ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 2-4376/08 Номер провадження 22-ц/814/117/21Головуючий у 1-й інстанції Андрієнко Г.В. Доповідач ап. інст. Бондаревська С. М.
У Х В А Л А

20 січня 2021 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Бондаревської С.М.

суддів: Абрамова П.С., Пилипчук Л.І.

секретар: Зеленська О.І.

за участю представника позивача адвоката Пащенка В.В.

представника особи, яка подала апеляційну скаргу адвоката Колеснікова В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою особи, яка не брала участі у розгляді справи, ОСОБА_1

на рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 08 серпня 2008 року

у справі за позовом ОСОБА_2 до Октябрського райвиконкому у м. Полтаві, КП «Інвентаризатор» про визнання права власності на об`єкт самочинного будівництва,

В С Т А Н О В И В :

У липні 2008 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Виконавчого комітету Октябрської районної у м. Полтаві ради про визнання права власності на об`єкт самочинного будівництва.

В обґрунтування своїх позовних вимог зазначав, що згідно договорів купівлі-продажу від 16 жовтня 2007 року, посвідчених приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Шимкою О.М., він прийняв у власність від ОСОБА_3 квартири АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 , які знаходилися у стані реконструкції згідно рішення виконкому Октябрської районної ради у м. Полтаві від 22 серпня 2006 року за №305 та рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 04 червня 2007 року.

Попередній власниці вищезазначених квартир ОСОБА_3 відповідно до рішення Виконавчого комітету Октябрської районної ради у м.Полтаві №305 від 22 серпня 2006 року наданий дозвіл на виконання перепланувань квартир АДРЕСА_1 і АДРЕСА_3 в одну.

Також проведено встановлення в натурі меж земельної ділянки по АДРЕСА_4 (Акт від 25 серпня 2006 року).

Крім того, 22 листопада 2006 року ОСОБА_3 отримала дозвіл Інспекції держав-ного архітектурно-будівельного контролю Октябрського району м.Полтави на виконання будівельних робіт по переплануванню квартир. Роботи по переплануванню ОСОБА_3 не були завершені і вона звернулася до суду з позовом про визнання за нею права власності на недобудоване нерухоме майно. Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 04 червня 2007 року позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено та визнано за нею право власності на недобудоване нерухоме майно квартиру АДРЕСА_5 , ступінь готовності якої становить 65 відсотків.

Придбавши вищевказане нерухоме майно, він самовільно закінчив перепланування та добудову.

Посилаючись на те, що зазначені перепланування та добудова належного йому приміщення виконані без руйнування несучих конструкцій будинку, не впливають на умови експлуатації суміжної квартири, сусідка ОСОБА_4 не заперечує проти виконаного перепланування та добудови, просив на підставі ч. 3 ст. 376 ЦПК України, визнати за ним право власності на самочинне перепланування у вигляді А-1 (1 поверх): коридор 1 пл.7,1 кв. м, коридор 2 пл.11,0 кв.м, кабінет 3 пл. 8,7 кв. м, вбиральня 4 пл. 3,1 кв.м, операційна зала 5 пл. 33,4 кв.м, внутрішній тамбур 6 пл. 6,6 кв.м, та добудову у вигляді А-1 (1 поверх): тамбур І пл. 7,8 кв. м; А1-2 (2 поверх): приміщення 7 пл. 20,7 кв. м, архів 8 пл. 2,5 кв. м, кабінет 9 пл. 14,3 кв. м, кабінет 10 пл. 14,3 кв. м нежитлового приміщення по АДРЕСА_4 .

Зобов`язати КП Полтавське бюро технічної інвентаризації «Інвентаризатор» зареєструвати за ним право власності на вказане самочинне перепланування та нежитлового приміщення по АДРЕСА_4 .

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 08 серпня 2008 року позов ОСОБА_2 задоволено повністю.

