02.02.2021 Справа № 756/5572/16-ц
Провадження №2/756/36/21
Унікальний № 756/5572/16-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 лютого 2021 року Оболонський районний суд м. Києва, в складі:

головуючого судді Луценко О.М.,

за участю секретаря Галелюк Т.О.,

розглянувши в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про спростування поширеної недостовірної інформації, захист гідності, честі та ділової репутації,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду в порядку цивільного судочинства з позовом до ОСОБА_2 про спростування поширеної недостовірної інформації, захист гідності, честі та ділової репутації.

Просить суд ухвалити рішення, яким визнати інформацію, поширену ОСОБА_3 на веб-сторінці в соціальній мережі «Facebook» ІНФОРМАЦІЯ_1 недостовірною, а саме: « Проверьте организованную преступную финансовую группу в Киеве! Семья ОСОБА_4 и ОСОБА_5 владеют и контролируют в Украине финансовые компании « Абсолют Финанс », « Абсолют Финанс Групп», « Магнат». Обмен валют, обналичивание в украине и за рубежом! Во время военных действий, эти люди грабят Украину!».

Зобов`язати відповідача спростувати недостовірну інформацію протягом 7 днів з моменту набрання рішенням законної сили на відповідних веб-сайтах в мережі Інтернет, шляхом розміщення спростування, у спосіб наближений до поширення інформації.

Вимоги позову обґрунтовує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_3 , об 21 год. 06 хв. ОСОБА_2 , в соціальній мережі «Facebook» ІНФОРМАЦІЯ_1 , де було опубліковано пост, а саме: « Проверьте организованную преступную финансовую группу в Киеве! Семья ОСОБА_4 и ОСОБА_5 владеют и контролируют в Украине финансовые компании « Абсолют Финанс », « Абсолют Финанс Групп», « Магнат». Обмен валют, обналичивание в украине и за рубежом! Во время военных действий, эти люди грабят Украину!». Вказана публікація містять інформацію, яка не відповідає дійсності, є недостовірною та надуманою, метою опублікування такої інформації є опорочення честі, гідності і ділової репутації позивача. З метою захисту порушеного права, позивач вимушений був звернутися до суду з вказаним позовом.

До судового засідання представник позивача надала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує та просить суд постановити рішення, яким позов задовольнити.

Відповідач у судове засідання не з`явивсь, про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив.

Суд, повно та всебічно дослідивши наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Статтею 3 Конституції України передбачено, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

У відповідності зі ст. 32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації.

В свою чергу ст. 34 Конституції України передбачено, що кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір.

Разом з тим відповідно до ст. 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Праву на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов`язок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію.

Згідно з ч. 2 ст. 5 Закону України «Про інформацію» реалізація права на інформацію громадянами, юридичними особами і державою не повинна порушувати громадські, політичні, економічні, соціальні, духовні, екологічні та інші права, свободи і законні інтереси інших громадян, права та інтереси юридичних осіб.

Згідно з ч.1-3 ст. 297 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторкані. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі.

Як вчабається зі змісту ч. 1-2 ст. 299 ЦК України фізична особа має право на недоторканість своєї ділової репутації. Фізична особа може звернутися до суду про захист своєї ділової репутації.

Відповідно до п. 15 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про захист честі, гідності та ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27.02.2009 року № 1 (далі - Постанова Пленуму ВСУ) при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Відповідно до п. 15 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про захист честі, гідності та ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27.02.2009 року № 1 (далі - Постанова Пленуму ВСУ) під поширенням інформації необхідно розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.

Верховний суд України у п. 18 Постанови Пленуму ВСУ роз`яснив, що позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права.

Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено судом, що ІНФОРМАЦІЯ_3 , об 21 год. 06 хв. на сторінці в соціальній мережі «Facebook» ІНФОРМАЦІЯ_1 було розміщено пост: « Проверьте организованную преступную финансовую группу в Киеве! Семья ОСОБА_4 и ОСОБА_5 владеют и контролируют в Украине финансовые компании « Абсолют Финанс », « Абсолют Финанс Групп», « Магнат». Обмен валют, обналичивание в украине и за рубежом! Во время военных действий, эти люди грабят Украину!».

З Матеріалів справи вбачається, що у спірній публікації дійсно була викладена інформація, яка стосується позивача, та мало місце поширення такої інформації в мережі Інтернет, тобто відбулось доведення такої інформації до відома багатьох осіб.

Факт поширення зазначеної інформації відповідачем підтверджується наданими позивачем письмовими доказами, які беруться судом до уваги як належні та допустимі. Даних та доказів, які б спростували факт поширення вищевказаної інформації суду сторонами відповідачів не надано.

