Провадження № 2-з/686/20/21
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2021 року м. Хмельницький

Суддя Хмельницького міськрайонного суду Палінчак О.М. розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову, -

встановив:

В провадженні суду перебуває цивільна справа № 686/24767/20 за позовом ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Хмельницького окружного адміністративного суду, третя особа, які не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - Державна казначейська служба України про відшкодування моральної шкоди в сумі 12 000 000 000 грн. 00 коп., завданої невиконанням рішень судів в період з 23 квітня 2020 року по 06 жовтня 2020 року.

28 січня 2021 року ОСОБА_1 подав до суду заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на будівлю Офісу Президента України та Офісу Генерального Прокурора зі всім нерухомим і рухомим у них майном, мотивуючи її тим, що відповідач має намір та реальні можливості прийняти відповідні зміни у чинне законодавство Держави Україна з метою унеможливити виконання рішення суду у разі задоволення його позову.

Відповідно ч. ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно ч. 1 ст. 153 ЦПК України, заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду), крім випадків, передбачених частиною п`ятою цієї статті.

Відповідно до частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Згідно з частиною 1 статті 10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п. 4 Постанови № 9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

З огляду на викладене, необхідною умовою вжиття заходів для забезпечення позову є наявність обставин, які свідчать про те, що в разі невжиття таких заходів можуть виникнути перешкоди для виконання рішення суду. Безпосередньою метою вжиття заходів є саме забезпечення виконання рішення суду. Інститут забезпечення позову в цивільному процесі запроваджено виключно з метою забезпечення гарантії виконання майбутнього судового рішення.

Достатнім обґрунтуванням для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову.

Звертаючись до суду із заявою про забезпечення позову, позивач повинен обґрунтувати причини звернення із такою заявою та надати суду докази наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову.

Отже, у кожному конкретному випадку, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має встановити наявність обставин, які свідчать про те, що в разі невжиття таких заходів можуть виникнути перешкоди для виконання рішення суду у разі задоволення позову. При цьому обов`язок доказування наявності таких обставин покладається на заявника.

Звертаючись до суду із заявою про забезпечення позову, ОСОБА_1 просить суд накласти арешт на будівлю Офісу Президента України та Офісу Генерального Прокурора зі всім нерухомим і рухомим у них майном, проте, заявником до заяви про забезпечення позову не додано жодного доказу, а також у заяві не обґрунтовано підстав вважати, що невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду в майбутньому.

Суд оцінює обґрунтованість доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідного заходу з урахуванням: розумності, обґрунтованості та пропорційності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, які не є учасниками цього судового процесу.

Верховним Судом України у постанові від 25.05.2016 року по справі №6-605цс16 зроблено висновок, що метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

При розгляді заяви про забезпечення позову не знайшли свого підтвердження доводи позивача про те, що існує реальна загроза ускладнення виконання рішення суду у спорі про відшкодування моральної шкоди.

Заявником ОСОБА_1 не конкретизовано своїх вимог: не зазначено місця розташування будівель, на які він просить суд накласти арешт, їх площу, за ким зареєстровано право власності на ці будівлі, не надано грошової оцінки будівель та рухомого майна, що в них знаходиться, без чого неможливо встановити співмірність заявлених у заяві про забезпечення позову вимог вимогам позовної заяви ОСОБА_1 .

Також, заявником не обґрунтовано, яким чином накладення арешту на будівлю Офісу Президента України та Офісу Генерального Прокурора зі всім нерухомим і рухомим у них майном, зупинить прийняття відповідачем у справі змін у чинне законодавство Держави Україна з метою унеможливити виконання рішення суду у разі задоволення його позову.

Аналізуючи все в сукупності, суд приходить до висновку, що в клопотанні ОСОБА_1 про забезпечення позову слід відмовити, оскільки ним не доведено обставин, які є обов`язковими для доведення при подачі заяви про забезпечення позову в розумінні ст. 151 ЦПК України.

На підставі викладеного та керуючись ст. 151-153 ЦПК України, суд,

ухвалив:

В задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову, відмовити.

На ухвалу, може бути подана апеляційна скарга протягом 15 днів до Хмельницького апеляційного суду через Хмельницький міськрайонний суд.

Суддя: О.М. Палінчак