Ухвала

Іменем України

28 січня 2021 року

м. Київ

справа № 357/9184/18

провадження № 61-1399ск21

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Ступак О. В. (суддя-доповідач), Гулейкова І. Ю., Усика Г. І.,

розглянув касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на ухвалу Київського апеляційного суду від 11 січня 2021 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Олійникова Слобода» до ОСОБА_1 , Товариства з обмеженою відповідальністю Агрокомплекс «Узин», державного реєстратора комунального підприємства Великодимерської селищної ради Мироненко Юлії Юріївни про визнання недійсним договору оренди, скасування рішення про державну реєстрацію права на нерухоме майно та припинення права оренди,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2018 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Олійникова Слобода» (далі - ТОВ «Олійникова Слобода») звернулося до суду із вказаним позовом, у якому просило визнати недійсним договір оренди землі від 05 березня 2018 року, укладений між ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю Агрокомплекс «Узин» (далі - ТОВ Агрокомплекс «Узин») щодо земельної ділянки площею 2,4 га з кадастровим номером :01:004:0010; скасувати рішення державного реєстратора комунального підприємства Великодимерської селищної ради Мироненко Ю. Ю. про державну реєстрацію іншого речового права - права оренди, індексний номер 40137224 від 15 березня 2018 року 18:04:26 та припинити право оренди ТОВ Агрокомплекс «Узин» на земельну ділянку площею 2,4 га з кадастровим номером :01:004:0010, яке виникло на підставі договору оренди землі від 05 березня 2018 року, укладеного між ОСОБА_1 та ТОВ Агрокомплекс «Узин»; стягнути солідарно із ОСОБА_1 , ТОВ Агрокомплекс «Узин» та комунального підприємства Великодимерської селищної ради «Комунальна служба реєстрації речових прав» на користь ТОВ «Олійникова Слобода» судові витрати.

Позов мотивовано тим, що відповідно до договору оренди землі від 14 серпня 2013 року у ТОВ «Олійникова Слобода» в оренді перебувала належна ОСОБА_1 земельна ділянка площею 2,4 га з кадастровим номером :01:004:0010, яка знаходиться у межах Олійниково-Слобідської сільської ради Білоцерківського району Київської області. Строк оренди - 10 років.

Державна реєстрація права оренди за ТОВ «Олійникова Слобода» проведена державним реєстратором Реєстраційної служби Білоцерківського міськрайонного управління юстиції Київської області Юхно Н. В. згідно з рішенням від 10 липня 2014 року за індексним номером 14366343.

Із відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно ТОВ «Олійникова Слобода» стало відомо, що орендована ним у ОСОБА_1 земельна ділянка передана в оренду іншій особі - ТОВ Агрокомплекс «Узин», про що укладений договір оренди землі від 05 березня 2018 року, право оренди за яким зареєстроване відповідно до рішення державного реєстратора комунального підприємства Великодимерської селищної ради Мироненко Ю. Ю. про державну реєстрацію іншого речового права - права оренди, індексний номер 40137224 від 15 березня 2018 року 18:04:26.

Такі дії ОСОБА_1 суперечать вимогам законодавства, у зв`язку із чим на підставі частини першої статті 215 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) договір оренди землі від 05 березня 2018 року має бути визнаним недійсним.

У свою чергу, рішення державного реєстратора комунального підприємства Великодимерської селищної ради Мироненко Ю. Ю. про державну реєстрацію іншого речового права - права оренди, індексний номер 40137224 від 15 березня 2018 року 18:04:26 відповідно до частини другої статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» № 1952-IV від 01 липня 2004 року та у зв`язку із порушенням статей 10, 19, 24 вказаного закону має бути скасоване.

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 05 жовтня 2020 року позов ТОВ «Олійникова Слобода» залишено без задоволення.

Не погодившись із вказаним судовим рішенням, ТОВ «Олійникова Слобода» оскаржило його в апеляційному порядку.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 11 січня 2021 року апеляційне провадження у цій справі зупинене до набрання законної сили рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області у цивільній справі № 357/9440/20.

16 січня 2021 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 звернулася до Верховного Суду із касаційною скаргою на ухвалу Київського апеляційного суду від 11 січня 2021 року, у якій посилаючись на порушення апеляційним судом норм процесуального права, просить скасувати оскаржуване судове рішення та направити справу для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції.

Розглянувши доводи касаційної скарги, оскаржуване судове рішення, Верховний Суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для відкриття касаційного провадження у цій справі.

Пунктом 3 частини першої статті 389 ЦПК України передбачено, що учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку ухвали суду апеляційної інстанції, зокрема, про зупинення провадження.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Із матеріалів касаційної скарги, змісту оскаржуваного судового рішення вбачається, що скарга є очевидно необґрунтованою, правильне застосування апеляційним судом норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення.

Такого висновку суд дійшов з огляду на таке.

Відповідно до частини першої пункту 6 частини першої статті 251 ЦПК України суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у випадку об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі; суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

Зупинення провадження у справі - це тимчасове припинення судом вчинення процесуальних дій під час судового розгляду із визначених у законі об`єктивних підстав, які перешкоджають подальшому розгляду справи і щодо яких неможливо передбачити їх усунення.

З огляду на зазначені вимоги закону для вирішення питання про зупинення провадження у справі суд повинен у кожному конкретному випадку з`ясувати:

- чи існує вмотивований зв`язок між предметом судового розгляду у справі, яка розглядається судом, з предметом доказування в конкретній іншій справі, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства;

- чим обумовлюється об`єктивна неможливість розгляду цієї справи.

Об`єктивна неможливість розгляду цієї справи до вирішення іншої справи полягає у тому, що рішення суду в справі встановлює обставини, які впливають на збирання та оцінку доказів у цій справі, зокрема факти, що мають преюдиційне значення.

