Справа № 183/1795/21
№ 2/183/2340/21
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
12 листопада 2021 року м. Новомосковськ
Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області в складі:
головуючого судді Городецького Д. І.,
з секретарем судового засідання Пономаренко О.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в залі суду цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Менеджмент інвестицій» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором споживчого кредиту,-
22 березня 2021 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Менеджмент інвестицій» звернулося до суду з вищезазначеним позовом, в обґрунтування якого посилалося на те, що 20 квітня 2018 року між Товариством та відповідачем ОСОБА_1 укладено договір споживчого кредиту № 117-18/СК, згідно умов якого кредитор надає, а позичальник отримує кредит у розмірі 1000,00 грн. терміном на 29 календарних днів, а саме: з 20 квітня 2018 року до 18 травня 2018 року, зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 1,5% в день від суми заборгованості, що сплачується у день фактичного повернення, але в будь-якому випадку не пізніше 18 травня 2018 року включно; у разі порушення термінів повернення кредиту відсоткова ставка становить 1,5% в день від суми заборгованості до повного погашення. Сукупна вартість кредиту становить 547,50% річних, або 1,5% в день від суми заборгованості, що у грошовому вираженні складає 15,00 грн. за день.
Крім того, відповідно до п. 8.3. Договору, у разі порушення строків повернення Позичальником обумовленої суми кредиту та нарахованих процентів за користування кредитом, Позичальник зобов`язаний сплатити на вимогу Кредитора штраф у розмірі 2,00 % від суми кредиту за кожний день такого порушення, починаючи із першого календарного дня, наступного за днем повернення Кредиту. Починаючи із третього дня порушення строків повернення Кредиту штраф встановлюється у розмірі 2,98% від суми кредиту за кожний день порушення строків та нараховується виходячи із фактичного числа календарних днів такого порушення.
14 листопада 2018 року дотримуючись чинного законодавства України, а саме - ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України, яка регламентує що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано, Протоколом № 14/11/2018 Кредитор ухвалив з 15 листопада 2018 року зупинити фізичній особі ОСОБА_1 нарахування відсотків та штрафів у зв`язку з настанням 180-денного строку простроченої заборгованості.
Таким чином, станом на 20 березня 2021 року прострочена заборгованість відповідача становить 9 732,25 грн., яка складається з: заборгованості по кредиту в розмірі 1000,00 грн.; заборгованості по відсоткам за користування кредитом в розмірі 435,00 грн.; заборгованості по простроченим відсоткам в розмірі 2 700,00 грн.; заборгованості по нарахованим та несплаченим штрафним санкціям в розмірі 5 344,40 грн.; 3% річних від простроченої суми за період з 19.05.2018 року по 20.03.2021 року в розмірі 85,15 грн.; інфляційного збільшення боргу за період з 19.05.2018 року по 20.03.2021 року в розмірі 168,70 грн.
Відповідач взяті на себе зобов`язання за договором не виконав, вказана заборгованість за договором споживчого кредиту залишається несплаченою відповідачем до теперішнього часу, незважаючи на повідомлення про факт виникнення заборгованості.
У зв`язку з чим зазначену суму, а також судові витрати в розмірі 2 270,00 грн. позивач просить стягнути з відповідача на його користь.
Ухвалою суду від 15 квітня 2021 року відкрите провадження у справі, розгляд справи призначено за правилами спрощеного провадження з викликом сторін.
В судове засідання представник позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Менеджмент інвестицій» не з`явився, згідно заяви просив розглядати справу без його участі, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив позов задовольнити, у разі повторної неявки відповідача не заперечував проти ухвалення заочного рішення.
Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилася, про день, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, причин неявки суду не повідомила, клопотання про відкладення розгляду справи та відзиву на позовну заяву суду не подавала.
Згідно ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). За згодою представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.
У зв`язку з неявкою осіб, які приймають участь у справі, суд розглядає справу у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.
Суд, дослідивши надані позивачем письмові докази, дійшов такого висновку.
Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий судовий розгляд.
Згідно абзацу 10 пункту 9 рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003 правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.
Відповідно до частини першої, другої, третьої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.
Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Згідно ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.
