У Х В А Л А

№ провадження 2/646/1786/2021

Справа № 646/3738/21

25 листопада 2021 року м. Харків

Червонозаводський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого - судді Власової Ю.Ю.

секретарі судового засідання - Сердюк В.К., Літвінова А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Харкові у режимі відеоконференції клопотання представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Лобач Наталії Іванівни про витребування доказів у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Бабенка Дмитра Анатолійовича, треті особи: приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Івакіна Тетяна Валентинівна, приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Ушивець Ольга Юріївна, приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Чуєва Олена Дмитрівна, про визнання недійсними і скасування постанови та акту приватного виконавця про передачу майна стягувачу, визнання права власності,

у с т а н о в и в:

1. Процедура.

1.1. 08 червня 2021 року позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, яким, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог /т. 1, а.с. 2-10, 105-113/, просить:

- визнати недійсним та скасувати постанову приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Бабенка Д.А. від 19 грудня 2018 року, винесену в межах виконавчого провадження № 57057651, про передачу майна - нежитлових приміщень технічного поверху №№ 8а, 19а, 20а, 22а, загальною площею 97,2 кв.м в житловому будинку літ. А-14 по АДРЕСА_1 стягувачу у рахунок погашення боргу;

- визнати недійсним та скасувати акт, затверджений 19 грудня 2018 року приватним виконавцем виконавчого округу Харківської області Бабенком Д.А. в межах виконавчого провадження № 57057651, про передачу майна - нежитлових приміщень технічного поверху №№ 8а, 19а, 20а, 22а, загальною площею 97,2 кв.м в житловому будинку літ. А-14 по АДРЕСА_1 стягувачу у рахунок погашення боргу;

- скасувати запис про державну реєстрацію права власності на нежитлові приміщення технічного поверху №№ 8а, 19а, 20а, 22а, загальною площею 97,2 кв.м в житловому будинку літ. А-14 по АДРЕСА_1 за ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право власності на нежитлові будівлі, виданого 20 грудня 2018 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Ушивець О.Ю., індексний номер рішення 44744884.

- визнати право власності на 1/2 частку нежитлових приміщень технічного поверху №№ 8а, 19а, 20а, 22а, загальною площею 97,2 кв.м в житловому будинку літ. А-14 по АДРЕСА_1 .

1.2. Судові витрати у справі позивач просить стягнути з відповідачів.

1.3. Ухвалою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 26 червня 2021 року /т. 1, а.с. 141/ позов ОСОБА_1 прийнятий до розгляду та у справі відкрито провадження. Розгляд справи постановлено здійснювати за правилами загального позовного провадження.

1.4. а.с. 47-48, 49-53/ підготовче провадження закрито, справу призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні у режимі відеоконференції.

2. Зміст поданого клопотання та його обґрунтування.

2.1. 08 листопада 2021 року до суду надійшло клопотання представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Лобач Н.І., яким сторона позивача просить витребувати у приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Івакіної Т.В. належним чином завірені копії матеріалів нотаріальної справи щодо договору позики № 2152, посвідченого 16 серпня 2018 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Івакіною Т.В., про передачу коштів у сумі 1372000,00 грн. між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

2.2 Також представник позивача просить поновити пропущений процесуальний строк на подання даного клопотання.