Визнано за ОСОБА_2 право власності на об`єкт самочинного будівництва, а саме нежитлове приміщення, що розташоване по АДРЕСА_4 в складі наступних приміщень: «літ. А-1», «А1-2», тамбур літ. «а», а саме: коридор 1-1 пл. 7,1 кв. м, коридор 1-2 пл.11,0 кв. м, кабінет 1-3 пл. 8,7 кв. м, вбиральня 1-4 пл. 3,1 кв. м, операційна зала 1-5 пл. 33,4 кв.м, внутрішній тамбур 1-6 пл. 6,6 кв.м, тамбур 1 пл.7,8 кв.м, приміщення 1-7 пл. 20,7 кв.м, архів 1-8 пл. 2,5 кв.м., кабінет 1-9 пл. 14,3 кв.м, кабінет 10 пл.14,3 кв.м. нежитлового приміщення по АДРЕСА_4 .

Зобов`язано КП «Інвентаризатор» зареєструвати за ОСОБА_2 право власності на вищевказане самочинне перепланування.

Не погодившись з даним судовим рішенням, ОСОБА_1 , який не брав участі у розгляді справи, оскаржив його в апеляційному порядку, мотивуючи тим, що вказане рішення зачіпає його майнові права щодо володіння, користування та розпорядження виходячи наступного.

Відповідно до укладеного договору №PLOKGK000001110 від 16 жовтня 2007 року ОСОБА_2 отримав кредит у розмірі 453 086 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 33,6% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 17 жовтня 2017 року. В забезпечення зобов`язань за вказаним кредитним договором 16 жовтня 2007 року було укладено договір іпотеки №PLOKG K000001110, згідно з яким в іпотеку надане нерухоме майно, а саме квартири АДРЕСА_6 . Окрім того, в забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором від 16 жовтня 2007 року між ПриватБанком та ним, ОСОБА_1 , укладено договір поруки.

Вважає, що позивачем свідомо не залучено його до участі у справі у якості сторони, як особи, яка є майновим поручителем за діючим кредитним договором та договором іпотеки, як похідним від кредитного договору.

В апеляційній скарзі посилався на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи.

Вказував, що ухвалюючи оскаржуване судове рішення, районний суд порушив вимоги законодавства замінивши собою орган державної влади, що уповноважений на здійснення оформлення права власності на нерухоме майно, визнавши право власності за позивачем за відсутності між сторонами спору про цивільне право.

Також зазначав, що право власності на самочинно збудоване нерухоме майно визнане за ОСОБА_2 , який здійснив самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була йому відведена для цієї мети.

Окрім того, об`єкт нерухомості виник у результаті реконструкції та перебудови вже існуючих об`єктів, здійснених без одержаного дозволу місцевих органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування, без розробленої та затвердженої в установленому порядку проектної документації, без отримання дозволу на виконання будівельних робіт, наданого органами архітектурно-будівельного контролю, та за змістом норм чинного законодавства визнання прав власності на об`єкти самочинного будівництва неможливо.

Позивач звертаючись до суду з позовом не чітко визначив спосіб захисту, якого він вимагає та яке право він вважає порушеним, невизнаним чи оспорюваним, не зазначив ким порушені його права та в чому полягає порушення.

При цьому заявник вказував, що про оскаржуване судове рішення він дізнався тільки після отримання рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 29 вересня 2020 року у справі №552/6987/19 за його позовом про визнання недійсним договору оренди нерухомого майна, яке було предметом іпотеки.

Вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що наявні в матеріалах справи докази є підставою для задоволення позову. З наведених підстав просив рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 08 серпня 2008 року у справі №2-4376/08 скасувати і ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

На апеляційну скаргу ОСОБА_1 свій відзив подав позивач ОСОБА_2 , в якому, спростовуючи доводи апеляційної скарги, вказував, що ОСОБА_1 повідомив апеляційному суду завідомо неправдиві відомості, що стало підставою для поновлення апеляційним судом строку на подання даної апеляційної скарги.

При цьому зазначав, що у 2016 році ОСОБА_1 з окремими посадовими особами філії «Полтавське головне регіональне управління» АТ КБ «ПриватБанк» вирішили зімітувати судовий спір між собою, щоб без участі в судовій справі власника майна ОСОБА_2 , отримати судове рішення про визнання права власності ОСОБА_1 на належне ОСОБА_2 нерухоме майно нежитлові приміщення загальною площею 129,2 кв.м за адресою: АДРЕСА_4 .