Метою зупинення провадження у справі до розгляду іншої справи є виявлення обставин, підстав, фактів тощо, які не можуть бути з`ясовані та встановлені в цьому процесі, але мають значення для справи, провадження у якій зупинено.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що у провадженні Білоцерківського міськрайонного суду Київської області перебуває цивільна справа № 357/9440/20 за позовом ТОВ «Олійникова Слобода» щодо визнання незаконним та скасування наказу Міністерства юстиції України від 15 березня 2018 року № 727/5, яким, зокрема, скасовано реєстрацію права оренди ТОВ «Олійникова Слобода» на спірну земельну ділянку.

Зі змісту рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 05 жовтня 2020 року, про перегляд якого подано апеляційну скаргу, вбачається, що місцевий суд, відмовляючи у задоволенні позову, виходив із того, що на момент прийняття державним реєстратором спірного рішення запис в Державному реєстрі прав на нерухоме майно запис про право оренди ТОВ «Олійникова Слобода» на спірну земельну ділянку був скасований згідно з рішенням Департаменту державної реєстрації Міністерства юстиції України від 15 березня 2018 року № 40127608.

Таким чином, вирішення питання щодо законності наказу Міністерства юстиції України від 15 березня 2018 року № 727/5, яким, зокрема, скасовано реєстрацію права оренди ТОВ «Олійникова Слобода» на спірну земельну ділянку, впливає на встановлення факту набуття ТОВ «Олійникова Слобода» права оренди на спірну земельну ділянку, що матиме істотне значення для ухвалення законного та обґрунтованого рішення у цій справі.

Отже, існує об`єктивна неможливість розгляду цієї справи до вирішення справи № 357/9440/20, у якій судом встановлюються обставини, які впливають на збирання та оцінку доказів у цій справі, зокрема факти, що мають преюдиційне значення, та які не можуть бути з`ясовані та встановлені у цій справі, але мають значення для правильного вирішення спору.

Враховуючи наведене, суд апеляційної інстанції обґрунтовано зупинив провадження у цій справі на підставі пункту 6 частини першої статті 251 ЦПК України.

Доводи касаційної скарги про те, що питання щодо зупинення апеляційного провадження не відноситься до питань, які вирішуються судом на стадії підготовки справи до апеляційного розгляду, та може вирішуватися лише на стадії розгляду справи по суті, зводяться до не правильного тлумачення заявником норм процесуального права.

Так, в силу вимог частини третьої статті 210 ЦПК України провадження у справі на стадії її розгляду по суті зупиняється тільки з підстав, встановлених пунктами 1-3 частини першої статті 251 та пунктами 1-3 частини першої статті 252 цього Кодексу.

Таким чином, у разі виникнення обставин, визначених пунктом 6 частини першої статті 251 ЦПК України, учасник справи має можливість подати клопотання про зупинення провадження у справі лише на етапі підготовчого провадження.

Доводи касаційної скарги про те, що на момент звернення до суду позивачу було відомо про наявність наказу Міністерства юстиції України від 15 березня 2018 року № 727/5 та він оспорював його у суді, а тому визнав, що вказаний наказ не є перешкодою для вирішення спору у цій справі, тоді як подальше подання клопотання про зупинення провадження є зловживанням процесуальним правами і такі дії спрямовані на безпідставне затягування розгляду справи, є безпідставними, з огляду на те, що ЦПК України не забороняє учасникам справи звертатися із клопотанням про зупинення провадження на стадії апеляційного перегляду.

Посилання заявника на те, що судом апеляційної інстанції не враховані висновки, зроблені Верховним Судом у постановах від 11 вересня 2019 року у справі № 922/393/18, від 25 квітня 2018 року у справі № 911/3250/16, від 06 лютого 2019 року у справі № 916/3130/17, від 26 лютого 2019 року у справі № 913/632/17, від 06 березня 2019 року у справі № 916/4692/15, відповідно до яких відсутність існування доказів на момент прийняття рішення суду першої інстанції, взагалі виключає можливість прийняття судом апеляційної інстанції додаткових незалежно від причин неподання позивачем таких доказів, необґрунтовані, оскільки клопотання про зупинення провадження у справі є зверненням до суду учасника справи щодо вчинення певної процесуальної дії та не є доказом у розумінні положень ЦПК України.

Із цих же підстав необґрунтованими є посилання заявника на постанови Верховного Суду від 16 грудня 2020 року у справі № 332/3299/13-ц, від 12 січня 2021 року у справі № 753/9240/18, від 20 жовтня 2020 року у справі № 756/671/19, у яких зроблено висновки про те, що єдиний винятковий випадок, коли можливим є прийняття судом (у тому числі апеляційної інстанції) доказів з порушенням встановленого строку, це наявність об`єктивних обставин, які унеможливлюють своєчасне вчинення такої процесуальної дії, тягар доведення яких також покладений на учасника справи.

Таким чином, доводи касаційної скарги не спростовують висновків суду апеляційної інстанції та зводяться до неправильного тлумачення заявником норм матеріального та процесуального права.

Отже, оскаржуване судове рішення є законним та обґрунтованим, постановленим із правильним застосуванням норм матеріального права та додержанням норм процесуального права, підстави для його скасування відсутні.

Керуючись частиною четвертою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на ухвалу Київського апеляційного суду від 11 січня 2021 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Олійникова Слобода» до ОСОБА_1 , Товариства з обмеженою відповідальністю Агрокомплекс «Узин», державного реєстратора комунального підприємства Великодимерської селищної ради Мироненко Юлії Юріївни про визнання недійсним договору оренди, скасування рішення про державну реєстрацію права на нерухоме майно та припинення права оренди відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:О. В. Ступак І. Ю. Гулейков Г. І. Усик