Єдиний унікальний номер 221/4908/20
Номер провадження 22-ц/804/366/21
ПОСТАНОВА

І м е н е м У к р а ї н и

27 січня 2021 року Донецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Биліни Т.І.

суддів Лопатіної М.Ю., Принцевської В.П.

за участю секретаря Сидельнікової А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу арбітражного керуючого Біленко Романа Івановича на ухвалу Волноваського районного суду Донецької області від 19 жовтня 2020 року у складі суду Мохова Є.І., у цивільній справі за позовом арбітражного керуючого Біленко Романа Івановича до ОСОБА_1 про стягнення грошової винагороди та витрати арбітражного керуючого, -

в с т а н о в и в :

Описова частина

Короткий зміст заяви

23 липня 2020 року арбітражний керуючий Біленко Р.І. звернувся до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення грошової винагороди та витрати арбітражного керуючого у справі про банкрутство ВАТ «Літос» у сумі 18376,61 грн, та судового збору.

Свої доводи мотивував тим, що даний спір виник внаслідок невиконання відповідачем своїх грошових зобов`язань перед арбітражним керуючим по сплаті його послуг, розмір яких затверджений господарським судом по справі про банкрутство.

Короткий зміст ухвали суду першої інстанції

Ухвалою Волноваського районного суду Донецької області від 19 жовтня 2020 року у відкритті провадження за позовною заявою арбітражного керуючого Біленко Р.І. відмовлено

Постановляючи ухвалу про відмову у відкритті провадження, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем у даній справі є фізична особа підприємець, а позовні вимоги позивача, як вбачається зі змісту позовної заяви, стосуються дій Біленка Р.І. як арбітражного керуючого - ліквідатора ВАТ «Літос» під час ліквідації вказаного підприємства, як наслідок, спір у даній справі є господарським та підлягає розгляду за правилами господарського судочинства у відповідності до статті 20 Господарського процесуального кодексу України.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та доводи

Не погодившись з ухвалою про відмову у відкритті провадження, арбітражний керуючий Біленко Р.І. посилаючись на порушення норм процесуального права просив її скасувати, і направити справу до суду першої інстанції для розгляду справи по суті.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції при постановленні ухвали керувався законодавством про банкрутство, яке діяло до 19.01.2013 року, встановив, що арбітражний керуючий - суб`єкт підприємницької діяльності.

Він не має статусу підприємця, а є «фізичною особою, яка отримала відповідне свідоцтво про що інформація внесена до Єдиного реєстру арбітражних керуючих України». Суд першої інстанції помилково встановив, що позов пред`явлено до відповідача як суб`єкта підприємницької діяльності, так як відповідач є фізичною особою, кредитором по справі №27/10б про банкрутство ВАТ «ЛІТОС». Посилання суду першої інстанції в оскаржуваній ухвалі на постанову Верховного суду України від 14.12.2016 року у справі 6-2554цс16 є недоречним, так як характер заявлених спірних правовідносин є суто цивільним.

Доводи і заперечення інших учасників справи

Позивач - арбітражний керуючий Біленко Р.І. в суд апеляційної інстанції не з`явився, надав заяву про розгляд справи у його відсутність доводи своєї апеляційної скарги підтримав, просив їх задовольнити.

Відповідачка ОСОБА_1 просила розглянути скаргу без її участі, надала відзив на апеляційну скаргу в якому зазначила, що позивач в апеляційній скарзі наполягає, що між сторонами спору виникли суто цивільні правовідносини, що не відповідає дійсності та вимогам діючого законодавства. Позивач звернувся до суду як арбітражний керуючий, а відповідач була кредитором, статус якої формалізовано ухвалою господарського суду, у рамках справи про банкрутство ВАТ «Літос». Право на стягнення грошової винагороди та витрат арбітражного керуючого пов`язано з виконанням ним певних повноважень в рамках особливої процедури, яка не має ознак цивільних правовідносин та здійснюється за правилами, встановленими спеціальним нормативно-правовим актом. Заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, просила її залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін.

Зважаючи на положення ч.2 ст.372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція апеляційного суду

Заслухавши суддю - доповідача, дослідивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи скарги, колегія суддів вважає, що скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч.1 ч.2 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Фактичні обставини справи, встановлені судом першої інстанції

Оплата послуг, відшкодування витрат арбітражного керуючого у зв`язку з виконанням ним своїх обов`язків здійснюється в порядку встановленому законом України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» чинного до вступу в законну силу Кодексу України з процедур банкрутства від 18.10.2018 року та у відповідності до положень Господарського процесуального кодексу України.

Суд першої інстанції дійшов висновку про відмову у відкритті провадження виходячи з аналізу постанови ВСУ від 14.12.2016 року у справі №6-2554цс16 в якій суд вказав, що при вирішенні питання про розмежування компетенції судів щодо розгляду конкретної справи не достатньо застосування виключно формального критерію - визначення суб`єктивного складу спірних правовідносин. Визначальною ознакою для правильності вирішення такого питання є характер спірних правовідносин, із яких виник спір.

