Головуючий у І інстанції Музика О.М. Єдиний унікальний номер 263/7262/20
Номер провадження 22-ц/804/243/21
Доповідач Барков В.М.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 лютого 2021 року м. Маріуполь

Донецький апеляційний суд в складі:

головуючого судді Баркова В.М.,

суддів Биліни Т.І.,

Принцевської В.П.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи в місті Маріуполі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 21 жовтня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів на неповнолітню дитину,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2020 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом в якому просив зменшити розмір аліментів, які стягуються з нього на підставі постанови Донецького апеляційного суду від 16 квітня 2020 року на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3 з 10 000 грн. до 4 000 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Свої вимоги обґрунтовував тим, що 07 вересня 2004 року між сторонами був зареєстрований шлюб, під час якого ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народилася донька ОСОБА_3 . Сімейні відносини між сторонами не склалися, з 2017 року позивач з відповідачкою та спільною донькою не проживає. Після розірвання шлюбу з ОСОБА_2 , а саме - з 21 листопада 2019 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_5 зареєстрований шлюб, під час якого у них ІНФОРМАЦІЯ_2 народився син ОСОБА_4 . На теперішній час ОСОБА_1 виконує контракт на посаді другого механіка іноземного судна, при цьому робота моряка не є постійною із стабільною заробітною платою та залежить від ринку праці, яка надається крюінговими компаніями з урахуванням різних умов контрактів. Враховуючи зміни у сімейному стані, відсутність постійних контрактів та наявність непрацездатних батьків-пенсіонерів, позивач просив позовні вимоги задовольнити.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 21 жовтня 2020 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 було відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив рішення суду від 21 жовтня 2020 року скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги. В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що суд не врахував суттєві зміни у його сімейному та майновому стані, які, на його думку були підтверджені належними доказами.

У відзиві на апеляційну скаргу позивачка ОСОБА_2 посилалася на те, що доводи апеляційної скарги є невмотивованими та не підтверджуються належними доказами, а також не відповідають вимогам чинного законодавства і жодним чином не впливають на законність ухваленого судом рішення.

Відповідно до ч. 13 ст. 7, ч.ч. 1, 3 ст. 368, ч. 1 ст. 369 ЦПК України справа розглядається апеляційним судом в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, без повідомлення учасників справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені у постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені у постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини справи, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, які правовідносини випливають із встановлених обставин, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин та інші.

У відповідності з вимогами ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що ОСОБА_1 не довів підстави позову про зменшення розміру аліментів, визначених рішенням суду.

З такими висновками суду не можна не погодитися.

Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження від 05 квітня 2005 року ОСОБА_1 є батьком ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

21 листопада 2019 року ОСОБА_1 уклав шлюб із ОСОБА_5 та є батьком малолітнього сина ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Постановою Донецького апеляційного суду від 16 квітня 2020 року рішення Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 24 січня 2020 року в частині розміру стягнутих аліментів було змінено та стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання доньки ОСОБА_3 у твердій грошовій сумі у розмірі 10 000 грн. щомісячно, починаючи з 17 травня 2019 року і до повноліття дитини. Вирішено питання про процесуальні витрати. В іншій частині рішення Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 24 січня 2020 року залишено без змін. Допущено негайне виконання рішення про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць.

Головним державним виконавцем Центрального відділу державної виконавчої служби у м. Маріуполі 25 травня 2020 року винесено постанову про відкриття виконавчого провадження щодо стягнення аліментів з позивача у твердій грошовій сумі у розмірі 10 000 грн.

В підтвердження своїх позовних вимог позивачем суду першої інстанції були надані виписка за картковим рахунком АТ КБ «Приватбанк» про переказ аліментів за період з вересня по грудень 2019 року по 4 000 грн. в місяць, а також квитанції ПАТ «Укрпошта» про переказ аліментів за період з січня по травень 2020 року по 5 000 грн. в місяць (а.с. 14, 15).

Також ним надані доказі про те, що він має батька 1939 року народження та матір 1947 року народження, які отримують пенсію за віком (а.с. 18).