Так, 18 липня 2016 року ОСОБА_1 подав до Октябрського районного суду м.Полтави позов до АТ КБ «ПриватБанк», у якому просив зобов`язати АТ КБ «ПриватБанк» виконати умови договору поруки №PLOKGK000001110 від 16 жовтня 2007 року, а саме п. 7 щодо передання позивачу документів на підтвердження переходу до ОСОБА_1 прав кредитора по зобов`язанню за кредитним договором №PLOKGK000001110 від 16 жовтня 2007 року.

У тексті зазначеної позовної заяви, підписаної ОСОБА_1 власноручно, міститься посилання на рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 08 серпня 2008 року по справі №2-4376/08, а копія вказаного рішення була приєднана до позовної заяви ОСОБА_1 в якості додатка №2.

На підставі вказаної позовної заяви ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 18 липня 2016 року відкрито провадження у справі №554/5703/16-ц.

29 липня 2016 року ОСОБА_1 та директор філії «Полтавське головне регіональне управління» АТ КБ «ПриватБанк» Цись О.Г. подали до Октябрського районного суду міста Полтави заяву про визнання мирової угоди у справі №554/5703/16-ц, за якою банк визнав за ОСОБА_1 право власності на належне ОСОБА_2 нерухоме майно нежитлові приміщення загальною пл. 129,2 кв.м за адресою: АДРЕСА_4 , а ОСОБА_1 відмовився від вимог до банку.

Вказану мирову угоду визнано та затверджено ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 29 липня 2016 року, а провадження у справі закрито.

Ухвалою Апеляційного суду Полтавської області від 10 січня 2017 року зазначену ухвалу районного суду скасовано, постановлено нову ухвалу, якою у визнанні мирової угоди, укладеної між ОСОБА_1 та АТ КБ «ПриватБанк» відмовлено. Справу повернуто до суду першої інстанції для продовження розгляду.

У вересні 2017 року ОСОБА_1 змінив предмет та підстави позову у справі №554/5703/16-ц, просив суд визнати його добросовісним набувачем майна нежитлового приміщення за адресою: АДРЕСА_4 та визнати за ним право власності на вказане нерухоме майно.

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 09 листопада 2017 року по цивільній справі №554/5703/16-ц за позовом ОСОБА_1 до АТ КБ «ПриватБанк», третя особа ОСОБА_2 про визнання добросовісним набувачем та визнання права власності, позов задоволено повністю.

Постановою Апеляційного суду Полтавської області від 21 лютого 2018 року вказане рішення районного суду скасовано, ухвалено нове рішення про відмову у позові.

Згідно постанови апеляційного суду, ОСОБА_1 у встановленому законом порядку не набув право власності на нежитлові приміщення по АДРЕСА_4 .

Постановою Верховного Суду від 28 березня 2019 року касаційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а постанову Апеляційного суду Полтавської області від 21 люто-го 2018 року без змін.

За наведених обставин ОСОБА_2 вважає подання ОСОБА_1 апеляційної скарги на рішення, повний текст якого апелянт отримав більше 4 років до дати подання апеляційної скарги, очевидним зловживанням процесуальними правами.

При цьому зазначав, що ОСОБА_1 ніколи не був майновим поручителем за кредитним договором №PLOKGK000001110 від 16 жовтня 2007 року, укладеним між ним, ОСОБА_2 , та ПАТ КБ «ПриватБанк», оскільки ніякого нерухомого майна в іпотеку ОСОБА_1 не передавав.

Предметом спору у справі №2-4376/08 було право власності на самочинно реконстру-йовані приміщення квартир АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 , які він, ОСОБА_2 , купив згідно договорів купівлі-продажу, посвідчених приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Шимкою О.М. 16 жовтня 2007 року та зареєстрованих у Державному реєстрі правочинів. При цьому зауважував, що вказані квартири були куплені ним у стані реконструкції.