Згідно ст.ст.76-81 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для справи. Докази повинні бути належними, допустимими та достовірними. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Судом встановлено, що 20 квітня 2018 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Менеджмент інвестицій» та відповідачем ОСОБА_1 був укладений договір споживчого кредиту № 117-18/СК.
Відповідно до п. 1.1. Договору, Кредитор на підставі цього Договору надає, а Позичальник отримує грошові кошти в розмірі, зазначеному в п.1.2. цього Договору, на засадах строковості, зворотності, цільового характеру використання та платності, а Позичальник зобов`язується повернути грошові кошти Кредитору на умовах, що передбачені цим Договором.
Пунктом 1.2. Договору встановлено, що Кредитор надає, а Позичальник отримує Кредит на таких умовах: Сума кредиту: 1000,00 грн.; Строк кредиту: 29 календарних днів з моменту отримання його Позичальником, а саме з 20 квітня 2018 року до 18 травня 2018 року; Термін повернення кредиту: до 18 травня 2018 року включно; Термін сплати відсотків за користування Кредитом: відсоткова ставка становить 1,50 % в день від суми заборгованості та сплачується в день фактичного повернення кредиту, але у будь-якому випадку не пізніше 18 травня 2018 року включно; у разі порушення термінів повернення кредиту відсоткова ставка становить 1,50% в день від суми заборгованості до повного погашення; Вид кредиту: споживчий кредит; Цільове використання: задоволення споживчих потреб; Сукупна вартість кредиту становить: 547,50% річних, або 1,50 % в день від суми заборгованості, що у грошовому вираженні складає 15,00 грн. за день; Тип процентної ставки: фіксована.
Факт отримання відповідачем ОСОБА_1 споживчого кредиту в розмір 1000,00 грн. підтверджується видатковим касовим ордером від 20 квітня 2018 року.
Пунктом 5.1. цього договору передбачено, що позичальник зобов`язується використати кредит на зазначені в договорі цілі і забезпечити своєчасне повернення кредиту та процентів за користування кредитом шляхом внесення в касу кредитора готівкою або перерахуванням на рахунок кредитора в такі строки: а) повернення кредиту - до 18 травня 2018 року; б) проценти за користування кредитом - в день повернення кредиту або пролонгації договору.
Згідно з пунктом 8.2. договору позичальник, який порушив строки повернення обумовленої суми кредиту та нарахованих процентів, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми.
Пунктом 8.3. Договору встановлено, що у разі порушення строків повернення Позичальником обумовленої суми кредиту та нарахованих процентів за користування кредитом, Позичальник зобов`язаний сплатити на вимогу Кредитора штраф у розмірі 2,00 % від суми кредиту за кожний день такого порушення, починаючи із першого календарного дня, наступного за днем повернення Кредиту. Починаючи із третього дня порушення строків повернення Кредиту штраф встановлюється у розмірі 2,98% від суми кредиту за кожний день порушення строків та нараховується виходячи із фактичного числа календарних днів такого порушення. Нарахування штрафів здійснюється в момент остаточного розрахунку, до цього моменту вони вважаються прогнозованими. Штраф є засобом відповідальності позичальника та нараховується окремо від процентів за користування кредитом.
Пунктом 1 частини першої статті 1 Закон України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» (далі - Закон) визначено, що фінансова установа - юридична особа, яка відповідно до закону надає одну чи декілька фінансових послуг, а також інші послуги (операції), пов`язані з наданням фінансових послуг, у випадках, прямо визначених законом, та внесена до відповідного реєстру в установленому законом порядку. До фінансових установ належать банки, кредитні спілки, ломбарди, лізингові компанії, довірчі товариства, страхові компанії, установи накопичувального пенсійного забезпечення, інвестиційні фонди і компанії та інші юридичні особи, виключним видом діяльності яких є надання фінансових послуг, а у випадках, прямо визначених законом, - інші послуги (операції), пов`язані з наданням фінансових послуг.
Фінансова послуга - це операції з фінансовими активами, що здійснюються в інтересах третіх осіб за власний рахунок чи за рахунок цих осіб, а у випадках, передбачених законодавством, - і за рахунок залучених від інших осіб фінансових активів, з метою отримання прибутку або збереження реальної вартості фінансових активів (пункт 5 частини першої статті 1 цього закону).
