Провадження №2/389/887/19
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 листопада 2021 року Знам`янський місьрайонний суд Кіровоградської області у складі:

головуючого судді Ябчик Н.М.,

за участю секретаря судового засідання Данильчук Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Знам`янка Кіровоградської області цивільну справу за первісним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання договору позики не дійсним,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з ОСОБА_2 заборгованість за договором позики від 02.02.2015 в розмірі 675795 грн., яка складається з основного боргу в сумі 300570 грн., 3% річних в сумі 23197,42 грн., пені в сумі 352027,58 грн.

Свої вимоги мотивував тим, 02.02.2015 між ним та відповідачем ОСОБА_2 укладено договір позики, за яким, він передав відповідачу грошові кошти в сумі 12900 доларів США з кінцевим терміном повернення 02.06.2017. На підтвердження укладення договору, відповідач ОСОБА_2 02.02.2015 написав відповідну розписку про отримання вказаної суми грошових коштів. Не зважаючи на закінчення строку повернення суми позики, передбаченого розпискою, відповідач ОСОБА_2 станом на час звернення до суду борг не повернув. На його неодноразові нагадування з приводу повернення суми заборгованості, відповідач ОСОБА_2 не реагує, зустрічей уникає, на телефонні дзвінки не відповідає.

ОСОБА_2 звернувся до суду з зустрічним позовом до ОСОБА_1 , в якому просить визнати таким, що не супроводжувалася передачею коштів (безгрошовою) розписку від 02.02.2015 про отримання ОСОБА_2 від ОСОБА_1 коштів в розмірі 12900 доларів США; стягнути з відповідача понесені ним судові витрати. Свої вимоги мотивував тим, що у листопаді 2013 позичив у ОСОБА_1 8900 доларів США; у березні 2014 позичив у ОСОБА_1 1000 доларів США; у травні 2014 12000 доларів США; у вересні 2014 3000 доларів США; у листопаді 2014 12000 доларів США; у листопаді 2014 - 9000 доларів США. Вказав, що зобов`язання взяті ним на себе за позиченими у ОСОБА_1 грошима він виконував щомісяця сумлінно, у зв`язку з чим ОСОБА_1 продовжував надавати йому у борг грошові кошти та отримувати від ОСОБА_2 відсотки за користування ними, про що надав копію власноруч виконаного розрахунку. Але строки виконання зобов`язання по поверненню коштів вже було прострочено, а суми, що підлягали поверненню, не повернуто в повному обсязі, давало підстави кредитору вимагати повернення не тільки позичених коштів, але й вимагати сплати пені в розмірі 10% від отриманої у борг суми за кожен місяць прострочення. Погодившись з пропозицією ОСОБА_1 та уникаючи можливості стягнення з нього великої суми пені, ОСОБА_2 02.02.2015 написав та підписав розписку про отримання ним від ОСОБА_1 грошових коштів у розмірі 12900 доларів США, які зобов`язався повернути не пізніше ніж 02.06.2017, а у випадку прострочення повернення наданої йому суми, зобов`язався виплатити неустойку у вигляді пені у розмірі 10% від отриманої ним грошової суми за кожен день прострочення. Взамін на надану ним 02.02.2015 року розписку, ОСОБА_1 повернув ОСОБА_2 оригінали раніше написаних ним розписок від 14.11.2013, від 25.03.2014 та 12.09.2014. Таким чином, дана розписка не супроводжувалася передачею грошових коштів. Просить визнати такою, що не супроводжувалась передачею коштів (безгрошовою) розписку від 02.02.2015 про отримання ОСОБА_2 від ОСОБА_1 коштів у розмірі 12900 доларів США. Стягнути з ОСОБА_1 на його користь понесені ним судові витрати.

Представник ОСОБА_1 ОСОБА_3 в судовому засіданні підтримав вимоги первісного позову, просить його задовольнити та відмовити в задоволенні зустрічного позову.

Представник ОСОБА_2 ОСОБА_4 в судовому засіданні підтримала вимоги зустрічного позову, просить їх задовольнити та відмовити в задоволенні первісного позову.

Повно, всебічно та об`єктивно дослідивши у судовому засіданні матеріали справи, вислухавши пояснення представників сторін, суд встановив наступне.

З наданої суду розписки датованої 02.02.2015 вбачається, що ОСОБА_2 отримав в борг у ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 12900 доларів США і зобов`язався повернути їх до 02.06.2017.

Аналізуючи зміст вказаної розписки, суд приходить до висновку, що між сторонами склалися правовідносини з договору позики, відповідно до яких позивач передав відповідачеві грошові кошти в сумі 12900 доларів США, а відповідач у свою чергу зобов`язався повернути зазначені умовні одиниці до певного строку, однак не зробив цього.

Статтею 202 ЦК визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до чч.1 та 2 ст.207 ЦК правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За своєю суттю розписка про отримання в борг коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей.