З наданого позивачем листа капітана морського судна «MY NY, Валлетта» вбачається, що ОСОБА_1 працював з 20 лютого по 13 серпня 2020 року другим механіком з базовою заробітною платою - 1 830 доларів США (а.с. 45).

Звертаючись до суду із позовом про зменшення розміру аліментів, позивач посилався на те, що у нього змінився сімейний і матеріальний стан, оскільки народився син від іншого шлюбу з ОСОБА_5 .

Відповідно до правової позиції, викладеної в постанові Верховного Суду від 16 вересня 2020 року у справі № 565/2071/19 (провадження № 61-9460св20), на яку суд першої інстанції обґрунтовано посилався в своєму рішенні, зміна сімейного стану позивача, а саме народження ІНФОРМАЦІЯ_2 сина ОСОБА_4 , не є безумовною підставою для зміни розміру аліментів. Батьки не мають компенсувати зменшення розміру аліментів за рахунок збільшення утримання однієї дитини порівняно з іншою.

Крім того, позивач всупереч вимогам ч. 3 ст.12 ЦПК України не надав суду першої інстанції належних та допустимих доказів погіршення свого майнового стану, оскільки наданий ним лист капітана морського судна (а.с. 45) не свідчить про те, що його матеріальний стан погіршився в порівнянні із тим станом, який існував на час ухвалення судового рішення про стягнення аліментів.

Самі по собі документи моряка, оформлені на ім`я відповідача, не є доказами про його доходи, оскільки не містять такої інформації.

19 січня 2021 року до апеляційного суду надійшло клопотання позивача про долучення до матеріалів справи доказів яке не може бути задоволено з огляду на наступне.

У постанові Верховного Суду від 11 вересня 2019 року по справі № 922/393/18 викладена правова позиція щодо подання доказів до суду апеляційної інстанції. Так, у тій справі касаційний суд підтвердив дотримання процесуальних процедур судом попередньої інстанції, який відхилив клопотання про приєднання до матеріалів справи додаткового доказу через те, що цей доказ датований вже після прийняття рішення судом першої інстанції.

Верховний Суд вказав, що така обставина, як відсутність існування доказів на момент прийняття рішення суду першої інстанції, взагалі виключає можливість прийняття судом апеляційної інстанції додаткових доказів у порядку статті 269 ГПК України незалежно від причин неподання позивачем таких доказів. Навпаки, саме допущення такої можливості судом апеляційної інстанції матиме наслідком порушення вищенаведених норм процесуального права, а також принципу правової визначеності, ключовим елементом якого є однозначність та передбачуваність правозастосування, а отже системність та послідовність у діяльності відповідних органів, насамперед судів.

Крім того, виходячи з принципу змагальності сторін, сторони повинні подати всі докази на підтвердження своєї позиції саме в суді першої інстанції, однак під час розгляду справи судом першої інстанції позивач не повідомляв суд про неможливість надання вказаних у клопотанні копій письмових доказів, які стосуються періоду до ухвалення оскаржуваного рішення. За таких обставин апеляційний суд не вбачає підстав для задоволення клопотання позивача про долучення додаткових доказів.

Отже, як вбачається з матеріалів справи, позивачем не надано суду належних та допустимих доказів суттєвої зміни його матеріального стану, які не дозволяють йому сплачувати аліменти на дочку в розмірі, який встановлений постановою Донецького апеляційного суду від 16 квітня 2020 року.

Відтак висновок суду про те, що позивачем не було доведено суттєві зміни матеріального стану є правильним, і доводи апеляційної скарги таких висновків суду не спростовують.

Отже, доводи апеляційної скарги про відсутність постійного доходу у позивача у зв`язку із відсутністю запропонованих контрактів є припущенням та висновків суду першої інстанції вони не спростовують.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції повно та всебічно з`ясував обставини справи, правильно оцінив докази, що надані сторонами, дав їм належну правову оцінку, ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 21 жовтня 2020 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складено 01 лютого 2021 року.

Судді В.М. Барков

В.П. Принцевська

Т.І. Биліна