СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КИЄВА
пр. № 2/759/506/20
18 січня 2021 року м. Київ
Святошинський районний суд м. Києва
у складі: головуючого судді Ул`яновської О.В.,
секретаря судового засідання Гродського П.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку письмового провадження в залі суду у м. Києві цивільну справу за позовними вимогами ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Київтеплоенерго» про визнання боргу необґрунтованим та зобов`язання вчинити дії,
01.06.2020 в порядку письмового провадження рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 01.06.2020 у позовних вимогах ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Київтеплоенерго» про зобов`язання вчинити дії відмовлено (т. 2 а.с. 33-35).
Ухвалою Київського апеляційного суду від 23.12.2020 цивільну справу повернуто до Святошинського районного суду м. Києва для вирішення питання ухвалення по справі додаткового рішення (т. 2 а.с. 87, 88).
Відповідно до частин 3, 4 ст. 270 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. У разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви.
За змістом положень ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
У відповідності до ч. 13 ст. 7 ЦПК України судом вирішено здійснювати розгляд справи в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Суд дослідивши матеріали цивільної справи, приходить до наступного.
Як роз`яснено у п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18.12.2009 «Про судове рішення у цивільній справі», додаткове рішення може бути ухвалено лише у випадках і за умов, передбачених статтею 220 ЦПК; воно не може змінити суті основного рішення або містити в собі висновки про права та обов`язки осіб, які не брали участі у справі, чи вирішувати вимоги, не досліджені в судовому засіданні. При порушенні питання про ухвалення додаткового рішення з інших підстав суд ухвалою відмовляє в задоволенні заяви. Додаткове рішення або ухвалу про відмову в прийнятті додаткового рішення може бути оскаржено (ч. 5 ст. 270 ЦПК України).
Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.
15.01.2019 позивачем по справі було подано заяву про виконання ухвали суду від 08.01.2019 на підставі чого останнім було додано новий текст позовної заяви з додатками (т. 1 а.с. 22Б).
Як вбачається із нового тексту позовної заяви від 14.01.2019 позивач просить визнати необґрунтованим борг позивача станом на 01.12.2018 за централізоване постачання гарячої води у розмірі 6330 грн 15 коп. та централізоване опалення в розмірі 9328 грн та зобов`язати відповідача відповідно до ст.ст. 16, 20, 22 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» та відповідно до п. 29 Постанови КМ України №630 від 21.07.2005 провести позивачу перерахунок розміру плати за житлово-комунальні послуги у кв. АДРЕСА_1 за послуги з централізованого опалення, послуг з централізованого постачання гарячої води, які позивач фактично не отримував через відсутність батарей у квартирі та його тривалим не проживанням у вказаній квартирі за попередні періоди з моменту виникнення необґрунтованого боргу; зобов`язати відповідача (заборонити відповідачу) не нараховувати ОСОБА_1 плату за ЖКП до відновлення отримання позивачем від відповідача послуг по гарячому водопостачанню та опаленню квартири АДРЕСА_1 та до укладення відповідного договору між позивачем та відповідачем; зобов`язати відповідача внести зміни до облікових документів, взявши до уваги, що в квартирі позивача АДРЕСА_1 зареєстрована одна особа ОСОБА_1 , а його мама ОСОБА_2 вважається померлою з ІНФОРМАЦІЯ_1 та стягнути з відповідача понесені позивачем документально підтверджені судові витрати по сплаті адвокатських послуг.
Позивачем було зазначено, що через відсутність батарей у квартирі та його тривалим не проживанням у вказаній квартирі за попередні періоди з моменту виникнення йому було нараховано необґрунтованого борг.
Проте з даного питанян у рішенні суду від 01.06.2020 було зазначено, що відповідно до п. 29 Правил споживач має право на зменшення розміру плати у разі, зокрема тимчасової відсутності споживача та/або членів його сім`ї на підставі письмової заяви споживача та офіційного документа, що підтверджує його відсутність.
Однак, послуга з ЦО надається незалежно від проживання чи не проживання в квартирі мешканців. Отже, оплата за вказану послугу здійснюється з моменту набуття права на квартиру.
Спірні правовідносини виникли у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг і регулюються, зокрема, Законом України від 24.06.2004 № 1875-IV «Про житлово-комунальні послуги» (далі - Закон).
За договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором (частина перша статті 901 ЦК України).
Споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом (пункт 5 частини третьої статті 20 Закону).
Власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 322 ЦК України).
Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (ч. 1 ст. 509 ЦК України).
Учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є власник, споживач, виконавець, виробник (ч. 2 ст.19 Закону). Власником Закон визначає фізичну або юридичну особа, якій належить право володіння, користування та розпоряджання приміщенням, будинком, спорудою, житловим комплексом або комплексом будинків і споруд, зареєстроване у встановленому законом порядку (абзац сьомий частини першої статті 1 Закону). А споживачем є фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу (абзац чотирнадцятий частини першої статті 1 Закону).
Щодо вимоги зобов`язати відповідача (заборонити відповідачу) не нараховувати ОСОБА_1 плату за ЖКП до відновлення отримання позивачем від відповідача послуг по гарячому водопостачанню та опаленню квартири АДРЕСА_1 та до укладення відповідного договору між позивачем та відповідачем слід зазначити, що договори про надання послуг з централізованого опалення (ЦО) та централізованого постачання гарячої води (ЦПГВ) є договорами приєднання, то після врегулювання відносин балансоутримувача будинку з ПАТ «Київенерго» як з виконавцем послуг власникам квартир обов`язково укладати договори у паперовому вигляді не було потрібно, адже, уніфікований текст такого договору був розміщено на сайті ПАТ «Київенерго» для клієнтів, а також опубліковано в газеті «Хрещатик» від 06.08.2014 № 111(4511) та від 12.06.2015 № 83(4679), а дії мешканців у вигляді сплат виставлених у квитанціях нарахувань за послуги, подання заяв про прийняття квартирних засобів обліку на абонентський облік, направлення претензій щодо надання послуг тощо свідчитимуть про прийняття умов договору.
А тому вказана вимога є безпідставною та такою, що підлягає задоволенню.
Щодо вимоги про зобов`язання відповідача внести зміни до облікових документів, взявши до уваги, що в квартирі позивача АДРЕСА_1 зареєстрована одна особа ОСОБА_1 , а його мама ОСОБА_2 вважається померлою з ІНФОРМАЦІЯ_1.
Як вбачається із листа КП «ГІОЦ» від 22.10.2018 №02-4146, який був адресований голові правління ЖБК «Алмаз-4» у випадку обґрунтованості вимоги гр. ОСОБА_1 щодо невірно зазначеної кількості зареєстрованих осіб за адресою: АДРЕСА_2 , КП «ГІОЦ» просив внести відповідні зміни в інформацію, що передається КП ГІОЦ для друку рахунків повідомлень (а.с. 50).
ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 померла (а.с. 56).
Проте, у матеріалах справи відсутні докази проте, що саме ОСОБА_2 була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , а тому зазначена вимога є такою, що недоведена.
Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
У відповідності до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
При цьому, належність доказів - правова категорія, яка свідчить про взаємозв`язок доказів з обставинами, що підлягають встановленню як для вирішення всієї справи, так і для здійснення окремих процесуальних дій.
Правила допустимості доказів визначають легітимну можливість конкретного доказу підтверджувати певну обставину в справі. Правила допустимості доказів встановлені з метою об`єктивності та добросовісності у підтвердженні доказами обставин у справі, виходячи з того, що нелегітимні засоби не можуть використовуватися для досягнення легітимної мети, а також враховуючи те, що правосудність судового рішення, яке було ухвалене з урахуванням нелегітимного доказу, завжди буде під сумнівом.
Допустимість доказів є важливою ознакою доказів, що характеризує їх форму. Допустимість доказів означає, що обставини справи, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами.
З огляду на вищевикладене, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні зазначених позовних вимог.
На підставі викладеного, керуючись вимогами Законом України від 24.06.2004 № 1875-IV «Про житлово-комунальні послуги»; п. 29 Постанови КМ України №630 від 21.07.2005; ст.ст. 322, 509 ЦК України; ст.ст. 12, 13, 19, 48, 76-82, 141, 205, 223, 229, 259, 258, 263-265, 268, 270, 273, 354 ЦПК України, -
У частині позовних вимог ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Київтеплоенерго» про визнання боргу необґрунтованим та зобов`язання вчинити дії відмовити.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги через Святошинський районний суд м. Києва до апеляційного суду у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч. 2 ст. 358 цього Кодексу.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: О.В. Ул`яновська

Повний текст судового рішення скалдено 19.01.2021.