ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
Справа № 681/1280/20
Провадження № 22-ц/4820/1690/21
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 листопада 2021 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд у складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

Купельського А.В. (суддя-доповідач),

Янчук Т.О., Ярмолюка О.І.,

секретар судового засідання Журбіцький В.О.

за участю учасників справи: представника апелянта Кушнірука В.М., представників відповідача Мохнача В.О., Куровського О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Полонського районного суду Хмельницької області від 18 серпня 2021 року (суддя Горгулько Н.А.) у справі за позовом ОСОБА_1 до селянського (фермерського) господарства Мохнача Валерія Омеляновича про розірвання договору оренди землі,

в с т а н о в и в:

У вересні 2020 року позивач звернувся до суду з позовом в якому просив розірвати договір оренди земельного паю укладеного між ним та селянським (фермерським) господарством Мохнача Валерія Омеляновича (далі СФГ Мохнача В.О.) 23 грудня 2019 року.

В обґрунтування позову зазначав, що він являється власником земельної ділянки, розташованої в межах Полонської міської ради. 23.12.2019 р. між ним та СФГ Мохнача В.О. було переукладено (продовжено) договір оренди землі.

Починаючи з 2017 року відповідач не виконує умов договору. 23.12.2019 р. договір було продовжено лише за умови, що відповідач розрахується з ним до кінця 2019 р. в повному об`ємі, однак у повному об`ємі так і не виплатив орендної плати.

Крім того, в 2020 р. йому стало відомо, що з дозволу відповідача на площі земельного паю позивача було знято родючий шар землі та з нього зроблено греблю на ставу, який межує з його земельною ділянкою.

Рішенням Полонського районного суду Хмельницької області від 18 серпня 2021 року в позові ОСОБА_1 до селянського (фермерського) господарства Мохнача В.О. про розірвання договору оренди землі відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Зазначає, що з земельної ділянки, яка належить йому на праві власності і передана, відповідно до п.1 Договору оренди відповідачу в оренду, на площі орієнтовно в 0,1400 га земельного паю умисно за допомогою бульдозера було знято родючий шар землі, яку використано для створення греблі на ставку.

Вважає, що відповідач грубо порушуючи вимоги норм матеріального права та умов договору землі, використав його землю не за призначенням, частина земельного паю була приведена у непридатний для використання стан, за призначенням земельної ділянки.

Звертає увагу на те, що відповідач не виплачував йому орендної плати на протязі 2017 2020 роки.

У відзиві на апеляційну скаргу селянське (фермерське) господарство Мохнача В.О. просить рішення суду залишити без зміни, апеляційну скаргу без задоволення.

Зазначає, що СФГ Мохнача В.О. не причетний до часткового зняття шару ґрунту, що мало місце у 2014 році під час паводку, руйнування греблі і запобігання затоплення населеного пункту.

Крім того, з акту перевірки головним спеціалістом відділу контролю за використанням та охороною земель від 04.05.2020 року не містить даних хто саме здійснив зняття шару ґрунту без спеціального дозволу та не видавалося вказівок про припинення правопорушення чи усунення його наслідків, відповідно до вимог ст.144 ЗК України.

Звертає увагу, що ОСОБА_1 не доведено обставин, що він зазнав збитків від відповідача за використання земельної ділянки не за цільовим призначенням, тобто не одержав за договором оренди того, на що орендодавець розраховував при його укладанні.

Заслухавши доповідача, пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи, ознайомившись з доводами апеляційної скарги, відзиву на неї, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, і це підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_1 на праві приватної власності належить земельна ділянка площею 3,5643га на території Полонської міської ради на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку (а.с.7).

23.12.2019 року між ОСОБА_1 та селянським (фермерським) господарством Мохнача Валерія Омеляновича був укладений договір оренди землі, відповідно до якого позивач передав відповідачу в оренду строком на 10 років належну йому земельну ділянку площею 3,5645 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (а.с.12-14).

Відповідно до п.9 договору орендна плата вноситься орендарем у грошовій формі в розмірі 5% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки що становить 5977,99 грн.

З копії витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права вбачається, що право оренди земельної ділянки з кадастровим номером :03:002:0915, зареєстроване за селянським (фермерським) господарством Мохнача Валерія Омеляновича на підставі договору б/н від 23.12.2019 року, укладеного з орендодавцем ОСОБА_1 (а.с.10)

Згідно п. 40 Договору останній набуває чинності після підписання його сторонами та його державної реєстрації (а.с.13).

