Ухвала

01 лютого 2021 року

м. Київ

справа № 466/3550/20

провадження № 61-71ск21

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Фаловської І. М. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Пащук Артем Ігорович, на ухвалу Шевченківського районного суду міста Львова від 12 червня 2020 року та постанову Львівського апеляційного суду від 15 грудня 2020 року у справі за скаргою ОСОБА_2 на дії та бездіяльність приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Білецького Ігоря Мироновича,

ВСТАНОВИВ:

У січні 2021 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга

ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Пащук А. І., на ухвалу Шевченківського районного суду міста Львова від 12 червня 2020 року

та постанову Львівського апеляційного суду від 15 грудня 2020 року.

У касаційній скарзі ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат

Пащук А. І., порушує клопотання про звільнення від сплати судового збору за подання її касаційної скарги, а також зазначає, що за подання касаційної скарги на судові рішенні, ухвалені за наслідками скарги на дії та бездіяльність приватного виконавця, судовий збір не сплачується.

Клопотання мотивоване тим, що вона є особою з інвалідністю ІІІ групи та отримує пенсію за віком, що підтверджується довідкою Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області від 25 листопада 2019 року.

Відповідно до частин першої, третьої статті 136 ЦПК України суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на визначений строк у порядку, передбаченому законом, але не більше як до ухвалення судового рішення у справі. З підстав, зазначених у частині першій цієї статті, суд у порядку, передбаченому законом, може зменшити розмір належних до сплати судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, або звільнити від їх сплати.

Згідно з частинами першою, другою статті 8 Закону України «Про судовий збір», враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за таких умов: 1) розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік; або

2) позивачами є: а) військовослужбовці; б) батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів; в) одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю; г) члени малозабезпеченої чи багатодітної сім`ї; ґ) особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або 3) предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю.

Суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та прецедентна практика Європейського суду з прав людини (зокрема, рішення у справі «Креуз проти Польщі», від 19 червня 2001 року) визначають, що сплата судових витрат не повинна перешкоджати доступу до суду, ускладнювати цей доступ таким чином і такою мірою, щоб завдати шкоди самій суті цього права, та має переслідувати законну мету.

Із наданої заявником довідки про доходи Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області від 25 листопада 2019 року вбачається, що за період з січня по листопад 2019 року ОСОБА_1 отримала дохід у розмірі 21 201,99 грн (5 відсотків становить 1 060,10 грн).

Отже, розмір судового збору, який необхідно сплатити ОСОБА_1 за подання її касаційної скарги, не перевищує 5 відсотків розміру річного доходу скаржника за попередній календарний рік.

Підстав для звільнення за інших вищезазначених обставин

ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Пащук А. І., не наведено.

Крім того, перелік заяв і скарг, за подання яких не справляється судовий збір, наведений у частині другій статті 3 Закону України «Про судовий збір», і в цьому переліку відсутні скарги щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів державної виконавчої служби. Водночас у частині другій статті 4 вказаного Закону не встановлено ставки судового збору за подання скарг на дії чи бездіяльність органів державної виконавчої служби.

Скаржник не належить до пільгової категорії осіб, які звільнені від сплати судового збору, а, відтак, за подання касаційної скарги на судові рішення

у цій справі судовий збір справляється на загальних підставах.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 29 травня 2018 року у справі № 915/955/15 (провадження № 12-66гс18).

Таким чином, ОСОБА_1 за подання касаційної скарги на судові рішення у цій справі за скаргою на дії та бездіяльність приватного виконавця судовий збір справляється на загальних підставах.

Отже, подана касаційна скарга не може бути прийнята касаційним судом до розгляду та вирішено питання про відкриття касаційного провадження, оскільки не відповідає вимогам частини четвертої статті 392 ЦПК України.

Підпунктом 9 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» за подання касаційної скарги на ухвалу суду фізичною особою справляється судовий збір, що становить 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Тому, ОСОБА_1 слід сплатити суму судового збору у розмірі

420,40 грн, за подання касаційної скарги до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду, який має бути перераховано або внесено за наступними реквізитами: отримувач коштів ? ГУК у місті Києві/Печерський район/22030102; код отримувача (код за ЄДРПОУ) - 37993783; банк отримувача - Казначейство України (ЕАП); рахунок отримувача - UA0026007; призначення платежу - «Судовий збір (Верховний Суд, 055)».

Порядок сплати судового збору визначено статтею 6 Закону України «Про судовий збір». На підтвердження сплати судового збору необхідно суду надати документ, що підтверджує його сплату.

Крім того, у порушення вимог пункту 5 частини другої статті 392 ЦПК України у касаційній скарзі не зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав).

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.

У разі подання касаційної скарги на судове рішення, зазначене у пунктах

2 і 3 частини першої статті 389 цього Кодексу, в касаційній скарзі зазначається обґрунтування того, в чому полягає неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення (рішень).

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Касаційна скарга ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Пащук А. І., не відповідає зазначеним вимогам закону.

Касаційна скарга заявника містить посилання на пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України, проте у випадку визначення підставою касаційного оскарження судового рішення пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України, касаційна скарга має також містити зазначення того, у чому саме полягає невідповідність оскаржених судових рішень сформованій практиці у подібних правовідносинах.

За таких обставин ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Пащук А. І., необхідно подати до Верховного Суду виправлену касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 ЦПК України, надати копії цієї скарги відповідно до кількості учасників справи.

Відповідно до вимог частини другої статті 393 ЦПК України у разі, якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 392 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу, про що суддею постановляється відповідна ухвала.

Керуючись статтями 185, 392, 393 ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні клопотання ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Пащук Артем Ігорович, про звільнення від сплати судового збору за подання касаційної скарги відмовити.

Касаційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Пащук Артем Ігорович, на ухвалу Шевченківського районного суду міста Львова від 12 червня 2020 року та постанову Львівського апеляційного суду від 15 грудня 2020 року залишити без руху.

Надати для усунення зазначених вище недоліків строк, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення цієї ухвали.

У разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали касаційна скарга вважатиметься неподаною та буде повернута заявникові.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя І. М. Фаловська