Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09.11.2021 Справа №607/29393/19

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області

в складі :

головуючого Ромазана В.В.

з участю секретаря Безручко Т.В.

представника позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Тернополі цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про припинення права власності на частку у спільному майні, визнання права власності на частку в будинку,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до відповідача ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , у якому просить:

-припинити право власності ОСОБА_3 на 1/18 частку житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 та визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/18 частку даного житлового будинку;

-припинити право власності ОСОБА_4 на 1/18 частку житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 та визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/18 частку даного житлового будинку.

В обґрунтування заявлених вимог позивач вказує на те, що житловий будинок АДРЕСА_1 належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_2 16/18 часток, ОСОБА_3 1/18 частки та ОСОБА_4 1/18 частки. Співвласники даного будиковолодіння не можуть дійти згоди щодо спільного володіння та користування даним житловим будинком через неприязні відносини, що склалися між ними. Вони не спілкуються, родинних стосунків не підтримують. Відповідачі жодних коштів на утримання будинку не надають. На пропозицію позивача відчужити йому свої частки у житловому будинку відповідачі не погоджуються, як і не погоджуються здійснювати догляд за даним будинком ат проводити його ремонт. ОСОБА_2 вважає, що доречним рішенням у вирішенні даної ситуації є припинення права власності відповідачів на їх частки у спільному майні. Відповідно до статті 47 Житлового кодексу України, норма жилої площі встановлюється в розмірі 13,65 квадратних метрів на одну особу. Тому, в підтвердження того, що частки відповідачів є незначними відносно частки позивача є те, що площа 1/18 частки кожного із відповідачів в житловому будинку складає лише 3,14 кв.м. із житлової площі будинку 56.5 кв.м. (56.5 кв. м. *1/18 = 3,14 кв. м.) в той час коли норма житлової площі в Україні на одну особу складає 13,65 кв.м. Тому, 1/18 частки, що становить 3,14 кв.м. площі, не може бути виділена ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в натурі, оскільки кімнат із такою площею в будинку немає. Також зазначає, що припинення права власності ОСОБА_3 на 1/18 частку у спірному домоволодінні не завдасть їй істотної шкоди, адже вона своєю часткою у будинку не користується, проживає та зареєстрована за іншою адресою, також у неї наявне інше житло: квартира за адресою: АДРЕСА_2 ; 1/3 частка у квартирі за адресою: АДРЕСА_3 . ОСОБА_4 разом із членами її сім`ї постійно проживає та зареєстрована за адресою: АДРЕСА_4 . При зверненні із позовом в суд, позивачем внесено на депозитний рахунок суду суми грошової компенсації вартості 1/18 частки житлового будинку кожного з відповідачів. Вважає, що спільне володіння і користування спірним житловим будинком є неможливим. Відповідачі отримають грошові кошти за належну їм частку у будинку, припинення права власності ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не завдасть істотної шкоди їхнім інтересам.

Відповідачі ОСОБА_3 , ОСОБА_4 відзиву на позов не подавали.

Представник ОСОБА_2 адвокат Бачинська Н.О. в судовому засіданні заявлені вимоги підтримала повністю та просить суд їх задовольнити.

ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в судове засідання повторно не з`явилися, хоча належним чином повідомлялися про дату, час та місце судового розгляду, що підтверджується документально.

Відповідно до ч.4 ст.223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення), якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Таким чином, суд зі згоди позивача ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст.280 ЦПК України.

Дослідивши та оцінивши зібрані у справі докази, суд встановив

Згідно із витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №176923615 від 09.08.2019 р. за ОСОБА_2 , на підставі рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 20.09.2012 року у справі №1915/11879/2012, зареєстровано на праві спільної часткової власності 4/18 частин житлового будинку по АДРЕСА_1 .

Згідно із витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №176921568 від 09.08.2019 р. за ОСОБА_2 , на підставі виписки з по господарської книги №276, виданої 02.06.2019 року Домаморицької сільської ради, зареєстровано на праві приватної власності 1/6 частину житлового будинку по АДРЕСА_1 .

Згідно із витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №185358697 від 18.10.2019 р. за ОСОБА_2 , на підставі договору дарування, серія та номер:495, посвідченого 18.10.2019 року приватним нотаріусом Тернопільського районного нотаріального округу Олексишин М.Ю., зареєстровано на праві спільної часткової власності 1/2 частину житлового будинку по АДРЕСА_1 .

Як вбачається із Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта №187199185 від 01.11.2019 року за ОСОБА_3 , на підставі рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 15.11.2012 року у справі №1915/17518/2012, зареєстровано на праві спільної часткової власності 1/18 частину житлового будинку по АДРЕСА_1 .

Також, згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта №187194407 від 01.11.2019 року за ОСОБА_4 , на підставі рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 15.11.2012 року у справі №1915/17518/2012, зареєстровано на праві спільної часткової власності 1/18 частину житлового будинку по АДРЕСА_1 .

Як вбачається із витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку НВ-014 від 03.03.2014 року, ОСОБА_2 на праві приватної власності належить земельна ділянка, площею 0,2100 га. кадастровий номер :02:001:1039, розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Як вбачається із висновку експерта №КСЕ-19/120-21/6640 від 20.07.2021 року за результатами проведення комплексної судової будівельно-технічної та оціночно-будівельної експертизи, відповідно до вимог нормативно-правових актів у галузі будівництва виділити у натурі 1/18 частку, що належить ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , зокрема, із житлового будинку, розташованого по АДРЕСА_1 , загальною площею 93,6 кв.м., житловою площею 56,5 кв.м., технічна можливість відсутня.

Ринкова вартість 1/18 частки житлового будинку, розташованого по АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , зокрема, станом на час проведення експертизи (16.07.2021 року), могла становити 15 994,73 грн.

Позивачем, ОСОБА_2 , попередньо внесено на депозитний рахунок Тернопільського управління Державної судової адміністрації у Тернопільській області двічі по 15 994,73 грн., що підтверджується квитанцією №0.0..1 від 01 жовтня 2021 року та Квитанцією №0.0..1 від 01 жовтня 2021 року.

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 355 Цивільного кодексу України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності.

Частиною 1 статті 356 Цивільного кодексу України визначено, що власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Згідно із ч. 1 та ч. 2 ст. 357 Цивільного кодексу України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю.

Положеннями ч. 3 цієї статті передбачено, що кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності.

За змістом ч. 1 та ч. 2 ст. 367 Цивільного кодексу України, майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється.

В силу положень статей 21, 24, 41 Конституції України, статей 319,358 ЦК України, всі громадяни є рівними у своїх правах, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення цих прав, в тому числі щодо захисту права спільної часткової власності.

Правовий режим спільної часткової власності визначається главою 26 ЦК України з урахуванням інтересів всіх її учасників. Володіння, користування та розпорядження частковою власністю здійснюється за згодою всіх співвласників, а за відсутності згоди - спір вирішується судом. Незалежно від розміру часток, співвласники при здійсненні зазначених правомочностей мають рівні права.

Частина 3 статті 358 ЦК України, закріплює, що кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Згідно статті 364 ЦК України, співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 365 ЦК України, право власності співвласника на частку у спільному майні може бути припинено, але за умови, що така шкода не буде істотною. Саме ця обставина є визначальною при вирішенні позову про припинення права власності на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників.

Частина 1 статті 1 протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зі змінами, внесеними протоколом № 11, проголошує, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Разом з тим, при вирішенні будь-якого спору, що виникає з реалізації права спільної часткової власності, крім спеціальних норм варто враховувати і загальні засади цивільного законодавства (стаття 3 ЦК України) щодо справедливості, добросовісності та розумності, у взаємозв`язку і поєднанні з принципом врахуванням прав та інтересів усіх співвласників.

Для правильного вирішення спору за вимогами одного зі співвласників про припинення його права на частку у спільному майні шляхом отримання від інших співвласників грошової компенсації вартості цієї частки, виділ якої є неможливим, піддягає обов`язковому встановленню наступне: чи дійсно є неможливим виділ належної позивачу частки в натурі або чи не допускається такий виділ згідно із законом; чи користуються спільним майном інші співвласники - відповідачі по справі; чи сплачується іншими співвласниками, які володіють та користуються майном, матеріальна компенсація позивачу за таке володіння та користування відповідно до частини третьої статті 358 ЦК України; чи спроможні інші співвласники виплатити позивачу компенсацію в рахунок визнання за ними права власності на спільне майно та чи не становитиме це для них надмірний тягар.

Відповідно до ч.1 ст.356 Цивільного кодексу України, власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Правовий режим спільної часткової власності визначається главою 26 Цивільного кодексу України з урахуванням інтересів усіх її учасників. Володіння, користування і розпорядження спільною частковою власністю здійснюється за згодою всіх співвласників, а за відсутності згоди спір вирішується судом. Незалежно від розміру часток, співвласники при здійсненні зазначених правомочностей мають рівні права.

За змістом зазначеної норми закону припинення права особи на частку у спільному майні допускається за наявності будь-якого з передбачених п.1, 2, 3 ч.1 ст.365 Цивільного кодексу України випадку, але в тому разі, коли таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові від 02.07.2014 року у справі №6-68 цс14, право власності співвласника на частку в спільному майні може бути припинено, але за умови, що така шкода не буде істотною. Саме ця обставина є визначальною при вирішенні позову про припинення права на частку у спільному майні.

За ч.2 ст.365 ЦК України, суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

Згідно з правовою позицією Верховного Суду України висловленою в постанові від 24.02.2016 року № 6-2784цс15, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права, процедура внесення суми відшкодування вартості частини майна на депозит суду, з одного боку, є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв`язку з припиненням її права на частку у спільному майні, а з іншого боку, є технічною функцією щодо забезпечення виконання позивачем у справі своїх зобов`язань перед відповідачем.

Позивач здійснив виплату компенсації вартості частки відповідачів на депозитний рахунок суду, що підтверджується Квитанцією №0.0..1 від 01 жовтня 2021 року та Квитанцією №0.0..1 від 01 жовтня 2021 року.

Відповідно до ст.328 Цивільного кодексу України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Суд, оцінюючи допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. При цьому, суд задовольняючи позов зазначає, що частка відповідачів у спірному будинку за адресою: АДРЕСА_1 є не значною, а тому припинення права на частку у спільному майні не завдасть істотної шкоди зазначеним співвласникам. Також, суд враховує, що відповідачі не подавали заперечень щодо припинення зазначеної частки та можливості задоволення позову позивача. Крім цього, суд зазначає, що відповідачу ОСОБА_3 належить на праві власності квартира АДРЕСА_5 , а тому остання має у власності інше житло, відтак припинення її частки у спільному майні житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , на думку суду, не вплине негативно на забезпечення її житлом.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 4, 13, 141, 258, 259, 264, 265, 280-284, 289, 430 ЦПК України,

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про припинення права власності на частку у спільному майні, визнання права власності на частку в будинку, задовольнити.

Припинити право власності ОСОБА_3 на 1/18 частку житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 .

Грошову суму у розмірі 15 994 (п`ятнадцять тисяч дев`ятсот дев`яносто чотири) грн. 73 коп. згідно квитанції №0.0..1 від 01 жовтня 2021 року, яка перерахована ОСОБА_2 на рахунок Тернопільського управління Державної судової адміністрації у Тернопільській області (код 26198838, банк отримувача Державна казначейська служба України) після набрання законної сили даним судовим рішенням видати ОСОБА_3 (картка платника податків № НОМЕР_1 ), як компенсацію вартості 1/18 частини зазначеного будинку.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/18 частку житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 .

Припинити право власності ОСОБА_4 на 1/18 частку житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 .

Грошову суму у розмірі 15 994 (п`ятнадцять тисяч дев`ятсот дев`яносто чотири) грн.. 73 коп. згідно квитанції №0.0..1 від 01 жовтня 2021 року, яка перерахована ОСОБА_2 на рахунок Тернопільського управління Державної судової адміністрації у Тернопільській області (код 26198838, банк отримувача Державна казначейська служба України) після набрання законної сили даним судовим рішенням видати ОСОБА_4 (картка платника податків № НОМЕР_2 ), як компенсацію вартості 1/18 частини зазначеного будинку.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/18 частку житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішення може бути переглянуте Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до Тернопільського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду.

Повне судове рішення складено 19 листопада 2021 року.

Головуючий суддяВ. В. Ромазан