Мотиви, з яких виходить суд апеляційної інстанції, та застосовані норми права

Відповідно до п.1 ч.1ст.186 ЦПК України, суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції, оскільки критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є за змістом ч.1 ст.19 ЦПК України розгляд справ, що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

У відповідності до положень ст.20 ГПК України для віднесення справи до юрисдикції господарського суду необхідно визначити, чи правовідносини та спір є господарським, ознаками якого є участь у спорі суб`єкта господарювання, наявність між сторонами господарських відносин спору про право, що виникає з відповідних відносин, наявність у законі норми, що прямо передбачала би вирішення спору господарським судом; відсутність у законі норми, що прямо передбачала би вирішення такого спору судом іншої юрисдикції.

Як вбачається із позовної заяви Біленко Р.І. , звернувся до суду, як арбітражний керуючий, тобто відбулося звернення особи, що має відповідний статус та наділена законодавством певними повноваженнями з реалізації прав та обов`язків розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора в рамках процедури банкротства.

Відповідачем у справі зазначено кредитора, тобто особу, що має спеціальний статус в межах справи №27/10б про банкротство ВАТ «Літос», набутий в порядку, встановленому законодавством про банкрутство.

З наведеного вбачається, що спір про право виник між сторонами в межах розгляду справи про банкрутство ВАТ «Літос», а як наслідок даний спір відноситься до юрисдикції господарського суду.

Згідно позиції Верховного Суду зазначеній в постанові від 15.07.2020 по справі № Б14/040-07/15-08, оплата послуг арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора), відповідно до приписів частини 14 статті 3-1 Закону про банкрутство за кожен місяць здійснення ним своїх повноважень встановлюється та виплачується в розмірі, встановленому комітетом кредиторів і затвердженому господарським судом, якщо інше не встановлено цим Законом, але не менше двох мінімальних заробітних плат та не більше середньомісячної заробітної плати керівника боржника за останні дванадцять місяців його роботи перед порушенням провадження у справі про банкрутство. В разі відсутності у боржника коштів та будь-яких майнових активів, оплата основної грошової винагороди арбітражного керуючого за період виконання повноважень ліквідатора у справі покладається на кредиторів за реєстром, пропорційно сумам визнаних вимог, вказане положення закріплене в Законі про банкрутство як одне із джерел для здійснення оплати послуг арбітражного керуючого.

Доводи апеляційної скарги, що суд першої інстанції при постановленні ухвали керувався законодавством про банкрутство, яке діяло до 19.01.2013 року, яке втратило чинність, та встановив, що арбітражний керуючий - суб`єкт підприємницької діяльності - непереконливі.

З позовної заяви вбачається, що Біленко Р.І. здійснював свої повноваження в якості арбітражного керуючого з грудня 2012 року по лютий 2020 року і саме за вказаний період він провів свій розрахунок визначаючи розмір оплати наданих ним послуг в якості арбітражного керуючого.

Відповідно положень ст.3-1 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» (далі - Закон про банкрутство) в редакції до 19.01.2013 року передбачалося, що якщо інше не передбачено цим Законом, арбітражним керуючим (розпорядником майна, керуючим санацією, ліквідатором) може бути призначено фізичну особу - суб`єкта підприємницької діяльності, яка має вищу юридичну або економічну освіту, володіє спеціальними знаннями та не є зацікавленою особою щодо боржника і кредиторів.

З огляду на вказане, суд першої інстанції не був позбавлений можливості дійти вище вказаного висновку, оскільки позивач не надав доказів протилежного.

Доводи апеляційної скарги, що суд першої інстанції помилково визначив відповідача фізичною особою - підприємцем неприйнятні.

Позивачем до позовної заяви додано витяг з ЄДР з відомостями про відповідача, з якого вбачається, що ОСОБА_1 взято на облік, як платника єдиного внеску.

Платниками єдиного внеску відповідно до пунктів 4 та 5 частини першої статті 4 Закону «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» № 2464 є фізичні особи - підприємці, у тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування, та особи, які провадять незалежну професійну діяльність.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження під час перегляду ухвали Волноваського районного суду Донецької області від 19 жовтня 2020 року, а тому підстави для її скасування відсутні.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд. та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINAv. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСІІЛ, від 18 липня 2006 року).

З урахуванням наведеного, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновків, що суд першої інстанції вірно застосував норми процесуального закону.

Відповідно до положень ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Повний текст постанови виготовлено 01 лютого 2021 року.

Керуючись ст.ст.374, 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу арбітражного керуючого Біленко Романа Івановича - залишити без задоволення.

Ухвалу Волноваського районного суду Донецької області від 19 жовтня 2020 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду за наявності передбачених ст.389 ЦПК України підстав протягом тридцяти днів з дня складання її повного тексту.

Головуючий: Т.І. Биліна

Судді: М.Ю. Лопатіна

В.П. Принцевська