Ухвала

29 січня 2021 року

м. Київ

справа № 2-3218/2006

провадження № 61-18141ск20

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Ступак О. В. (суддя-доповідач), Гулейкова І. Ю., Усика Г. І.,

вирішуючи питання про відкриття касаційного за касаційною скаргою Товариства любителів спортивного риболовства «Сонячний» причал № 79 на рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 31 травня 2006 року та постанову Одеського апеляційного суду від 29 жовтня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства любителів спортивного риболовства «Сонячний» причал № 79 про визнання права власності на самочинну будівлю,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2006 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Товариства любителів спортивного риболовства «Сонячний» причал № 79 про визнання права власності на самочинну будівлю.

Обґрунтовуючи свої вимоги позивач посилався на те, що впродовж довгих років він є членом Товариства любителів спортивного риболовства «Сонячний» причал № НОМЕР_1 . На підставі рішення 29 сесії ХХІІІ скликання Затоківської селищної ради від 24 жовтня 2001 року № 916 товариству надано в постійне користування 4,4193 га землі. З моменту надання землі він самочинно збудував житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Позивач просив визнати за ним право власності на самовільне збудоване нерухоме майно, а саме: літ. «А» - дачний будинок АДРЕСА_2 , номери приміщень: 1 - коридор, 2 - кімната, 3 - кладова, 4 - кімната, 5 - коридор, 6 - кімната, 7 - кімната, 8 - балкон; літ. «а» - балкон; літ. «Б» - господарчий блок; літ. «б» - навіс; розташовані за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 31 травня 2006 року, залишеним без змін постановою Одеського апеляційного суду від 29 жовтня 2020 року, позов задоволено. Визнано за ОСОБА_1 права власності на самовільне збудоване нерухоме майно, а саме: літ. «А» - дачний будинок АДРЕСА_2 , номери приміщень: 1 - коридор, 2 - кімната, 3 - кладова, 4 - кімната, 5 - коридор, 6 - кімната, 7 - кімната, 8 - балкон; літ. «а» - балкон; літ. «Б» - господарчий блок; літ. «б» - навіс; розташовані за адресою: Товариство любителів АДРЕСА_1 .,

Задовольняючи позов, суди першої та апеляційної інстанцій виходили з того, що позивач є членом Товариства любителів спортивного риболовства «Сонячний» причал № НОМЕР_1 ; на підставі селищної ради вказаному товариству надано у постійне користування 4,4193 га землі; з моменту надання землі, позивач самочинно збудував спірний житловий будинок, а відповідач землекористувач не заперечував щодо визнання за позивачем права власності.

02 грудня 2020 року Товариство любителів спортивного риболовства «Сонячний» причал № 79 подало до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 31 травня 2006 року та постанову Одеського апеляційного суду від 29 жовтня 2020 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволені позову.

Ухвалою Верховного Суду від 23 грудня 2020 року касаційну скаргу Товариства любителів спортивного риболовства «Сонячний» причал № 79 залишено без руху та надано для усунення зазначених недоліків строк до 25 січня 2021 року, а саме: надати докази сплати судового збору виходячи із вартості спірного житлового будинку.

25 січня 2021 року до Верховного Суду надійшли матеріали на усунення недоліків касаційної скарги, а саме: заява, у якій зазначено про те, що вартість спірного житлового будинку складає 228 400,00 грн, квитанції про сплату судового збору у розмірі 4 556,80 грн.

Верховний Суд дійшов висновку, що відсутні підстави для відкриття касаційного провадження з огляду на таке.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню: судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Предметом позову у цій справі є визнання права власності на самочинну будівлю, вартістю 228 400,00 грн, що є меншим, ніж двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (525 500,00 грн), а тому відповідно до вимог ЦПК України рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 31 травня 2006 року та постанова Одеського апеляційного суду від 29 жовтня 2020 року не підлягають касаційному оскарженню.

Касаційна скарга містить посилання на те, що рішення у цій малозначній справі оскаржується до суду касаційної інстанції на підставі підпункту «а» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Доводи заявника про те, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, є необґрунтованими з урахуванням того, що практика розгляду судами таких спорів є усталеною, заявником не наведено прикладів протилежної судової практики.

При цьому Верховний Суд враховує рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року № R (95) 5, згідно яких державам-членам необхідно вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

Зазначення судом апеляційної інстанції у постанові про можливість її оскарження до суду касаційної інстанції не змінює характер та предмет позову у даній справі, та не спростовує наявність у Верховного Суду повноважень про відмову у відкритті касаційного провадження.

Оскільки, касаційну скаргу подано на судові рішення, що не підлягають касаційному оскарженню, та судом не встановлено передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України випадків, за наявності яких судові рішення у справі з ціною позову, що є меншим, ніж двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, підлягають касаційному оскарженню, тому відсутні підстави для відкриття касаційного провадження.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судові рішення, що не підлягають касаційному оскарженню.

Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд,

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Товариства любителів спортивного риболовства «Сонячний» причал № 79 на рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 31 травня 2006 року та постанову Одеського апеляційного суду від 29 жовтня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства любителів спортивного риболовства «Сонячний» причал № 79 про визнання права власності на самочинну будівлю відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:О. В. Ступак І. Ю. Гулейков Г. І. Усик