Провадження № 22-ц/801/2427/2021
Головуючий у суді 1-ї інстанції Король О. П.
Доповідач:Оніщук В. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 листопада 2021 рокуСправа № 127/16533/21м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Оніщука В. В. (суддя-доповідач),

суддів: Медвецького С. К., Копаничук С. Г.,

з участю секретаря судового засідання: Очеретної М.Ю.,

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 ,

відповідач: ОСОБА_2 ,

третя особа: орган опіки та піклування Хмільницької міської ради,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 2 цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою її представником адвокатом Верещак Валерієм Миколайовичем, на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 01 жовтня 2021 року, ухвалене у складі судді Короля О.П., в залі суду,

встановив:

У червні 2021 року ОСОБА_1 звернулась в суд з позовом до ОСОБА_2 , третьої особи - органу опіки та піклування Хмільницької міської ради, про виїзд дитини за кордон без згоди батька.

Позовна заява обґрунтована тим, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, і за час спільного проживання у них народились син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та дочка ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішенням Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 28 жовтня 2019 року шлюб між сторонами розірвано.

В позові зазначено, що відповідач не цікавиться життям неповнолітньої дочки, не надає допомогу на її утримання, ухиляється від сплати аліментів, і тому дитина перебуває на повному матеріальному утриманні матері. З метою подолання безгрошів`я, позивачем було прийнято рішення щодо працевлаштування у Польщі, однак неможливість залишити доньку одну у м. Хмільник, змусила її звернутись в суд з позовом про надання дозволу на тимчасовий виїзд дитини за межі України без згоди батька. Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 25 лютого 2021 року надано дозвіл на тимчасовий виїзд за межі України (до Республіки Польща) у період з 05 листопада 2020 року до 30 липня 2021 року включно неповнолітній ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , без згоди та супроводу батька ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Отримавши вказаний вище дозвіл, позивач з дочкою переїхали до м. Щецин, Польща.

Позивач вказала, що ОСОБА_6 відвідує початкову школу № 11 у м. Щецин, Польща, їй приділяється належна увага у вихованні. За період перебування у Польщі у неї з`явилося багато друзів, вона вивчила мову та не має дискомфорту під час спілкування з однолітками. Дитина забезпечена житлом з належними умовами та має медичну страховку, а сама позивач офіційно працевлаштована в Польщі.

Оскільки дія дозволу на виїзд за кордон без згоди батька закінчується 30 липня 2021 року, ОСОБА_1 звернулася до ОСОБА_2 з листом-проханням щодо надання дозволу дитині на виїзд до Польщі, однак останній не надає відповіді та уникає розмови.

На підставі викладеного, ОСОБА_1 звернувшись в суд із даним позовом просила надати дозвіл на тимчасовий виїзд малолітній ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за межі України без згоди та супроводу батька ОСОБА_2 на період з 01 серпня 2021 року по 01 серпня 2025 року до Польщі у м. Щецин, судові витрати просила залишити за нею.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 01 жовтня 2021 року позов задоволено частково.

Надано дозвіл на тимчасовий виїзд малолітньої ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за межі України без згоди та супроводу батька ОСОБА_2 на період з 01 серпня 2021 року по 01 серпня 2022 року.

В задоволенні решти позову відмовлено.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції свій висновок мотивував тим, що позивачем не надано доказів на підтвердження можливого перебування дитини за кордоном у період з 01 серпня 2021 року по 01 серпня 2025 року, а тому визначив період перебування ОСОБА_7 за кордоном в межах навчального року.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, представник ОСОБА_1 адвокат Верещак В.М., посилаючись на його незаконність з підстав невідповідності висновків суду обставинам справи і порушення норм матеріального та процесуального права, подав апеляційну скаргу, в якій просить оскаржуване рішення скасувати та постановити нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що тимчасовий виїзд дитини за кордон відповідає її інтересам, в період перебування дитини за межами України їй гарантовані належні умови проживання, навчання, у разі потреби лікування і змога виїзду до України та повернення на територію України після закінчення терміну дії трудового контракту матері.

