КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
провадження 22-ц/824/2157/2021 доповідач: Сліпченко О.І.
ПОСТАНОВА

Іменем України

02 лютого 2021 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах: головуючого судді Сліпченка О.І., суддів Сушко Л.П., Іванової І.В.

за участю секретаря: Пітенко І.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційними скаргами Державної казначейської служби України, ОСОБА_1 , Служби безпеки України на рішення Подільського районного суду м.Києва від 09 липня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України, Генеральної прокуратури України, Служби безпеки України, Міністерства внутрішніх справ України, про відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів досудового розслідування та прокуратури.

Заслухавши доповідь судді Апеляційного суду, перевіривши матеріали справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд,-

ВСТАНОВИВ:

В липні 2018 року ОСОБА_1 звернувся з вищевказаним позовом, який обґрунтовано тим, що 19 червня 2015 року вироком Подільського районного суду м. Києва у справі позивача було визнано невинуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України та виправдано за відсутністю в його діях складу злочину, даний Вирок набрав законної сили.

Оскільки, в результаті кримінального переслідування до позивача протягом тривалого часу було застосовано запобіжні заходи у вигляді тримання під вартою та застави, у тому числі, за кордоном, притягнуто до кримінальної відповідальності, правам та законим інтересам останнього було завдано матеріальної та моральної шкоди, яку він просить стягнути з держави.

Вказував, що будучи підприємцем, протягом значного часу перебуваючи під вартою, втратив можливість управляти своїм бізнесом та втратив значну частку своїх доходів,

Просив відшкодувати йому втрату доходу у розмірі 960 996 гривень, витрати на юридичну допомогу в розмірі 378 750 гривень, а також, моральну шкоду в розмірі 100 000 000 гривень.

Рішенням Подільського районного суду м.Києва від 09 липня 2020 року позов задоволено частково.

Стягнено на користь ОСОБА_1 960 996 грн. втраченого грошового доходу, 378 750 грн. витрат сплачених за надання йому юридичної допомоги та 3 000 000 грн. моральної шкоди.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, Державна казначейська служба України, Служба безпеки України, ОСОБА_1 , звернулись із апеляційними скаргами, в яких посилаються на те, що місцевий суд невірно з`ясував обставини справи, порушив норми матеріального та процесуального права.

ОСОБА_1 в своїй апеляційній скарзі не погоджується з висновками суду в частині незадоволених позовних вимог, вважає, що моральна шкода підлягає стягненню у визначеному ним розмірі.

Вказує, що розмір моральної шкоди, заподіяної йому незаконними діями органів досудового розслідування та прокуратури, є значно вищим визначеного судом.

Зауважує, що необхідно враховувати спричинене вказаними діями приниження його честі та гідності, престижу та ділової репутації, погіршення здоров`я, порушення права власності в зв`язку з арештом його майна, порушення нормальних життєвих зв`язків.

Уповноважена особа Служби Безпеки України в апеляційній скарзі вказує, що жодних норм законодавства при здійсненні досудового розслідування СБУ порушено не було, а відтак вважає, що стягнення моральної та матеріальної шкоди на корить позивача є необґрунтованим.

Крім того, вказує, що з наявних в матеріалах справи доказів неможливо встановити розмір витрат на правову допомогу надану позивачу адвокатом кримінальній справі, а відтак витрати за надання юридичної допомоги стягнені на користь ОСОБА_1 є недоведними.

Представник Державної казначейської служби України в апеляційній скарзі вказує, що місцевий суд не навів жодного розрахунку розміру стягненої моральної шкоди, а тому висновки, щодо її стягнення є необґрунтованими, та також вважає неналежними докази надані на підтвердження витрат на надання правової допомоги в ході розгляду кримінальної справи.

Представник Міністерства внутрішніх справ у відзиві на апеляційні скарги доводи позивача не визнає, вважає висновки місцевого суду в частині задоволених позовних вимог необґрунтованими, а тому погоджується з позицією викладеною в апеляційній скарзі Служби Безпеки України.

Представник Офісу Генерального прокурора у відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 з її доводами не погоджується, зазначає, що позивач перебував під слідством 28 місяців та відповідно до норм законодавства розмір моральної шкоди має бути визначений в сумі 133 814 грн., попри зазначене вважає підстави для її стягнення відсутні, оскільки ОСОБА_1 перебував під вартою на законних підставах.

Крім того, зауважує, що причиною тривалого досудового розслідування являлось ухилення позивача від слідства, зокрема його виїзд за межі України.

Також вважає, що відсутні підстави для стягнення на користь ОСОБА_1 суми втраченого доходу, оскільки останній такого права не набув, оскільки кримінальне покарання не відбував та відповідно рішення щодо відсторонення ОСОБА_1 від займаної роботи не приймалися.

Крім того, зауважує на відсутності належних доказів в матеріалах справи на підтвердження понесення ОСОБА_1 витрат правову допомогу в межах кримінальної справи у визначеному розмірі.