Таким чином, як до ухвалення рішення Октябрського районного суду міста Полтави від 08 серпня 2008 року по справі №2-4376/08, так і після, ОСОБА_1 не мав жодних майнових прав, права володіння, права користування, права розпорядження ані квартирами АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 , ані нежитловими приміщеннями, які утворилися внаслідок реконструкції вказаних квартир, що зокрема, встановлено Постановою Апеляційного суду Полтавської області від 21 лютого 2018 року у справі №554/5703/16-ц.

Вважає, що рішенням Октбярського районного суду міста Полтави від 08 серпня 2008 року по справі №2-4376/08 не було вирішено питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки ОСОБА_1 , тому просив постановити ухвалу, якою відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 362 ЦПК України, закрити апеляційне провадження за апеляційною скаргою, поданою ОСОБА_1 на вказане рішення районного суду.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які з`явились в судове засідання, перевіривши доводи та вимоги апеляційної скарги, приходить висновку, що апеляційне провадження підлягає закриттю виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч.1 ст. 352 ЦПК України, учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їх права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Отже, право апеляційного оскарження судового рішення мають також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їх права, свободи, інтереси та (або) обов`язки.

Зазначені особи можуть подати апеляційну скаргу, якщо оскаржуваним рішенням суду безпосередньо вирішено питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, тобто безпосередньо встановлено, змінено або припинено права або обов`язки цих осіб.

Згідно правової позиції Верховного Суду, наведеної в постанові від 11 липня 2018 року у справі №911/2635/17, на відміну від оскарження судового рішення учасником справи, не залучена до участі у справі особа повинна довести наявність у неї правового зв`язку зі сторонами спору або безпосередньо судовим рішенням через обґрунтування наявності трьох критеріїв: вирішення судом питання про її (1) право, (2) інтерес, (3) обов`язок і такий зв`язок має бути очевидним та безумовним, а не ймовірним.

Верховний Суд наголосив на тому, що судове рішення, оскаржуване не залученою до участі у справі особою, повинно безпосередньо стосуватися прав, інтересів та обов`язків цієї особи, тобто судом має бути розглянуто й вирішено спір про право у правовідносинах, учасником яких на момент розгляду справи та прийняття рішення судом першої інстанції є скаржник, або міститься судження про права та обов`язки цієї особи у відповідних правовідносинах.

Рішення є таким, що прийняте про права та обов`язкиособи, яка не була залучена до участі у справі, якщо в мотивувальній частині рішення містяться висновки суду про права та обов`язки цієї особи, або у резолютивній частині рішення суд прямо вказав про права та обов`язкитаких осіб. У такому випадку рішення порушує не лише матеріальні права осіб, не залучених до участі у справі, а й їх процесуальні права, що витікають із сформульованого в пункті 1 статті 6 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод положення про право кожного на справедливий судовий розгляд при визначенні його цивільних прав і обов`язків. Будь-який інший правовий зв`язок між скаржником і сторонами спору не може братися до уваги.

Якщо після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, інтереси та (або) обов`язки, встанов-лено, що судовим рішенням питання про права, інтереси та (або) обов`язкитакої особи не вирішувалося, апеляційний суд своєю ухвалою закриває апеляційне провадження, оскільки у такому випадку не існує правового зв`язку між скаржником і сторонами у справі, в зв`язку з чим відсутній суб`єкт апеляційного оскарження.

Отже, суд апеляційної інстанції має першочергово з`ясувати, чи стосується оскаржу-ване судове рішення безпосередньо прав та обов`язків скаржника, та лише після встановлен-ня таких обставин, вирішити питання про залучення такої особи у якості третьої особи та про скасування судового рішення, а у випадку встановлення, що права заявника оскаржуваним судовим рішенням не порушені та питання про його права і обов`язки стосовно сторін у справі судом першої інстанції не вирішувалися закрити апеляційне провадження, оскільки в останньому випадку така особа не має права на апеляційне оскарження рішення суду.

Схожі за змістом висновки містяться у постановах Верховного Суду від 05 вересня 2019 року у справі №638/2304/17, від 05 грудня 2019 року у справі №916/3455/16, від 12 грудня 2019 року у справі №905/944/18, від 01 липня 2020 року у справі №904/257/18.