Також, у апеляційній скарзі зазначено, що судом першої інстанції не надана оцінка тому, що відповідач не сплачує аліменти та станом на 31 травня 2021 року має заборгованість зі сплати аліментів в сумі 43 286,76 грн, а також умовою надання згоди на виїзд за кордон спільної дочки, відповідач ставить відмову від отримання позивачем аліментів на утримання дитини.

Відзив на апеляційну скаргу від відповідача впродовж встановленого апеляційним судом строку не надходив.

В судовому засіданні представник ОСОБА_1 апеляційну скаргу підтримав з посиланням на викладені у ній обставини.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причин неявки не повідомив, а тому згідно вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України його неявка не перешкоджає розгляду справи.

Представник органу опіки та піклування Хмільницької міської ради в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, при цьому надано заяву про розгляд справи у відсутність представника.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, що з`явилися, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість судового рішення в межах апеляційного оскарження, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з огляду на наступне.

Згідно з частиною першою статті 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції вказаним вимогам не відповідає.

Так, судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 є батьками ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , виданим відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Хмільнику Хмільницького міськрайонного управління юстиції Вінницької області 17 березня 2009 року (а.с. 11).

Рішенням Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 28 жовтня 2019 року розірвано шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 (а.с. 12).

Рішенням виконавчого комітету Хмільницької міської ради Вінницької області №283 від 10 вересня 2020 року затверджено висновок служби у справах дітей про підтвердження місця проживання дитини ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , разом із матір`ю ОСОБА_1 для тимчасового виїзду за межі України (а.с. 37).

Заочним рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 25 лютого 2021 року надано дозвіл на тимчасовий виїзд за межі державного кордону України (до Республіки Польща) у період з 05 листопада 2020 року по 30 липня 2021 року включно неповнолітній ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , без згоди та супроводу батька ОСОБА_2 (а.с. 14-15).

Із розрахунку заборгованості зі сплати аліментів по виконавчому провадженню № 61190341, наданого 18 червня 2021 року вих. № 75440/40 Центральним відділом державної виконавчої служби у місті Вінниці Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький), вбачається, що станом на 31 травня 2021 року заборгованість складає 43 286,76 грн (а.с. 16-17).

Відповідно до договору оренди житлового приміщення, яке знаходиться в АДРЕСА_1 від 24 жовтня 2020 року, із орендарем ОСОБА_8 мають право проживати ОСОБА_1 та ОСОБА_6 (а.с. 26-27).

Згідно довідки, наданої управлінням соціального страхування, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , має право на отримання послуг з медичного страхування (а.с. 21).

Із довідки № 297/2021 від 07 червня 2021 року видно, що ОСОБА_6 є ученицею V «б» класу у 2020/2021 році у початковій школі № 11 в м. Щецин (а.с. 19).

Крім того, ОСОБА_1 надано дозвіл тип А № 3506/2021 на працевлаштування іноземця на території Республіки Польща строком з 31 травня 2021 року до 30 травня 2024 року на посаді санітарки (молодшого медичного працівника) у самостійній державній воєводській об`єднаній лікарні у м. Щецин (а.с. 29).

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції, застосувавши Правила перетинання державного кордону громадянами України, затверджені постановою Кабінету Міністрів України № 57 від 27 січня 1995 року, свій висновок мотивував тим, що в даному випадку існують підстави для надання дозволу на тимчасовий виїзд за межі державного кордону України дитини без згоди та супроводу батька, при цьому визначив строк надання такого дозволу лише на період навчального року.

Апеляційний суд не погоджується із таким висновком суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.

Законом України від 07 грудня 2017 року № 2234-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку примусового стягнення заборгованості зі сплати аліментів», який набрав чинності 06 лютого 2018 року, статтю 157 СК України було доповнено частиною 5 такого змісту: «Той із батьків, з ким за рішенням суду проживає дитина, самостійно вирішує питання щодо тимчасового виїзду дитини за межі України з метою лікування, навчання дитини за кордоном, відпочинку, за наявності довідки, виданої органом державної виконавчої служби, про наявність заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за шість місяців.