Відмовляючи в задоволенні позову суд виходив з того, що позивачем не доведено обставин, що він зазнав збитків від відповідача за використання земельної ділянки не за цільовим призначенням, що відповідач не сплачував йому орендну плату за користування земельною ділянкою.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною першою статті 15 ЦК України встановлено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини першої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (частина перша статті 628 ЦК України).

Згідно із статтею 2 Закону України «Про оренду землі» відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються ЗК України, ЦК України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі.

За приписами статті 1 Закону України «Про оренду землі», яка кореспондується з положеннями частини першої статті 93 ЗК України, орендою землі є засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

У пункті «б» частини першої статті 90 ЗК України закріплено право власника земельних ділянок самостійного господарювання на землі.

Відповідно до статті 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Статтею 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно із частиною першою статті 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частинами першою-четвертою статті 31 Закону України «Про оренду землі», який є спеціальним законом і має пріоритет перед іншими законами в застосуванні до спірних правовідносин, передбачено, що договір оренди землі припиняється у разі: закінчення строку, на який його було укладено; викупу земельної ділянки для суспільних потреб та примусового відчуження земельної ділянки з мотивів суспільної необхідності в порядку, встановленому законом; поєднання в одній особі власника земельної ділянки та орендаря; смерті фізичної особи-орендаря, засудження його до позбавлення волі та відмови осіб, зазначених у статті 7 цього Закону, від виконання укладеного договору оренди земельної ділянки; ліквідації юридичної особи-орендаря; відчуження права оренди земельної ділянки заставодержателем; набуття права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, що розташовані на орендованій іншою особою земельній ділянці; припинення дії договору, укладеного в рамках державно-приватного партнерства, у тому числі концесійного договору (щодо договорів оренди землі, укладених у рамках такого партнерства/концесії).

Договір оренди землі припиняється також в інших випадках, передбачених законом.

Договір оренди землі може бути розірваний за згодою сторін. На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірваний за рішенням суду в порядку, встановленому законом.

Розірвання договору оренди землі в односторонньому порядку не допускається, якщо інше не передбачено законом або цим договором.

Підстави припинення договору оренди землі, зазначені у частинах першій-другій статті 31 Закону України «Про оренду землі», розширеному тлумаченню не підлягають.

При цьому згідно із частиною першою статті 32 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов`язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об`єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених Земельним кодексом України та іншими законами України.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги, що відповідач протягом 2017-2020 років не сплачував йому орендну плату.

Згідно позиції Верховного Суду висловленої постановою від 10 квітня 2019 року у справі № 235/1628/16-ц, узгодженої з правовими висновками Верховного Судом України у постанові від 12 грудня 2012 року № 6-146цс12, у постанові від 11 жовтня 2017 року в справі № 6-1449цс17 підставою для розірвання договору оренди землі є систематична несплата орендної плати (два та більше випадки). При цьому, систематична сплата орендної плати не у повному обсязі, визначеному договором, тобто як невиконання, так і неналежне виконання умов договору, є підставою для розірвання такого договору, оскільки згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Окрім того, Верховний суд зробив правовий висновок про те, що сам факт систематичного порушення умов договору оренди земельної ділянки щодо своєчасної сплати орендної плати є підставою для розірвання такого договору згідно вимог пункту «д» частини першої статті 141 ЗК України, частини першої статті 32 Закону України «Про оренду землі».

Зазначене узгоджується із правовими висновками, викладеними у постанові Верховного Суду від 28 березня 2018 року в справі № 390/777/16-ц (касаційне провадження № 61-6831св18), у постанові Верховного Суду від 27 червня 2018 року в справі № 614/805/16-ц (касаційне провадження № 61-26911св18), у постанові Верховного Суду від 14 листопада 2018 року в справі № 484/301/18 (касаційне провадження № 61-39488св18), тощо.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

ОСОБА_1 не надано належних та допустимих доказів, які б підтверджували, що відповідач дійсно систематично не сплачував орендну плату.

Тоді як відповідачем надані докази, а саме за даними книги обліку розрахункових операцій ОСОБА_1 періодично виплачувалась орендна плата у різній формі (коштами та продукцією). За отримання орендної плати він ставив підпис у цій книзі (а.с.30-31).

Доказів, які б безперечно свідчили про те, що підпис на зазначеній книзі обліку розрахункових операцій не належить позивачу матеріали справи не містять, дійсність підписів ним не оспорено.