Судом першої інстанції встановлено, підтверджується наявними у справі доказами, що ОСОБА_2 згідно договорів купівлі-продажу, посвідчених приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Шимкою О.М. 16 жовтня 2007 року за №5717 та №5722, зареєстрованих у Державному реєстрі правочинів, на праві власністі належать квартири АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 , які на час їх придбання знаходились в стані реконструкції. В послідуючому ОСОБА_2 самочинно закінчив перепланування та добудови вказаного нерухомого майна.

Також встановлено, що внаслідок проведення ОСОБА_2 реконструкції належних йому квартир АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 , виникло самочинно збудоване нежитлове приміщення за вказаною адресою, право власності на яке визнано за ОСОБА_5 рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 08 серпня 2008 року у справі №2-4376/08, яке наразі оскаржено в апеляційному порядку ОСОБА_1 .

Отже, предметом судового розгляду у даній справі №2-4376/08 є право власності на самочинно реконструйоване нежитлове приміщення з квартир АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 , які ОСОБА_2 придбав 16 жовтня 2007 року згідно нотаріально посвідчених договорів купівлі-продажу у ОСОБА_3 , та які на момент їх купівлі-продажу вже знаходились у стані реконструкції.

Оскаржуваним судовим рішенням вирішено питання права власності на нерухоме майно нежитлові приміщення, щодо яких позивач самочинно закінчив перепланування та добудову.

При цьому ОСОБА_1 , який подав апеляційну скаргу на рішення суду, ухвалене за результатами розгляду даної справи, не є стороною як договору купівлі-продажу, так і стороною у спорі щодо визнання права власності на об`єкт самочинного будівництва.

Виходячи з наведеного, колегія суддів погоджується з доводами сторони позивача про те, що як до ухвалення рішення Октябрського районного суду міста Полтави від 08 серпня 2008 року у справі №2-4376/08, так і після, ОСОБА_1 не мав жодних майнових прав, права володіння, права користування, права розпорядження ані квартирами АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 , ані нежитловими приміщеннями, які утворилися внаслідок реконструкції вказаних квартир.

Враховуючи наведене, підстав вважати, що вказаним рішенням районного суду, яке предметом апеляційного розгляду, порушені права та законні інтереси заявника немає.

Зазначені обставині встановлені також Постановою Апеляційного суду Полтавської області від 21 лютого 2018 року у справі №554/5703/16-ц, яка на даний час є чинною, згідно якої ОСОБА_1 у встановленому законом порядку не набув право власності на нежитлові приміщення пл. 129, 5 кв. м по АДРЕСА_4 /а. с. 150-153/.

За нормами ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Приймаючи до уваги вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що права заявника ОСОБА_1 судовим рішенням Октябрського районного суду міста Полтави від 08 серпня 2008 року не порушені і питання про його права та обов`язки стосовно сторін у вказаній справі судом першої інстанції не вирішувались.

Доводи апеляційної скарги не свідчать про порушення оскаржуваним судовим рішенням прав заявника, а зводяться до його незгоди із задоволеними судом позовними вимогами ОСОБА_2 .

За нормами п. 3 ч. 1 ст. 362 ЦПК України суд апеляційної інстанції закриває апеляційне провадження, якщо після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося.

За наведених обставин, клопотання ОСОБА_2 про закриття апеляційного провадження відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 362 ЦПК Українипідлягає задоволенню, а апеляційне провадження за апеляційною скаргою особи, яка не брала участі у розгляді справи, ОСОБА_1 закриттю.

Керуючись ст. 367, п. 3 ч. 1 ст. 362, ст. 381 ЦПК України, апеляційний суд,

У Х В А Л И В :

Клопотання ОСОБА_2 про закриття апеляційного провадження задовольнити.

Апеляційне провадження за апеляційною скаргою особи, яка не брала участі у розгляді справи, ОСОБА_1 на рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 08 серпня 2008 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Октябрського райвиконкому у м. Полтаві, КП «Інвентаризатор» про визнання права власності на об`єкт самочинного будівництва закрити.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий: Бондаревська С.М.

Судді: Абрамов П.С.

Пилипчук Л.І.