Довідка про наявність заборгованості зі сплати аліментів видається органом державної виконавчої служби у порядку, встановленому законом».

Абзацом 2 частини 5 статті 157 СК України (в редакції чинній на момент пред`явлення позову) передбачено, що той із батьків, з яким за рішенням суду визначено або висновком органів опіки та піклування підтверджено місце проживання дитини, самостійно вирішує питання тимчасового виїзду за межі України на строк до одного місяця та більше з метою лікування, навчання, участі дитини в дитячих змаганнях, фестивалях, наукових виставках, учнівських олімпіадах та конкурсах, екологічних, технічних, мистецьких, туристичних, дослідницьких, спортивних заходах, оздоровлення та відпочинку дитини за кордоном, у тому числі у складі організованої групи дітей, у разі: наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за чотири місяці, підтвердженої довідкою про наявність заборгованості зі сплати аліментів.

Довідка про наявність заборгованості зі сплати аліментів видається органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем у порядку, встановленому законом.

Таким чином, на час звернення позивача до суду, зміни внесені до статті 157 СК України були чинними і суд першої інстанції при вирішенні даних правовідносин повинен був керуватись саме ними, однак на вказане суд уваги не звернув та норми закону не застосував.

Крім того, згідно правової позиції, наведеної у постанові Верховного Суду від 04 березня 2020 року у справі № 489/3761/18, той із батьків, з ким за рішенням суду проживає дитина, самостійно вирішує питання щодо тимчасового виїзду дитини за межі України з метою лікування, навчання дитини за кордоном, відпочинку, за наявності довідки, виданої органом державної виконавчої служби, про наявність заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за шість місяців.

З системного аналізу вищевказаних правових норм, а також з урахування встановлених судом обставин щодо підтвердження місця проживання дитини з матір`ю та наявної заборгованості відповідача зі сплати аліментів, слідує висновок, що позивач обрала неналежний спосіб захисту порушеного права, оскільки останній для тимчасового вивезення її малолітньої дитини за межі України з метою навчання, з урахуванням Закону від 07 грудня 2017 року № 2234-VIII, яким статтю 157 СК України було доповнено частиною п`ятою, не потрібно отримувати дозволу батька дитини, який на час такого виїзду має заборгованість зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за шість місяців.

З огляду на викладене, висновок суду першої інстанції про часткове задоволення позову та надання тимчасового дозволу на виїзд дитини за межі України, є безпідставним через неправильне застосування судом першої інстанції вищезазначених норм матеріального права, адже позивачем обрано неналежний спосіб захисту порушеного права.

За наведених обставин, враховуючи насамперед інтереси дитини, визначення її місця проживання разом із матір`ю та наявність заборгованості зі сплати аліментів, апеляційний суд вважає, що рішення суду першої інстанції не можна вважати законним та обґрунтованим, оскільки суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права. У зв`язку з цим, відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України, оскаржуване рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно з частиною першою статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю та ухвалення нового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи наведені обставини, оцінивши в сукупності докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 , подана її представником адвокатом Верещак В.М., підлягає частковому задоволенню, а рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 01 жовтня 2021 року скасуванню з постановленням нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справу на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Згідно з пунктом «в» частини першої статті 382 ЦПК України в резолютивній частині постанови суду апеляційної інстанції зазначається розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Таким чином, оскільки у справі, що розглядається у задоволенні позову відмовлено, тому в порядку частини першої статті 141 ЦПК України, судові витрати, понесені ОСОБА_1 при розгляді справи в суді першої та апеляційної інстанції, слід залишити за позивачем.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів, -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану її представником адвокатом Верещак Валерієм Миколайовичем, задовольнити частково.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 01 жовтня 2021 року скасувати та постановити нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третьої особи - органу опіки та піклування Хмільницької міської ради, про виїзд дитини за кордон без згоди батька, відмовити.

Судові витрати, понесені ОСОБА_1 при розгляді справи в суді першої та апеляційної інстанції, залишити за нею.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів до Верховного Суду.

Головуючий: В. В. Оніщук

Судді: С. К. Медвецький

С. Г. Копаничук