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Зобов`язання виникають із підстав, встановлених ст. 11 ЦК України, і повинні ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості, що передбачено ст. 3 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно зі ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно зі ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики).

Відповідно до ст.1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. При цьому, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми.

Відповідно до ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення вимоги про це. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

На підставі викладеного суд прийшов до висновку, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передання грошової суми позичальнику. Наявність між сторонами позикових відносин підтверджується наявним у позивача оригіналом розписки ОСОБА_2 , яка підтверджує як факт отримання боржником коштів за договором позики, так і зобов`язання повернути ці кошти ОСОБА_1 до певного строку.

Доводи представника ОСОБА_2 про те, що розписка від 02.02.2015 на суму 12900 доларів США є безгрошовою і гроші фактично не передавалися, спростовуються письмовими доказами, зокрема текстом розписки про те, що відповідач взяв та зобов`язується повернути позивачу отримані ним гроші в сумі 12900 доларів США.

У порушення ст.ст.58, 59 ЦПК України, належних та допустимих доказів на підтвердження доводів про те, що розписка від 02.02.2015 про отримання ОСОБА_2 від ОСОБА_1 коштів у розмірі 12900 доларів США грн. не супроводжувалася передачею коштів, тобто є безгрошовою до суду не надано. А тому суд приходить до висновку про те, що у задоволенні зустрічного позову, слід відмовити.

Згідно зі статтею 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до статті 611 цього Кодексу у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Статтями 1, 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» визначено, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін, який обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Так, враховуючи, що в борговій розписці від 02.02.2015 був встановлений строк виконання грошового зобов`язання, а саме, ОСОБА_2 повинен був повернути ОСОБА_1 борг за вказаною розпискою до 02.06.2017, позичальник своєчасно не повернув суму позики, тобто прострочив виконання, вимога кредитором пред`явлена, тому суд вважає, що ОСОБА_2 зобов`язаний сплатити суму боргу, а також три відсотки річних від простроченої суми, відповідно до наступного розрахунку.

Щодо розрахунку 3% річних, що нараховуються на суму боргу 23197,42 грн. за розпискою від 02.02.2015, судом встановлено, що кількість днів прострочення з 02.06.2017 (перший день прострочення) по 27.12.2019 (дата, станом на яку здійснено розрахунок ОСОБА_1 ) складає 939 днів. Тож, 300570*3*939:365:100=23197 грн. 42 коп.

З приводу позовної вимоги про стягнення пені в розмірі однієї облікової ставки НБУ від суми боргу за весь час прострочення в сумі 352027 грн. 58 коп., слід зазначити наступне.

Ч.1 ст.1050 ЦК України передбачено, якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 та ч.3 ст.549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Водночас, відповідно ст.258 ЦК України до позовних вимог про стягнення неустойки (пені штрафу) застосовується позовна давність в один рік. В зв`язку з тим, що строк позики закінчився 02.06.2017 року, позивач мав право на звернення до суду з вимогою про стягнення неустойки до 03.06.2018, однак позов подано 27.12.2019 року, тобто з пропуском встановленого законом строку, що у свою чергу є підставою для відмови в задоволені даної позовної вимоги.

В зв`язку з наведеним, відповідно ст.258, 267 ЦК України вимога позивача про стягнення нарахованої пені в розмірі 352027,58 грн., задоволенню не підлягає.

Таким чином, суд дійшов до висновку про наявність достатніх підстав для часткового задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , а саме про необхідність стягнення з відповідача на користь позивача суми боргу за договором позики від 02.02.2015 в розмірі 323767 грн. 42 коп., яка складається з суми позики в розмірі 300570 грн., 3% річних 23197 грн. 42 коп.

У зв`язку зі звільненням позивача за первісним позовом від сплати судового збору на підставі п.13 ч.1 ст.5 ЗУ «Про судовий збір», судовий збір за подання позову до ОСОБА_2 не сплачено.

Вимогу про стягнення з ОСОБА_2 , інших витрат пов`язаних з розглядом справи, ОСОБА_1 не заявлено.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 259, 263- 265, 273, 354 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Первісний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 кошти, надані за договором позики в сумі 300570 (триста тисяч п`ятсот сімдесят) грн., 00 коп., що еквівалентно 12900 доларів США, 3% річних в сумі 23197 (двадцять три тисячі сто дев`яносто сім) грн. 42 коп., а всього 323767 (триста двадцять три тисячі сімсот шістдесят сім) грн. 42 коп.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

В задоволенні позовних вимог за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання договору позики не дійсним відмовити.

Судові витрати залишити по фактично понесеним.

Рішення може бути оскаржено безпосередньо до Кропивницького апеляційного суду в тридцятиденний строк з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

- ОСОБА_2 , АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

- ОСОБА_1 , АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Суддя Знам`янського

міськрайонного суду

Кіровградської області Ябчик Н.М.