За змістом пункту 6 частини першої статті 4 Закону надання коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту є фінансовою послугою.
ТОВ «Менеджмент Інвестицій» є юридичною особою, має статус фінансової установи за законодавством України, внесене до Державного реєстру фінансових установ України, що підтверджується випискою з державного реєстру.
Встановлено, що згідно ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України, яка передбачає, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано, протоколом № 14/11/2018 від 14 листопада 2018 року позивач (кредитор) ухвалив з 15 листопада 2018 року зупинити відповідачу ОСОБА_1 нарахування відсотків та штрафів у зв`язку з настанням 180-денного строку простроченої заборгованості.
Встановлено, що 05 червня 2018 року за вих. № 05-06/3ТОВ «Менеджмент Інвестицій» направило вимогу відповідачу ОСОБА_1 про виконання зобов`язання з погашення кредиту, відсотків по кредиту та штрафів згідно умов договору споживчого кредиту № 117-18/СК від 20 квітня 2018 року, проте вимога товариства відповідачем не виконана.
Станом на 20 березня 2021 року прострочена заборгованість відповідача становить 9 732,25 грн., яка складається з: заборгованості по кредиту в розмірі 1 000,00 грн.; заборгованості по відсоткам за користування кредитом в розмірі 435,00 грн.; заборгованості по простроченим відсоткам в розмірі 2 700,00 грн.; заборгованості по нарахованим та несплаченим штрафним санкціям в розмірі 5 344,40 грн.; 3% річних від простроченої суми за період з 19.05.2018 року по 20.03.2021 року в розмірі 85,15 грн.; інфляційного збільшення боргу за період з 19.05.2018 року по 20.03.2021 року в розмірі 168,70 грн., що підтверджується розрахунком заборгованості, проведеного позивачем.
Відповідно до ст. 624 ЦК України, якщо за порушення зобов`язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків.
Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Згідно ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк, відповідно до умов договору та вимог закону.
Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання ).
Згідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Частиною 2 ст. 1050 ЦК України визначено, що якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України.
У відповідності з частиною першою статті 1048 ЦК позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Відповідно до частини першої статті 550 ЦК право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання.
Одним із видів неустойки є штраф, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.
Статтею 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
Крім того згідно вимог ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Суд, на підставі належним чином оцінених доказів встановив, що відповідач ОСОБА_1 , будучи вільною в укладенні договору та визначенні його умов, керуючись свободою договору, наданою статтями 6, 627 ЦК України, погодилася з умовами договору та усвідомлювала можливі наслідки невиконання покладених на неї зобов`язань.
З наведених вище обставин, суд дійшов висновку, що отримана відповідачем основна сума боргу за споживчим кредитом в розмірі 1000,00 грн. позивачу не повернута на умовах та в строки обумовлені в договорі, у зв`язку з чим позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.
Крім того, сторонами договору узгоджено розмір відсотків за користування кредитом в розмірі 1,50% в день від суми заборгованості та термін їх сплати, а також відповідальність за невиконання умов договору з повернення кредиту.
Судом встановлено, що позивач згідно проведеного ним розрахунку просить стягнути з відповідача заборгованість по відсоткам та штрафні санкції.
Вирішуючи питання в частині позовних вимог про стягнення відсотків, суд виходить з наступного.
Як встановлено вище, протоколом №14/11-2018 від 114 листопада 2018 року ТОВ «Менеджмент Інвестицій» за договором споживчого кредиту № 117-18/СК, зупинило нарахування відсотків та штрафів простроченої заборгованості з 15 листопада 2018 року.
Пунктом 5.1. договору споживчого кредиту передбачено, що позичальник зобов`язується використати кредит на зазначені в договорі цілі і забезпечити своєчасне повернення кредиту та процентів за користування кредитом шляхом внесення в касу кредитора готівкою або перерахуванням на рахунок кредитора в такі строки: а) повернення кредиту - до 18 травня 2018 року; б) проценти за користування кредитом - в день повернення кредиту або пролонгації договору.
Отже, з 20 квітня 2018 року по 15 листопада 2018 року заборгованість по відсоткам всього складає 3 135,00 грн., з яких: 435,00 грн. заборгованість по відсоткам за користування кредитом (1000,00 грн. х 29 днів х 1,50%) та 2 700,00 грн. заборгованість по простроченим відсоткам (1000,00 грн. тіло кредиту х 180 днів прострочення х 1,50% по умовам договору).
