КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
№ справи: 372/2096/20
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/2540/2021
Головуючий у суді першої інстанції: Висоцька Г.В.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Немировська О.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 лютого 2021 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого - Немировської О.В.

суддів - Чобіток А.О., Ящук Т.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання матері дитини,

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Обухівського районного суду Київської області від 04 вересня 2020 року,

встановив:

у липні 2020 року позивач звернулась до суду з позовом, у якому з урахуванням уточнень просила стягнути з відповідача аліменти на її утримання в розмірі 1/6 частини від усіх видів його доходу, однак не менше одного прожиткового мінімуму на одну особу працездатного віку, посилаючись на те, що вона перебуває у декретній відпустці по догляду за дитиною - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , батьком якого є відповідач.

Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 04 вересня 2020 року позовні вимоги було задоволено частково та стягнуто з відповідача на користь позивача аліменти на її утримання в розмірі 1/6 частини усіх видів його доходу починаючи з 02 липня 2020 року по 14 грудня 2022 року.

Не погоджуючись з рішенням, відповідач подав до суду апеляційну скаргу, у якій просив суд рішення скасувати, а у задоволенні позову відмовити, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи.

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача просив рішення залишити без змін, а скаргу без задоволення, посилаючись на безпідставність її доводів.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Частиною 4 ст. 274 ЦПК України визначено, що в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах, що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, розірвання шлюбу та поділ майна подружжя.

Заслухавши доповідь судді Немировської О.В., дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач посилалась на те, що вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 12 липня 2019 року. ІНФОРМАЦІЯ_1 у шлюбі народився син ОСОБА_3 . Після розірвання шлюбу у червні 2020 року дитина залишилась проживати з матір`ю. Позивач вказувала, що вона не працює, оскільки доглядає за дитиною, яка не досягла трьох років, у зв`язку з чим просила стягнути з відповідача аліменти на своє утримання в розмірі 1/6 частини від усіх видів його доходу, однак не менше одного прожиткового мінімуму для особи працездатного віку.

Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 04 вересня 2020 року позовні вимоги було задоволено частково та стягнуто з відповідача на користь позивача аліменти на її утримання в розмірі 1/6 частини усіх видів його доходу починаючи з 02 липня 2020 року по 14 грудня 2022 року.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач як батько дитини, яка не досягла трьох років та проживає разом з матір`ю, зобов`язаний надавати їй матеріальну допомогу до досягнення дитиною трирічного віку. Такий висновок суду є законним та обґрунтованим, відповідає встановленим у справі обставинам.

Суд першої інстанції правильно застосував норми матеріального права та послався на положення ст. 75, 84 СК України.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 12 липня 2019 року. ІНФОРМАЦІЯ_3 у шлюбі народився ОСОБА_3 . Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 19 червня 2020 року шлюб між сторонами було розірвано.

Після розірвання шлюбу дитина залишилась проживати разом з матір`ю - позивачем ОСОБА_1 , про що свідчить довідка про склад сім`ї, копія якої міститься в матеріалах справи. Вказані обставини не заперечувались і відповідачем.

Також матеріали справи містять довідку, видану КНП «Київська міська клінічна лікарня №12», з якої вбачається, що позивач ОСОБА_1 працює в КНП «Київська міська клінічна лікарня №12» на посаді лікаря анестезіолога та перебуває у відпустці по догляду за дитиною до трьох років з 06 березня 2020 року по 14 грудня 2022 року.

Частиною 2 ст. 84 СК України визначено, що дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Згідно з ч. 4 вказаної статті право на утримання дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу.

У своїй апеляційній скарзі відповідач посилається на те, що судом першої інстанції не було враховано його майновий стан, який не дозволяє сплачувати грошові кошти на утримання позивача. Однак, такі доводи апеляційної скарги є необґрунтованими та не можуть бути підставою для скасування рішення суду, оскільки відповідачем не надано до суду доказів на підтвердження його майнового стану.

Посилання ОСОБА_2 в апеляційній скарзі на те, що він офіційно не працює, не свідчить про його фактичний майновий стан та не звільняє його від обов`язку надавати матеріальну допомогу матері дитини до досягнення нею трирічного віку. Доказів про те, що відповідач має незадовільний стан здоров`я, який перешкоджав би йому працевлаштуватись, або про те, що на його утриманні перебувають ще інші особи, крім спільної з позивачем дитини, до суду надано не було.

Доводи скаржника про те, що позивач перебуває в оплачуваній відпустці по догляду за дитиною також не може бути підставою для відмови у задоволенні позовних вимог, оскільки положеннями ст. 84 СК України встановлено право позивача на отримання матеріальної допомоги від відповідача незалежно від її матеріального стану.

Крім того, суд апеляційної інстанції вважає неспроможними і посилання у апеляційній скарзі на те, що відповідачем вже сплачуються аліменти на утримання дитини, а тому стягнення аліментів на утримання позивача є недоцільним та може призвести до порушення прав дитини, оскільки предметом розгляду в даній справі є саме надання грошової допомоги позивачу, яка не працює та доглядає за дитиною до досягнення нею трирічного віку, а не вирішення питання аліментів на дитину. Також слід зауважити, що аліменти на малолітнього сина сплачуються відповідачем на підставі судового наказу, виданого Обухівським районним судом Київської області 16 червня 2020 року за заявою позивача ОСОБА_1 . Доказів про те, що відповідач сплачував аліменти на утримання дитини у добровільному порядку до суду не надано. Також не свідчать про наявність у відповідача на утриманні інших осіб і надані ОСОБА_2 докази про перебування його матері на обліку у Пенсійному фонді України.

Положеннями ст. 12 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Апелянт не був позбавлений можливості надати до суду докази на підтвердження свого матеріального стану, однак вказаним правом не скористався, а тому підстави вважати, що відповідач не має можливості надавати матеріальну допомогу матері своєї дитини, яка не досягла трирічного віку, відсутні.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене, судом першої інстанції було повно та всебічно встановлено обставини справи, перевірено їх доказами, правильно застосовано норми матеріального права при дотриманні норм процесуального права, доводи, викладені в апеляційній скарзі, висновків суду не спростовують, а тому рішення слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 382 ЦПК України, суд

постановив:

апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Обухівського районного суду Київської області від 04 вересня 2020 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду у випадках, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів.

Головуючий

Судді