Р І Ш Е Н Н Я (заочне)

Іменем України

№ 610/3243/20

№ 2/610/170/2021

02.02.2021 року

Балаклійський районний суд Харківської області -

головуючий: Стригуненко В.М.

за участі

секретаря: Димченко В.В.,

розглянувши у місті Балаклія Харківської області у відкритому судовому засіданні в залі суду за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання такими, що втратили право користування житловим приміщенням,

в с т а н о в и в:

Позивач просить визнати відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 такими, що втратили право користування житловим приміщенням в квартирі АДРЕСА_1 .

Вказує про те, що з 14.06.2012 року є власником вищевказаної квартири, а відповідачі, які не є членами його сім`ї ( ОСОБА_2 є колишньою дружиною його померлого брата, після якого він успадкував спірну квартиру, ОСОБА_3 є її донькою, а малолітній ОСОБА_4 є сином доньки), зареєстровані за вказаною адресою, але фактично у квартирі не проживають з травня 2020р. без поважних причин, проживають за іншою адресою, яка йому не відома, їх речей у квартирі немає, перешкод у користуванні житлом він їм ніколи не чинив, вони самі створили собі незадовільні умови проживання у квартирі. Зараз квартира порожня та відключена від комунальних платежів. Своїми діями відповідачі порушують права позивача, як власника квартири, а також законні інтереси на отримання субсидії, позивач змушений сплачувати борги за комунальні послуги, які утворилися за час проживання відповідачів у вказаній квартирі.

Позивач надав письмову заяву про підтримку позову, просив справу розглянути за його відсутності, не заперечував проти заочного розгляду справи (а.с. 67).

Відповідачі про дату, час і місце судового засідання повідомлялись належним чином за зареєстрованим місцем проживання (перебування) (а.с. 48-50), однак на пошту за отриманням судової повістки, копії позовної заяви з доданими до неї документами і в судове засідання не з`явились (а.с. 60-65), причини неявки суду не повідомили, відзиву на позовну заяву та заяви про розгляд справи за їх відсутності не надали, поважності неявки не убачається.

Тому суд ухвалив провести заочний розгляд справи, на підставі наявних у ній доказів і зважаючи на вжиті заходи для забезпечення участі відповідачів в розгляді справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлені такі обставини і визначені відповідні до них правовідносини.

Належним способом захисту цивільних прав у такому разі є пред`явлення позову про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, які є підставою для зняття особи з реєстрації місця проживання відповідними уповноваженими органами.

Вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про її право користування житловим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (ст.ст. 71, 72, 116, 156 ЖК; ст. 405 ЦК).

Позивач ОСОБА_1 , згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 14.06.2012 року, Витягу про державну реєстрацію прав від 18.07.2012 року та технічного паспорту на квартиру, є одноосібним власником квартири АДРЕСА_1 (а.с. 12-16).

З довідки від 01.12.2020р. та відповідей Донецької селищної ради Балаклійського району Харківської області вбачається, що наймач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована за вказаною адресою з 14.10.2009р., наймач ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , - з 25.01.2014р., та наймач ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , - з 23.10.2013р. (а.с. 17, 48-50).

Згідно з актами-обстеження квартири від 10.06.2020р., 10.07.2020р., 31.08.2020р., 30.09.2020р., 23.10.2020р., 01.12.2020р., 09.12.2020р. в ній ніхто фактично не проживає, відповідачі 05.05.2020р в невідомому напрямку покинули квартиру за вказаною адресою з особистими речами і з усім квартирним майном, не проживають за місцем реєстрації без поважних на те причин, при цьому за час проживання в квартирі за комунальні послуги не платили, світла немає, квартира порожня, власник квартири перешкод у її користуванні відповідачам не чинив, що підтверджено свідками: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 (а.с. 18-20, 23-26).

В своїх письмових пояснень, наявних в матеріалах справи, свідки ОСОБА_8 та ОСОБА_7 зазначили, що мешканці квартири за адресою: АДРЕСА_2 , участі у прибиранні та ремонті під`їзду ніколи не брали, не підтримували в ньому порядку, за останні 8 місяців вони їх жодного разу в квартирі не бачили і де вони знаходяться їм невідомо (а.с. 21, 22).

З наданих квитанцій та чеків вбачається, що за вказаною адресою наявні борги за комунальні послуги, які утворилися за час проживання в ній відповідачів, а також вбачається, що з травня 2020р. в квартирі комунальними послугами ніхто не користується (а.с. 27-38).