Як було встановлено вище, договір споживчого кредиту № 117-18/СК від 20 квітня 2018 року укладений строком на 29 днів, тобто до 18 травня 2018 року, в той же час пунктом 1.2 якого передбачає, що у разі порушення термінів повернення кредиту відсоткова ставка становить 1,50% в день від суми кредиту та сплачується в день фактичного повернення кредиту, у зв`язку з чим суд вважає, що нараховані відсотки позивачем не суперечать вимогам закону.
У зв`язку з наведеним, з урахуванням приписів ст.ст. 1050, 1048 ЦК України позовні вимоги в частині стягнення процентів за користування споживчим кредитом в розмірі 435,00 грн. та заборгованості по простроченим відсоткам в розмірі 2 700,00 грн., нарахованих за період з 20 квітня 2018 року по 15 листопада 2018 року підлягають задоволенню.
Вирішуючи питання в частині позовних вимог стосовно штрафних санкцій, суд виходить з наступного.
Згідно ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.
Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 ЦК України.
Захист інтересів споживачів фінансових послуг є метою державного регулювання ринків фінансових послуг також відповідно до п. 2 ст. 19 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг».
Частинами 4 та 5 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що договір про надання споживчого кредиту укладається у письмовій формі, один з оригіналів якого передається споживачеві. У договорі про надання споживчого кредиту зазначаються: 1) сума кредиту; 2) детальний розпис загальної вартості кредиту для споживача; 3) дата видачі кредиту або, якщо кредит видаватиметься частинами, дати і суми надання таких частин кредиту та інші умови надання кредиту; 4) право дострокового повернення кредиту; 5) річна відсоткова ставка за кредитом; 6) інші умови, визначені законодавством.
До договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах.
Відповідно до ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими.
Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором.
Аналізуючи норму ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» можна дійти висновку, що для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак, а саме якщо: умови договору порушують принцип добросовісності (п. 6 ч. 1 ст. 3, ч. 3 ст. 509 ЦК України); умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов`язків сторін; умови договору завдають шкоди споживачеві.
Конституційний Суд України у рішенні №15-рп/2011 від 10 листопада 2011 року у справі про захист прав споживачів кредитних послуг вказав, що держава забезпечує особливий захист більш слабкого суб`єкта економічних відносин, а також фактичну, а не формальну рівність сторін у цивільно-правових відносинах, шляхом визначення особливостей договірних правовідносин у сфері споживчого кредитування та обмеження дії принципу свободи цивільного договору. Це здійснюється через встановлення особливого порядку укладення цивільних договорів споживчого кредиту, їх оспорювання, контролю за змістом та розподілу відповідальності між сторонами договору.
У рішенні № 7-рп/2013 від 11 липня 2013 року Конституційний Суд України вказав, що вимога про нарахування та сплату неустойки за договором споживчого кредиту, яка є явно завищеною, не відповідає передбаченим у пункті 6 статті 3, частині третій статті 509 та частинах першій, другій статті 627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права. Наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов`язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором.
Тому умови спірного договору кредиту (п. 8.3) не відповідають вимогам ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» про заборону включення до споживчого договору умов, які є несправедливими, оскільки всупереч принципу добросовісності наслідком таких умов є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача.
Так, пункт 8.3. Договору передбачає, що у разі порушення строків повернення Позичальником обумовленої суми кредиту та нарахованих процентів за користування кредитом, Позичальник зобов`язаний сплатити на вимогу Кредитора штраф у розмірі 2,00 % від суми кредиту за кожний день такого порушення, починаючи із першого календарного дня, наступного за днем повернення Кредиту. Починаючи із третього дня порушення строків повернення Кредиту штраф встановлюється у розмірі 2,98% від суми кредиту за кожний день порушення строків та нараховується виходячи із фактичного числа календарних днів такого порушення. Нарахування штрафів здійснюється в момент остаточного розрахунку, до цього моменту вони вважаються прогнозованими. Штраф є засобом відповідальності позичальника та нараховується окремо від процентів за користування кредитом.
Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов`язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов`язку нового додаткового.
Покладення на боржника нових додаткових обов`язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, стягнення штрафу.
За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те ж правопорушення.
За таких обставин, суд вважає, що штрафні санкції позивачем в розмірі 5 344,40 грн. нараховані всупереч вимогам законодавства, оскільки за договором передбачена відповідальність за невиконання відповідачем зобов`язання у вигляді прострочених відсотків за кредитом.
З урахуванням наведеного, в задоволенні позовних вимог щодо стягнення заборгованості по нарахованим та несплаченим штрафним санкціям в зазначеному вище розмірі належить відмовити, у зв`язку з чим позов в цій частині не підлягає задоволенню.
Крім того, згідно вимог ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Згідно з пунктом 8.2. договору позичальник, який порушив строки повернення обумовленої суми кредиту та нарахованих процентів, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми.
Позивач провів розрахунок за період з 19 травня 2018 року по 20 березня 2021 року щодо нарахування 3% річних від простроченої заборгованості за формулою: С (сума заборгованості) х 3 (3% річних) х Д (кількість днів прострочення боргу) : 365 (кількість днів у році) : 100 та інфляційного збільшення боргу, з яким суд погоджується в повній мірі.
У зв`язку з чим, позовні вимоги в частині стягнення 3% річних від простроченої суми за період з 19.05.2018 року по 20.03.2021 року в розмірі 85,15 грн. та інфляційного збільшення боргу за період з 19.05.2018 року по 20.03.2021 року в розмірі 168,70 грн. підлягають задоволенню.
Відповідно до ст. 89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.
При цьому, згідно з частинами першою та шостою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Між тим, суд вказує, що обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.
За загальними положеннями ЦПК України на суд покладено обов`язок під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів.
Також слід зазначити, що згідно зі статтею 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Основного Закону України.
Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, у тому числі, у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.
Дотримання принципу справедливості судового розгляду є надзвичайно важливим під час розгляду судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів.
Частиною четвертою статті 10 ЦПК України і статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України (далі - Конвенція), та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.
Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.
Згідно із практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і докази не збирає.
Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.
За таких обставин, аналізуючи вищевикладене, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Менеджмент інвестицій», з відповідача на користь позивача належить стягнути заборгованість за договором споживчого кредиту № 117-18/СК від 20 квітня 2018 року в розмірі 4 388,85 грн., яка складається з:заборгованості по споживчому кредиту в розмірі 1 000,00 грн.; заборгованості по відсоткам в розмірі 435,00 грн.; заборгованості по простроченим відсоткам в розмірі 2 700,00 грн.; 3% річних від простроченої суми за період з 19.05.2018 року по 20.03.2021 року в розмірі 85,15 грн.; інфляційного збільшення боргу за період з 19.05.2018 року по 20.03.2021 року в розмірі 168,70 грн., а у задоволенні іншої частини позовних вимог належить відмовити.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збор ув розмірі2 270,00 грн.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 4, 81, 82, 141, 142, 259, 263-265, 268, 272, 273, 274, 276, 280-282, 354 ЦПК України, суд, -
Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Менеджмент інвестицій» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором споживчого кредиту, задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Менеджмент інвестицій» заборгованість за договором споживчого кредиту № 117-18/СК від 20 квітня 2018року в розмірі 4 388,85 грн. (чотири тисячі триста вісімдесят вісім грн. 85 коп.), яка складається з: заборгованості по споживчому кредиту в розмірі 1000,00 грн.; заборгованості по відсоткам в розмірі 435,00 грн.; заборгованості по простроченим відсоткам в розмірі 2 700,00 грн.; 3% річних від простроченої суми за період з 19.05.2018 року по 20.03.2021 року в розмірі 85,15 грн.; інфляційного збільшення боргу за період з 19.05.2018 року по 20.03.2021 року в розмірі 168,70 грн.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Менеджмент інвестицій» судові витрати у розмірі 2 270,00 грн. (дві тисячі двісті сімдесят грн. 00 коп.).
В задоволенні іншої частини вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Менеджмент інвестицій», відмовити.
Учасники справи:
- відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду через Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом.

Повне судове рішення складено 12 листопада 2021 року.

Суддя Д. І. Городецький