7. Вимоги клопотання представник позивача обґрунтовує тим, що у ході судового розгляду 02 листопада 2021 року відповідачем ОСОБА_3 надано пояснення з приводу заявлених позовних вимог та зазначено, що при укладенні договору позики № 2152 від 16 серпня 2018 рок, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Івакіною Т.В., ОСОБА_3 , грошові кошти у розмірі 1372000,00 грн. і які ОСОБА_2 зобов`язувався повернути у строк до 20 серпня 2018 року включно, не передавав, отже договір даний договір позики набуває ознак фраудаторного правочину, та дає підстави вважати, що відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_2 діяли очевидно недобросовісно, що вплинуло на права та інтереси позивача, та їхні дії були направлені на недопущення звернення стягнення на майно ОСОБА_2 у зв`язку з несплатою аліментів за рішенням суду, де у ході виконавчого провадження виконавцем накладено арешт на нерухоме майно відповідача (нежитлові приміщення технічного поверху №№ 8а, 19а, 20а, 22а, загальною площею 97,2 кв.м в житловому будинку літ. А-14 по АДРЕСА_1 ), про що виконавцем винесено постанову про арешт майна від 05 червня 2018 року, а вже 16 серпня 2018 року заключено договір позики № 2152 та згідно свідоцтва від 20 грудня 2018 року дане майно перейшло у володіння відповідача ОСОБА_3 .

Оскільки даний договір позики та його невиконання ОСОБА_2 стало підставою для видачі виконавчого напису нотаріуса та проведення примусових заходів щодо звернення стягнення на нерухоме майно, зокрема відкриття виконавчого провадження та подальша передача згідно оспорюваного акта про передачу майна стягувачу у рахунок погашення боргу, затвердженого виконавцем Бабенком Д.А. 19 грудня 2018 року, представник позивача вважає необхідним дослідити матеріали нотаріальної справи щодо укладання договору позики № 2152 від 16 серпня 2018 року для встановлення фактів фіктивності правочину.

Разом із цим, оскільки оригінали нотаріальної справи знаходяться у розпорядження приватного нотаріуса та у силу ст. 8 Закону України «Про нотаріат» становлять нотаріальну таємницю, представник позивача просить суд вжити заходів щодо постановлення відповідного процесуального рішення про витребування цих доказів.

2.3. На підтвердження поважності причин пропуску процесуального строку на подання клопотання, представник позивача посилається на те, що наведені вище обставини, а саме про те, кошти за договором позики № 2152 фактично не передавалися, стороні позивача стало відомо лише під час судового розгляду даної справи.

3. Узагальнені позиції учасників судового провадження.

3.1. У судовому засіданні сторона позивача заявлене клопотання підтримали, просили задовольнити з підстав, що у ньому наведені.

3.2. У судовому засіданні відповідач ОСОБА_2 та представник відповідача ОСОБА_3 адвокат Малойван Є.І. заперечували проти задоволення клопотання, уважаючи його цілком необґрунтованим та таким, що не має відношення до предмету спору у справі, що розглядається.

4. Релевантне законодавство.

4.1. Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами:

1) письмовими, речовими і електронними доказами;

2) висновками експертів;

3) показаннями свідків.

4.2. Статтею 77 ЦПК України унормовано, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

4.3. Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

4.4. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ч. 1 ст. 79 ЦПК України).

4.5. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ч. 1, ч. 2 ст. 80 ЦПК України.

4.6. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 1 ст. 81 ЦПК України).

4.7. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи (ч. 5 ст. 81 ЦПК України).

4.8. Учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Таке клопотання повинно бути подане в строк, зазначений у частинах другій та третій статті 83 цього Кодексу. Якщо таке клопотання заявлено з пропуском встановленого строку, суд залишає його без задоволення, крім випадку, коли особа, яка його подає, обґрунтує неможливість його подання у встановлений строк з причин, що не залежали від неї.

У клопотанні повинно бути зазначено:

1) який доказ витребовується;

2) обставини, які може підтвердити цей доказ, або аргументи, які він може спростувати;

3) підстави, з яких випливає, що цей доказ має відповідна особа;

4) вжиті особою, яка подає клопотання, заходи для отримання цього доказу самостійно, докази вжиття таких заходів та (або) причини неможливості самостійного отримання цього доказу.

У разі задоволення клопотання суд своєю ухвалою витребовує відповідні докази (ч.ч. 1-3 ст. 84 ЦПК України).

5. Мотиви і висновки суду.

(§1) Щодо поважності причин пропуску процесуального строку на подання клопотання про витребування доказів.