Відповідно до п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації.

Відповідно до ст. 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Отже, праву на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов`язок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію.

Відповідно до ч. 2 ст. 302 ЦК України фізична особа, яка поширює інформацію, зобов`язана переконатися в її достовірності.

Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. Дана правова позиція також висловлена Верховним судом України у постанові від 23.12.2020 року у справі № 484/2781/19-ц.

Частиною 4 ст. 14 Закону України «Про інформацію» передбачено, що поширення інформації - це розповсюдження, обнародування, реалізація у встановленому законом порядку документованої або публічно оголошуваної інформації. Інформація може існувати, як в формі фактичних тверджень, так і в формі оціночних суджень.

Відповідно до положень частин першої, другої статті 30 Закону України «Про інформацію» ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

Таким чином, відповідно до статті 277 ЦК не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Проаналізувавши інформацію, наведену у спірній публікації, а також характер використаних при її викладенні мовностилістичних засобів, зокрема, не містить в собі алегорій, сатири, гіпербол тощо, суд дійшов висновку, що вказана інформація подана саме у формі фактичних тверджень (даних) та не може кваліфікуватись як оціночні судження.

Про характер поширеної відносно позивача інформації як фактичних даних, а не оціночних суджень, свідчать стверджувальні вислови, застосовані відповідачем, які вказують на вчинення позивачем тих чи інших протиправних дій (дифамаційні обвинувачення).

Дані вислови можна перевірити на предмет відповідності їх дійсності, а тому вони не можуть вважатись оціночними судженнями.

На підставі викладеного, суд погоджується з тим, що опубліковані про позивача відомості не ґрунтуючись на жодних фактичних даних, є образливими та такими, що принижують його честь, гідність та ділову репутацію.

Таким чином, судом встановлено безпосередній причинно-наслідковий зв`язок між поширенням відповідачами недостовірної інформації та приниженням честі, гідності та ділової репутації позивача.

Відповідно до п. 24, 25 Постанови Пленуму Верховного Суду України, задовольняючи позов, суд повинен у резолютивній частині рішення зазначити, чи було порушено особисте немайнове право особи, яка саме інформація визнана недостовірною та порочить гідність, честь чи ділову репутацію позивача, а також вказати на спосіб захисту порушеного особистого немайнового права. За загальним правилом, інформація, що порочить особу, має бути спростована у спосіб, найбільш подібний до способу її поширення (шляхом публікації у пресі, повідомлення по радіо, телебаченню, оголошення на зібранні громадян, зборах трудового колективу, відкликання документа тощо). Спростування має здійснюватися у такий самий спосіб, у який поширювалася недостовірна інформація. У разі, якщо спростування недостовірної інформації неможливо чи недоцільно здійснити у такий же спосіб, у який вона була поширена, то воно повинно проводитись у спосіб, наближений (адекватний) до способу поширення, з урахуванням максимальної ефективності спростування та за умови, що таке спростування охопить максимальну кількість осіб, що сприйняли попередньо поширену інформацію.

У зв`язку з чим, суд вважає за належне зобов`язати відповідача у строк не пізніше 7 днів з дня набранням рішення законної сили у цій справі спростувати зазначену вище недостовірну інформацію шляхом розміщення на відповідних веб-сайтах в мережі Інтернет, під заголовком «Спростування».

Керуючись ст.ст. 12, 13, 76, 77, 78, 81, 141, 258-259, 263- 265, 273, 352, 354 ЦПК України, ст. 16, 275, 277, 297, 299 ЦК України, Закону України «Про інформацію», ст. 3, 32, 34, 64, 68 Конституції України, суд,

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про спростування поширеної недостовірної інформації, захист гідності, честі та ділової репутації- задовольнити частково.

Визнати інформацію, поширену ОСОБА_3 на веб-сторінці в соціальній мережі «Facebook» ІНФОРМАЦІЯ_1 недостовірною, а саме: « Проверьте организованную преступную финансовую группу в Киеве! Семья ОСОБА_4 и ОСОБА_5 владеют и контролируют в Украине финансовые компании « Абсолют Финанс », « Абсолют Финанс Групп», « Магнат». Обмен валют, обналичивание в украине и за рубежом! Во время военных действий, эти люди грабят Украину!».

Зобов`язати ОСОБА_2 спростувати недостовірну інформацію протягом 7 днів з моменту набрання рішенням законної сили на відповідних веб-сайтах в мережі Інтернет, шляхом розміщення спростування, у спосіб наближений до поширення інформації.

В решті позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення через Оболонський районний суд м. Києва. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду;

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на його апеляційне оскарження.

Суддя: О.М. Луценко