У судовому засіданні представник ОСОБА_1 , представник Служби Безпеки України, представник Офісу Генерального Прокурора підтримали свої позиції.

Інші належним чином повідомлені учасники справи не з`явились.

У відповідності до вимог ст.ст.130, 372 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи, а тому колегія суддів вважає можливим слухати справу у їх відсутності.

Апеляційна скарга позивача не підлягає до задоволення, а апеляційні скарги відповідачів підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно вимог ст. 263 ЦПК України, - судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення відповідає не в повній мірі.

Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції виходив з того, що достатньою та справедливою компенсацією втрат, яких зазнав позивач у зв`язку з незаконним притягненням його до кримінальної відповідальності являтиметься відшкодування моральної шкоди в сумі 3 000 000 грн., а вимоги, щодо стягнення суми втраченого доходу та витрат правову допомогу підлягають задоволенню в повному обсязі з огляду на їх обґрунтованість та доведеність.

Колегія суддів повністю погодитись з таким висновком не може з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 08 червня 2011 року старшим слідчим в ОВС 4 відділу 1 управління Головного слідчого управління СБ України Кучеруком В.С. було винесено постанову про притягнення позивача як обвинуваченого у кримінальній справі № 544, порушеній за ч. 4 ст. 190 КК України (т. 1, а.с. 44-46).

23 січня 2012 року постановою старшого слідчого в ОВС 4 відділу 1 управління Головного слідчого управління СБ України Кучерука В.С. позивача було оголошено в розшук (т. 1, а.с. 47).

22 лютого 2012 року Постановою Шевченківського районного суду м. Києва позивачу було обрано запобіжний захід - взяття під варту (т. 1, а.с. 48).

29 липня 2012 року позивача було затримано на території Республіки Хорватія, а 17 вересня 2013 року передано українським правоохоронним органам, що підтверджується листом Генеральної прокуратури України від 27.05.2016 року. Протягом цього часу, позивач перебував під екстрадиційним арештом (т. 1, а.с. 49).

19 вересня 2013 року Ухвалою Печерського районного суду м. Києва позивачу було змінено запобіжний захід з тримання під вартою на заставу (т. 1, а.с 50-55).

Вироком Подільського районного суду м. Києва від 19 червня 2015 року у справі № 758/15476/13-к позивача було визнано невинуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України та виправдано за відсутністю в його діях складу злочину.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 09 грудня 2015 року Вирок Подільського районного суду м. Києва від 19 червня 2015 року залишено без змін.

Щодо позовних вимог про стягнення на користь позивача суми втраченого доходу колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», відповідно до положень цього Закону підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян.

Пунктом 1 ст. 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» встановлено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених ним, виникає, зокрема, у випадку постановлення виправдувального вироку суду.

У наведених у ст. 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» випадках громадянинові відшкодовуються (повертаються), у тому числі, заробіток та інші грошові доходи, які він втратив внаслідок незаконних дій. В пункті 8 Положення про застосування Закону №226/94-ВР від 01 грудня 1994 року зазначено, що суми втраченого заробітку обчислюються виходячи з середньомісячного заробітку громадянина до вчинення щодо нього незаконних дій з заліком заробітку (інших відповідних доходів), одержаного за час відсторонення від роботи (посади), відбування кримінального покарання або адміністративного стягнення у вигляді виправних робіт.

На підтвердження доходів позивачем було надано звіт суб`єкта малого підприємництва - фізичної особи-платника єдиного податку за 4 квартал 2011 року, відповідно до якого його дохід за вказаний період склав 350 000 гривень (т. 1, а.с. 62), податкову декларацію платника єдиного податку - фізичної особи-підприємця за 3 квартали 2012 року, відповідно до якої його дохід за вказаний період склав 500 000 гривень (т. 1, а.с. 63-64), відповідно до яких місцевим судом розраховано середньомісячний заробіток позивача за вказаний період - 70 833,33 грн. за місяць.

Місцевий суд вірно зазначив, що посилання відповідачів в своїх пояснення на те, що органи досудового розслідування не приймали рішення про відсторонення позивача від посади, а тому такі вимоги не підлягають задоволенню не можуть бути враховані, оскільки саме перебування в умовах обмеження свободи (у в`язниці Республіки Хорватія під екстрадиційним арештом) саме по собі свідчить про неможливість здійснення своєї професійної діяльності та втрату у зв`язку з цим, своїх доходів.

Враховуючи вищезазначене, місцевий суд прийшов до обґрунтованого висновку, щодо задоволення позовних вимог про стягнення суми втраченого доходу, із врахуванням середньомісячного доходу позивача та заявленого розміру позовних, а саме в розмірі 960 996 грн.

Належних доказів та обґрунтованих доводів на спростування висновків місцевого суду в цій частині відповідачами не було надано.

