бюро винагороду у розмірі еквівалентну 800 доларів США.

Згідно з копіями квитанцій від 19 квітня 2021 року, 02 березня 2021 року та 22 березня 2021 року, які додані до заяви, АБ «С. Андрощука» отримало в сумі 22 356 грн. 48 коп. у якості передоплати по абзацу 3 пункту 1.1. договору № 0003/44/4-23/12/2020 від 23 грудня 2020 року.

За ч.ч.4-6 ст.137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Так, ОСОБА_6 , який діє в інтересах ОСОБА_2 подано заперечення проти задоволення такої заяви, в яких зазначено, що через неподання розрахунку детального опису робіт, виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат часу по кожному з виду робіт, необхідних для надання правничої допомоги, позбавлено іншу сторону можливості спростувати ймовірну неспівмірність витрат на професійну правничу допомогу.

Згідно з положеннями статті 59 Конституції України кожен має право на професійну правничу допомогу.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

За пунктом 9 частини першої статті 1 цього закону представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні. Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частина перша статті 1 Закону).

Згідно зі статтею 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону).

Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, у тому числі в рішенні від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» (Lavents v. Latvia) за заявою

№58442/00 щодо судових витрат зазначено, що за статтею 41 Конвенції суд відшкодовує лише витрати, стосовно яких було встановлено, що вони справді були необхідними і становлять розумну суму (див., серед багатьох інших, рішення ЄСПЛ у справах «Ніколова проти Болгарії» та «Єчюс проти Литви», пункти 79 і 112 відповідно).

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так, у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява №19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (пункт 268).

Отже, в цілому нормами процесуального законодавства передбачено такі основні критерії визначення та розподілу судових витрат, як їх дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову, з урахуванням складності та значення справи для сторін.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Велика Палата Верховного Суду від 07 липня 2021 року у справі №910/12876/19.

Встановлено, що ОСОБА_5 , який діє в інтересах ОСОБА_1 , просив стягнути з ОСОБА_2 витрати на правничу допомогу при розгляді заяви ОСОБА_1 про перегляд судового наказу за нововиявленими обставинами.

Встановлено, що відповідно до пункту 4.1.1. Додаткової угоди №2 від 01 березня 2021 року до договору про надання правової (правничої) допомоги №0003/44/4-23/12/2020 вартість правової допомоги становить еквівалент 800 доларів США. Станом на 01 березня 2021 року вартість правової допомоги визначена у розмірі 22 356 грн. 48 коп.

В той же час матеріали справи не містять детального опису робіт, виконаних адвокатом, та відповідно здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Як вказала колегія суддів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у постанові від 07 листопада 2019 року по справі №905/1795/18, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Тому, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи (правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 08 квітня 2020 року в справі №922/2685/19).

Судом вірно враховано той факт, що спірні правовідносини між сторонами у справі виникли на стадії перегляду судового наказу за нововиявленими обставинами, а тому зазначений спір для кваліфікованого юриста є спором незначної складності.

Виходячи з наведеного, суд першої інстанції, оцінюючи співмірність витрат на оплату послуг адвоката зі складністю справи та обсягом виконаних адвокатом робіт, а також часом, витраченим на їх виконання, взявши до уваги рівень складності юридичної кваліфікації правовідносин у справі, обсяг та обґрунтованість підготовлених та поданих до суду адвокатом документів, їх значення для спору, з огляду на визначені практикою ЄСПЛ критерії, та виходячи із засад розумності та справедливості вірно вважав, що заявлена представником та заявником сума є надмірною та неспівмірною зі складністю справи, виконаними адвокатом роботами (наданими послугами; часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт та дійшов вірного висновку, що розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката в суді першої інстанції, який підлягає відшкодуванню за рахунок ОСОБА_2 , з урахуванням його заперечень, підлягає зменшенню та відшкодуванню у розмірі 5 000 грн.

Відповідно до ч.1 ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів приходить до висновку щодо залишення без задоволення апеляційної скарги ОСОБА_1 та залишення без змін ухвали Солом`янського районного суду міста Києва від 06 серпня 2021 року.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.367, 374, 375, 382, 383 ЦПК України, суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Солом`янського районного суду міста Києва від 06 серпня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено 29 листопада 2021 року.

Головуючий:

Судді: