Постанова

Іменем України

26 січня 2021 року

м. Київ

справа № 756/687/19

провадження № 61-1680св20

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Червинської М. Є. (суддя-доповідач), Бурлакова С. Ю., Коротуна В. М.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - публічне акціонерне товариство «Азот»,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Азот» на рішення Оболонського районного суду м. Києва в складі судді Андрейчука Т. В. від 27 серпня 2019 року та постанову Київського апеляційного суду в складі колегії суддів: Шкоріної О. І., Поливач Л. Д., Стрижеуса А. М. від 12 грудня 2019 року,

ВСТАНОВИВ:

1.Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У січні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до публічного акціонерного товариства «Азот» (далі - ПАТ «Азот») про стягнення заробітної плати та середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні.

Свої вимоги позивач мотивував тим, що з 01 червня 2012 року до 30 березня 2018 року він працював провідним фахівцем з фінансової роботи ПАТ «Азот». Роботодавець допустив заборгованість з виплати йому заробітної плати у сумі 33 403,62 грн і при звільненні розрахунок не провів. З урахуванням збільшення позовних вимог просив стягнути з ПАТ «Азот» суму невиплаченого заробітку та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у сумі 487 712,30 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 27 серпня 2019 року частково задоволені позовні вимоги ОСОБА_1 до ПАТ «Азот» про стягнення заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Стягнуто з ПАТ «Азот» на користь ОСОБА_1 заборгованість з виплати заробітної плати в сумі 33 403,62 грн, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 236 479,32 грн У задоволенні решти вимог відмовлено. Вирішено питання про судові витрати.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у строки, визначені законом, є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Визначаючи суму середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, суд першої інстанції виходив із середньоденної заробітної плати позивача та кількості днів затримки. Крім того, суд першої інстанції вважав, що підстав для застосування принципу співмірності при визначенні розміру відшкодування ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні немає, оскільки ПАТ «Азот» не заперечувало проти розміру належних до виплат останньому сум за трудовим договором при звільненні.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Київського апеляційного суду від 12 грудня 2019 року апеляційну скаргу ПАТ «Азот» залишено без задоволення. Рішення Оболонського районного суду м. Києва від 27 серпня 2019 року залишено без змін.

Апеляційний суд, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, зазначив про те, що рішення місцевого суду ухвалено на повно з`ясованих обставинах з дотриманням вимог матеріального та процесуального права, а доводи, викладені в апеляційній скарзі не спростовують висновків суду.

Узагальнені доводи вимог касаційної скарги

У січні 2020 року на адресу Верховного Суду надійшла касаційна скарга ПАТ «Азот» на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 27 серпня 2019 року та постанову Київського апеляційного суду від 12 грудня 2019 року, у якій заявник посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив змінити зазначені судові рішення.

Касаційна скарга мотивована тим, що згідно з абзацом п`ятим пункту 6 постанови Пленуму Верховного Суду України» від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести у своєму рішенні розрахунки, з яких він визначив суми стягнення. Оскільки справляти і сплачувати податок на доходи фізичних осіб та військовий збір - це обов`язок роботодавця, у резолютивній частині судового рішення визначають суму без їх утримання. Проте суди попередніх інстанцій, всупереч статей 76, 77 ЦПК України, взагалі не дослідили вищевказані доводи та аругменти відповідача, які мають безпосереднє значення для правильного вирішення справи.

Відзив на касаційну скаргу не надходив.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Ухвалою Верховного Суду від 30 січня 2020 року відкрито провадження у вказаній справі та витребувано цивільну справу № 756/687/194 з Оболонського районного суду м. Києва.

Зазначена справа надійшла до Верховного Суду.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Суд установив, що з 01 січня 2012 року до 30 березня 2018 року ОСОБА_1 працював провідним фахівцем з фінансової роботи ПАТ «Азот».

30 березня 2018 року ОСОБА_1 був звільнений з роботи за угодою сторін за частиною першою статті 36 КЗпП України.

ПАТ «Азот» при звільненні ОСОБА_1 не у повному обсязі виплатило йому заробітну плату. Заборгованість відповідача з виплати позивачеві заробітної плати становить 33 402,62 грн.

2.Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частин першої і другої статті 400 ЦПК України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Статтею 116 КЗпП України визначено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначеній у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Згідно з частиною першою статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Середній заробіток для виплати працівникові компенсації за час затримки розрахунку при звільненні визначається відповідно до статті 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100.

Установивши, що відповідач при звільненні ОСОБА_1 не провів з ним повний розрахунок, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й суд апеляційної інстанції, дійшов обгрунтованого висновку про стягнення з ПАТ «Азот» середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні позивача.

Доводи касаційної скарги ПАТ «Азот» зводяться до того, що судові рішення попередніх інстанцій повинні бути змінені, оскільки з суми середнього заробітку за час затримки розрахунку підлягають утриманню податки та інші обов`язкові платежі.

Судами попередніх інстанцій відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 правильно розраховано середній заробіток за час затримки розрахунку.

Згідно з роз`ясненнями Пленуму Верховного Суду України, що містяться у постанові від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в рішенні.

За таких обставин доводи касаційної скарги, що суд першої інстанції, з висновками якого погодився й суд апеляційної інстанції, безпідставно не враховано положення податкового законодавства та не зазначив у рішенні про те, що з суми середнього заробітку за час затримки розрахунку підлягають утриманню податки та інші обов`язкові платежі, не заслуговують на увагу і не можуть бути прийняті в якості підстав для зміни судових рішень, про що просив заявник. Питання щодо справляння і сплати податків й інших обов`язкових платежів вирішуватиметься при виконання судового рішення.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Частиною третьою статті 401 ЦПК України передбачено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення без змін.

Оскільки оскаржувані судові рішення залишено без змін, а скаргу без задоволення, то судовий збір за подання касаційної скарги покладається на особу, яка подала касаційну скаргу.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Азот» залишити без задоволення.

Рішення Оболонського районного суду м. Києва від 27 серпня 2019 року та постанову Київського апеляційного суду від 12 грудня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: М. Є. Червинська

С. Ю. Бурлаков

В. М. Коротун