До того ж протягом тривалого часу ОСОБА_1 з вимогами про сплату заборгованості з орендної плати до відповідача не звертався.

Сторони уклали договір оренди землі 23 грудня 2019 року. Відміток про заборгованість відповідача перед позивачем не зазначено.

До суду з позовом ОСОБА_1 звернувся у вересні 2020 року.

З урахуванням наведеного, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, про відмову в задоволенні позову з цих підстав.

Безпідставними є доводи апелянта про те, що відповідачем умисно знято родючий шар ґрунту для створення греблі на ставку.

З матеріалів справи вбачається, що згідно акту перевірки дотримання вимог земельного законодавства щодо об`єкту земельної ділянки від 04.05.2020 року державним інспектором у сфері державного контролю за використанням та охороною земель і дотриманням вимог законодавства України про охорону земель у Хмельницькій області головним спеціалістом відділу контролю за використанням та охороною земель у Білогірському, Ізяславському, Славутському, Полонському, Шепетівському районах та м. Нетішині Управління контролю за використанням та охороною земель ГУ Держгеокадастру Гаврищук В.В. встановлено, що земельна ділянка з кадастровим номером :03:002:0915 площею 3,5645 га розташована на території Полонської міської ОТГ (за межами с. Новоселиця) Полонського району Хмельницької області відноситься до категорії земель сільськогосподарського призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, перебуває у власності ОСОБА_1 . Згідно укладеного договору оренди перебуває в оренді СФГ Мохнача В.О. Перевіркою встановлено, що на частині земельної ділянки, орієнтовною площею 0,1400га знятий поверхневий шар ґрунту без спеціального дозволу. (а.с.16)

Разом з тим, матеріали справи не містять даних про те, хто саме здійснив зняття родючого шару ґрунту, коли це відбулось. Крім того, держаним інспектором відділу контролю за використанням та охороною земель не видавалось відповідачу вказівки про припинення правопорушення чи усунення його наслідків.

Також відсутнє звернення до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування з клопотанням про припинення права користування земельною ділянкою, як того вимагає ст. 144 Земельного кодексу України.

Відповідача не притягнуто до адміністративної відповідальності за зняття та перенесення ґрунтового покриву земельних ділянок без спеціального дозволу ст. 53-3 КУпАП.

Позивач не надав належних доказів обстеження земельної ділянки про те, що ґрунт після зняття поверхневого шару за його типом та аргохімічними показниками є непридатним для ведення сільськогосподарського виробництва і потребує рекультативних робіт, або введення його під залуження та заліснення.

Також, жодних пояснень позивачем не надано і стосовно факту наявності паспортів полів на вказані земельні ділянки, які також підтверджують факт відсутності на них родючого шару ґрунту.

Крім того, колегія суддів вважає за необхідне наголосити, що позивачем не було достеменно встановлено ким і коли здійснено зняття і перенесення ґрунтового покриву, позаяк в акті перевірки не зазначено коли саме останнє мало місце, як і не доведено вини конкретної особи - відповідача.

При цьому, судова колегія враховує, що відповідно до ст. 35 Договору оренди, договір оренди земельної ділянки припиняється шляхом його розірвання за рішенням суду внаслідок випадкового знищення, пошкодження орендованої земельної ділянки, яке істотно перешкоджає її використанню (а. с. 13). Позивач не довів що порушення на які він посилається істотно перешкоджають у використанні земельної ділянки.

Інші доводи апеляційної скарги не містять посилання на докази, які б спростовували висновки суду і впливали на їх законність, а зводяться до переоцінки доказів і незгоди заявників з висновками суду щодо їх оцінки стосовно встановлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом.

Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи («Проніна проти України», № 63566/00, § 23, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

При вирішенні справи суд першої інстанції правильно визначив характер правовідносин між сторонами, вірно застосував закон, що їх регулює, повно і всебічно дослідив матеріали справи, надав належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам.

Таким чином, колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду першої інстанції, вважає його обґрунтованим та таким, що відповідає вимогам Закону.

Доводи скарги цих висновків не спростовують, не впливають на правильність прийнятого судом рішення і, з огляду на вимоги ст. 375 ЦПК України, не можуть бути визнані підставою для його скасування, тому підлягають відхиленню.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, Хмельницький апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Полонського районного суду Хмельницької області від 18 серпня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення.

Повне судове рішення складено 29 листопада 2021 року.

Судді А.В. Купельський

Т.О. Янчук

О.І. Ярмолюк