5.1. Відповідно до статті 120 ЦПК України строки, в межах яких вчиняються процесуальні дії, встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені, - встановлюються судом.

5.2. Частинами 1 та 4 ст. 127 ЦПК України визначено, що суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення. Одночасно із поданням заяви про поновлення процесуального строку має бути вчинена процесуальна дія (подана заява, скарга, документи тощо), щодо якої пропущено строк.

Поважними за змістом вказаної норми визнаються обставини, які є об`єктивно непереборними та не залежать від волевиявлення сторони і пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення сторонами у справі процесуальних дій.

В контексті наведеної норми поважними причинами пропуску строку на подання відповідної заяви можуть бути визнані лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення сторони та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення сторонами справи певних процесуальних дій, які повинні бути підтверджені належними доказами.

5.3. Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

У низці рішень Європейського суду з прав людини, юрисдикцією якого в усіх питаннях, що стосуються тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено, що право на справедливий судовий розгляд може бути обмежено державою, лише якщо це обмеження не завдає шкоди самій суті права.

Зокрема, у справі Delcourt v. Belgium Європейський суд зазначив, що у демократичному суспільстві у світлі розуміння Конвенції, право на справедливий суд посідає настільки значне місце, що обмежувальне тлумачення статті 6 не відповідало б меті та призначенню цього положення.

У справі Bellet v. Fгаnсе Суд зазначив, що «стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права». Отже, як свідчить позиція Суду у багатьох справах, основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.

Як випливає з рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Іліан проти Туреччини», правило встановлення обмежень доступу до суду у зв`язку з пропуском строку звернення повинно застосовуватися з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру; перевіряючи його виконання слід звертати увагу на обставини справи.

5.4. Приходячи до висновку про поновлення представнику позивача пропущеного процесуального строку на подання даного клопотання про витребування доказів, суд приймає до уваги, що певні обставини, що стосуються договору позики № 2152, стороні позивача стали відомі лише під час судового розгляду даної справи.

Відтак, оскільки вияв надмірного формалізму під час застосування норм права міг би розцінюватись як обмеження особи в доступі до суду, яке захищається статтею 6 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, клопотання у цій частині підлягає задоволенню.

(§2) Щодо наявності/відсутності підстав для задоволення клопотання про витребування доказів.

5.5. Оскільки предметом спору у справі, що розглядається є визнання недійсним та скасування постанови та акту приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Бабенка Д.А. від 19 грудня 2018 року, винесені в межах виконавчого провадження № 57057651, про передачу майна - нежитлових приміщень технічного поверху №№ 8а, 19а, 20а, 22а, загальною площею 97,2 кв.м в житловому будинку літ. А-14 по АДРЕСА_1 стягувачу у рахунок погашення боргу; скасуваня запису про державну реєстрацію права власності на зазначені нежитлові приміщення за ОСОБА_3 та визнання права власності на 1/2 частку цих нежитлових приміщень, суд уважає, що копії матеріалів нотаріальної справи щодо договору позики № 2152, посвідченого 16 серпня 2018 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Івакіною Т.В., про передачу коштів у сумі 1372000,00 грн. між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не стосуються предмета доказування у справі, що розглядається. тобто не є належним доказом у розумінні ст. 77 ЦПК України.

5.6. За наведених обставин, правових підстав для задоволення клопотання представника позивача у іншій його частині суд не вбачає.

Керуючись ст.ст. 77, 84, 127, ч. 2 ст. 258, ст. 268 Цивільного процесуального кодексу України, суд

п о с т а н о в и в:

Поновити представнику позивача ОСОБА_1 - адвокату Лобач Наталії Іванівні пропущений процесуальний строк на подання клопотання про витребування доказів.

У задоволенні клопотання про витребування доказів у цивільній справі № 646/3738/21 - відмовити.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення та оскарженню в апеляційному порядку не підлягає.

Повний текст ухвали складений і підписаний без його проголошення

Суддя - Ю.Ю. Власова