Щодо позовних вимог про стягнення на користь позивача витрат на правову допомогу Служба Безпеки України та Державна казначейська служба України в своїх апеляційних скаргах посилаються, як на підставу для відмови в задоволенні позовних вимог в цій частині на те, що з наданих позивачем доказів неможливо встановити, що правова допомога була надана в межах кримінального провадження, а не за зверненням за юридичною допомогою з будь-яких інших питань та на відсутність належних доказів на підтвердження понесення вказаних витрат.

Колегія суддів відхиляє вищезазначені доводи з огляду на наступне.

Місцевий суд вірно зазначив, що сукупність наявних в матеріалах справи договорів та угод свідчить про надання адвокатом Тищенком О.О. правової допомоги в рамках розслідування кримінальних проваджень № 544 та 0000267 за підозрою позивача у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України.

Фактичне понесення позивачем витрат на правову допомогу підтверджується прибутковими касовими ордерами та квитанціями на загальну суму 378 750 грн. (т. 2, а.с. 32-63) та актами прийому передачі правової допомоги (т.1 а.с. 83-84).

При визначенні суми відшкодування суд повинен виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).

Вказаний правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц.

Враховуючи значний період кримінального переслідування позивача та відповідно тривалий період надання вказаних послуг (близько чотирьох років), колегія суддів приходить до висновку, що визначений їх розмір є співмірним з обсягом наданих юридичних послуг.

Таким чином, висновки місцевого суду в цій частині є обґрунтованими.

Щодо позовних вимог про стягнення на користь позивача моральної шкоди, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст. 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» відшкодування моральної шкоди, провадиться за рахунок коштів державного бюджету. Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 13 Закону «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» розмір моральної шкоди, визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом (постанова ВП ВС від 20 вересня 2018 року у справі № 686/23731/15; від 22 квітня 2019 року у справі № 236/893/17).

Враховуючи вищезазначене, апеляційний суд приходить до висновку, що розмір моральної шкоди повинен розраховуватись виходячи з розміру мінімальної заробітної плати на час ухвалення судового рішення, що становить 6000 грн., за період з 29 липня 2012 року (з моменту затримання ОСОБА_1 ) по 09 грудня 2015 року (до набрання законної сили виправдувальним вироком).

Вищезазначений період включає в себе 40 місяців та 10 днів, а тому відповідно до розрахунку моральна шкода повинна бути визначена в розмірі 242 000 грн. (40*6000+1/3*6000).

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

З огляду на вищевикладене, враховуючи, що місцевим судом було невірно визначено розмір моральної шкоди, рішення місцевого суду в частині стягнення на користь ОСОБА_1 моральної шкоди, у відповідності до ст. 376 ЦПК України, підлягає зміні, а саме визначення розміру моральної шкоди в сумі 242 000 грн.

В іншій частині рішення місцевого суду є обґрунтованим, а тому підлягає залишенню без змін.

Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а у разі задоволення позову - на відповідача.

Враховуючи, що позивач звільнений від сплати судового збору в даній категорії справ, судовий збір, у відповідності до задоволених позовних вимог, сплачений відповідачами під час подачі апеляційної скарги підлягає компенсації за рахунок держави згідно вимог ст.141 ЦПК України.

При подачі позову було заявлено позовні вимоги щодо стягнення грошових коштів, які разом складали суму - 101 339 446 грн.

Розмір задоволених позовних вимог за результатом перегляду справи, складає суму коштів в розмірі 1 581 746 грн. (1,56%)

Судовий збір, який повинен був бути сплачений позивачем при подачі позову складав 8810 грн.

Судовий збір, за подані відповідачами двох апеляційних скарг складає 26 430 грн. (8810*150%*2).

Таким чином, судовий збір, який повинен бути покладений на відповідачів відповідно до ст.141 ЦПК України складає суму в розмірі 549,74 грн. (35 240*1,56%).

Таким чином, з ГПУ та МВС підлягає стягненню судовий збір в розмірі 137,44 грн. з кожного, а судовий збір сплачений за розгляд апеляційних скарг повинен бути компенсований СБУ та Державній казначейській службі України, за вирахуванням суми, яка повинна бути покладена на них, та відповідно розмір становить -13 077,56 грн. (8810*150%-137,44).

Керуючись ст. 367, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, Київський апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги Державної казначейської служби України та Служби безпеки України задовольнити частково.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Подільського районного суду м.Києва від 09 липня 2020 року в частині стягнення на користь ОСОБА_1 моральної шкоди змінити, визначивши її розмір в сумі 242 000 (двісті сорок дві тисячі) грн.

В іншій частині рішення місцевого суду залишити без змін.

Компенсувати Державній казначейській службі України та Службі безпеки України сплачений судовий збір в розмірі 13 077 (тринадцять тисяч сімдесят сім) грн. 56 коп. кожному, за рахунок держави у порядку встановленому Кабінетом Міністрів України.

Стягнути з Офісу Генерального Прокурора та Міністерства внутрішніх справ України в дохід держави судовий збір в розмірі 137 (сто тридцять сім)грн. 44 коп. з кожного.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено «02» лютого 2021 року.

Головуючий

Судді: