Ухвала

29 січня 2021 року

м. Київ

справа № 127/29353/19

провадження № 61-409ск21

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Фаловської І. М. (суддя-доповідач), Карпенко С. О., Мартєва С. Ю.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Вінницького апеляційного суду від 07 грудня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕЖА ВІП», ОСОБА_2 про захист гідності та честі фізичної особи та відшкодування матеріальної та моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕЖА ВІП» (далі - ТОВ «ВЕЖА ВІП»), ОСОБА_2 про захист гідності та честі фізичної особи та відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

Позовна заява мотивована тим, що ІНФОРМАЦІЯ_7 на сайті Вінницького інформаційного порталу «Vежа» з`явилось дві статті під назвами: «ІНФОРМАЦІЯ_8»; «Чи справді у Вінниці побили журналіста і чому ОСОБА_3 знайшов нападника раніше за поліцію», автором яких є відповідач ОСОБА_2 .

Позивач вказує, що у вказаних статтях відповідачем зазначено, що ОСОБА_1 є координатором протиправних дій відносно ОСОБА_2 , його близьких осіб та інформаційного порталу «Вежа-ВІП».

Посилаючись на те, що інформацію, яка є предметом даних статей, позивач вважає недостовірною та такою, яка порушує її права на честь, гідність та ділову репутацію, ОСОБА_1 просила суд зобов`язати ОСОБА_2 спростувати поширену ним інформацію шляхом опублікування інтернет статті на офіційному сайті Вінницького інформаційного порталу «Вежа»; стягнути з відповідача на свою користь 2 729 грн матеріальної шкоди та 80 000 грн моральної шкоди.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 01 жовтня

2020 року (у складі судді Антонюка В. В.) позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано недостовірною та такою, що порушує особисті немайнові права ОСОБА_1 інформацію, оприлюднену та поширену ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 на офіційному сайті Вінницького інформаційного порталу «Vежа» (інформація за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_2 ) у формі інтернет статті про те, що ОСОБА_1

є координатором провокацій з приводу нападу на офіс інтернет видання « ІНФОРМАЦІЯ_3 » та квартиру ОСОБА_2 , а саме: «За тим з`явилося наступне відео ОСОБА_3 , в якому він анонсує масштабну акцію протесту під стінами центрального офісу Служби безпеки України в Києві через цю саму публікацію «Вежі», стверджуючи, що нібито саме автор цих рядків організував акцію зі спалення символіки проросійської партії ОСОБА_3 .

Вже сьогодні надійшла інформація, що участь в нападах на офіс та квартиру (які мали відбутися сьогодні, але були перенесені на найближчі вихідні) планують брати члени деяких вінницьких спортивних клубів, банальні « ІНФОРМАЦІЯ_4 ».

З цього приводу хочу сказати наступне: Нам відомі імена та портрети практично всіх учасників цієї провокації. Починаючи з координаторки

ОСОБА_4 , (вчительки початкових класів гімназії № 2), закінчуючи кожним «тітуханом», «оператором» і «активістом». Ви в нас всі, як на долоні.».

Визнано недостовірною та такою, що порушує особисті немайнові права ОСОБА_1 інформацію, оприлюднену та поширену ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 на офіційному сайті Вінницького інформаційного порталу «Vежа» (інформація за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_5 ) у формі інтернет статті про те, що ОСОБА_1 працює на проросійського агента ОСОБА_3 , та те, що ОСОБА_1 передала ОСОБА_3 координати дитсадка, до якого ходить дитина ОСОБА_2 , а саме: «Таких людей, які працюють на проросійського агента ОСОБА_3 на ОСОБА_7 досить багато. Дехто з них має безпосередній доступ до персональних даних значної кількості вінничан. Ось, зокрема, їхнє колективне фото на одному зі зборів їхнього осередку, який відбувся в закладі « ІНФОРМАЦІЯ_6 »: Серед них координаторка осередку, вчителька ОСОБА_8 , людина, яка передала Шарію координати дитсадка, до якого ходить мій син ОСОБА_9 , а також жінка, яка представляється як « ОСОБА_10 » - вона створює більшість контенту про Вінницю для youtube-каналу ОСОБА_3. ».

Зобов`язано ОСОБА_2 спростувати поширену ним недостовірну інформацію, у десятиденний термін з дня набрання рішенням законної сили, шляхом публікування інтернет статті на офіційному сайті Вінницького інформаційного порталу «Vежа», про те, що ОСОБА_1 не має жодного відношення до можливих провокаційних дій з боку невідомих громадян відносно Вінницького інформаційного порталу «Vежа» та ОСОБА_2 і його родини, а також, що ОСОБА_1 не працює на проросійського агента ОСОБА_3 , якому передала координати дитсадка, до якого ходить дитина ОСОБА_2 .

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Постановою Вінницького апеляційного суду від 07 грудня 2020 року

(у складі колегії суддів: Сопруна В. В., Войтка Ю. Б., Стадника І. М.) рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 01 жовтня 2020 року скасовано та ухвалено нове судове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

05 січня 2021 року ОСОБА_1 звернулася до Верховного Суду

з касаційною скаргою на постанову Вінницького апеляційного суду

від 07 грудня 2020 року, в якій заявник просить скасувати постанову суду апеляційної інстанції і залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки касаційна скарга подана на судове рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню.

Відповідно до пункту 8 частини статті 129 Конституції України основними засадами судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Згідно з прецедентною практикою Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви.

Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, враховуючи те, що провадження здійснюється судом після розгляду справи судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції.

Пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України передбачено, що не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Відповідно до пунктів 1, 4 частини четвертої статті 19 ЦПК України спрощене позовне провадження призначене для розгляду: малозначних справ; справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

Згідно з пунктами 1, 2 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є: справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Для цілей цього Кодексу розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення. (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).

Пунктом 1 частини першої статті 176 ЦПК України визначено, що у позовах про стягнення грошових коштів ціна позову визначається сумою, яка стягується, чи оспорюваною сумою за виконавчим чи іншим документом, за яким стягнення провадиться у безспірному (безакцептному) порядку.

Предметом позову у цій даній справі є відшкодування матеріальної та моральної шкоди, при цьому позовна вимога про відшкодування моральної шкоди є майновою вимогою, оскільки позивач її визначила у грошовому вимірі. Тобто ціна позову у загальному розмірі становить 82 729 грн

(2 729 грн + 80 000 грн), яка станом на 01 січня 2021 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2 270 грн х 100 = 227 000 грн).

Також предметом позову в цій справі є захист честі, гідності та ділової репутації, визнання поширеної інформації недостовірною та зобов`язання спростувати поширену інформацію.

Справа в цій частині вимог є незначної складності та не належить

до виключень з цієї категорії, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України.

Як вбачається з резолютивної частини постанови Вінницького апеляційного суду від 07 грудня 2020 року, постанова апеляційного суду касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених

пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Європейський суд з прав людини вказує, що було б важко погодитись з тим, що Верховний Суд у ситуації, коли відповідне національне законодавство дозволило йому відфільтрувати справи, що надходять до нього, має бути пов`язаним з помилками нижчих судів при визначенні питання щодо надання комусь доступу до нього. В іншому випадку це може серйозно заважати роботі Верховного Суду і зробить неможливим виконання Верховним Судом своєї специфічної ролі. У прецедентній практиці Суду вже було підтверджено, що повноваження вищого суду щодо визначення своєї юрисдикції не можуть бути обмежені таким чином

(рішення у справі «Зубац проти Хорватії», заява № 40160/1, від 05 квітня 2018 року).

Отже, дана справа не є справою з ціною позову, що перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб,

є незначної складності (в частині вимог немайнового характеру)

та не належить до виключень, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України.

Переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд, який відповідно до статті 125 Конституції України є найвищим судовим органом, виконує функцію «суду права», що розглядає спори, які мають найважливіше (принципове) значення.

Разом з тим, касаційна скарга містить посилання на те, що дана справа потребує перегляду Верховним Судом на підставі підпункту «в» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, оскільки справа має виняткове значення для ОСОБА_1 , тому що безпосередньо впливає на її честь та гідність.

Однак, доводи про те, що касаційна скарга ОСОБА_1 повинна бути прийнята Верховним Судом з підстав, передбачених підпунктом «в»

пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, є необґрунтованими.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

З урахуванням наведеного, оскільки касаційну скаргу подано на судове рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню,

у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.

З наведених обставин не потребує окремого розгляду питання дотримання особою, яка подала касаційну скаргу, вимог статей 390 та 392 ЦПК України.

Одночасно суд роз`яснює вимоги пункту 3 частини першої статті 7 Закону України «Про судовий збір», відповідно до якого сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі відмови у відкритті провадження у справі в суді першої інстанції, апеляційного та касаційного провадження у справі.

Керуючись статтею 129 Конституції України, статями 19, 389, 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Вінницького апеляційного суду

від 07 грудня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕЖА ВІП», ОСОБА_2 про захист гідності та честі фізичної особи та відшкодування матеріальної та моральної шкоди відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.

Судді: І. М. Фаловська

С. О. Карпенко

С. Ю. Мартєв