Також в матеріалах справи наявні фотоматеріали, зроблені 05.12.2020р., на яких зображено порожню квартиру, де вочевидь ніхто не проживає (а.с. 39-41).

Згідно зі ст. 71 Житлового кодексу України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шести місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом.

Відповідно до ст. 72 Житлового кодексу України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, проводиться в судовому порядку.

Початок відліку часу відсутності визначається від дня, коли особа залишила приміщення. Повернення особи до жилого приміщення, яке вона займала, перериває строк тимчасової відсутності. При тимчасовій відсутності за особою продовжує зберігатись намір ставитися до жилого приміщення, як до свого постійного місця проживання, тому при розгляді позову про визнання особи такою, що втратила право на жилу площу, суд повинен ретельно дослідити обставини, які мають значення для встановлення причин довготривалої відсутності.

Такий правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 24 жовтня 2018 року, справа № 490/12384/16-ц, провадження № 61-37646св18; Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 22 листопада 2018 року, справа № 760/13113/14-ц, провадження № 61-30912св18.

Як роз`яснено у п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12 квітня 1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового Кодексу України», у справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст. 71 ЖК), необхідно з`ясувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім`ї тощо) суд може продовжити пропущений строк.

Аналіз статей 71, 72 ЖК Української РСР дає підстави для висновку, що особа може бути визнана такою, що втратила право користування жилим приміщеннями за двох умов: непроживання особи в жилому приміщенні більше шести місяців та відсутність поважних причин.

Вичерпного переліку таких поважних причин житлове законодавство не встановлює, у зв`язку з чим поважність причин відсутності особи за місцем проживання визначається судом у кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи.

На ствердження вибуття суд може брати до уваги будь-які фактичні дані, які свідчать про обрання стороною іншого постійного місця проживання (повідомлення про це в листах, розписка, переадресовка кореспонденції, утворення сім`ї в іншому місці, перевезення майна в інше жиле приміщення, виїзд в інший населений пункт, укладення трудового договору на невизначений строк тощо).

Матеріали справи свідчать про те, що на теперішній час у спірній квартирі зареєстрована відповідач ОСОБА_3 та її малолітній син ОСОБА_4 , які не є членами сім'ї власника житла, тому є наймачами квартири, однак фактично в ній не проживають.

Відомості про те, що ОСОБА_3 цікавиться спірним житлом, збереженням з ним будь-якого зв`язку або дані про звернення до правоохоронних органів або суду щодо захисту своїх прав та інтересів, починаючи з травня 2020 року, в матеріалах справи відсутні, як і відсутні дані про перешкоджання їй у праві користування квартирою.

Поштова кореспонденція, направлена судом на адресу реєстрації відповідача ОСОБА_3 , повернута без вручення за закінченням терміну зберігання.

Наявність поважних причин, з якими чинне законодавство України пов`язує можливість збереження житлового приміщення за відповідачем ОСОБА_3 понад 6 місяців, судом також не встановлено.

Таким чином, відповідач ОСОБА_3 без поважних причин не проживає у зазначеній квартирі тривалий час, навіть більший ніж 6-ть місяців, а саме з травня 2020 року, яку залишила добровільно, втратила зв`язок і зацікавленість до вказаного житла, а тому за правилами ст.ст. 71, 72 ЖК УРСР втрачає право на користування ним.

Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно з частиною першою статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово.

Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. (частина четверта статті 29 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.

Отже, до досягнення дитиною 10 років її місце проживання може бути зареєстроване лише за місцем проживання батьків (або одного з них), її місце реєстрації не може бути відмінним від їх місця реєстрації.

Оскільки ОСОБА_3 втрачає право користування житлом за адресою: АДРЕСА_2 , в порядку ст. 107 ЖК Української РСР, її син ОСОБА_4 також втрачає право користування цим житлом.

Водночас, з наявних у матеріалах справи документів вбачається, що відповідач ОСОБА_2 була зареєстрована у спірній квартирі попереднім її власником, як його дружина, тобто вона є членом сім`ї попереднього власник вказаної квартири, брата позивача.

Суд згідно з принципом jura novit curia («суд знає закони») під час розгляду справи має самостійно перевірити доводи сторін. При цьому, з`ясувавши під час розгляду справи, що сторона або інший учасник судового процесу на обґрунтування своїх вимог або заперечень послався не на ті норми права, що фактично регулюють спірні правовідносини, суд самостійно здійснює правильну їх правову кваліфікацію та при вирішенні справи застосовує ті норми матеріального і процесуального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини. Зазначення позивачем конкретної правової норми на обґрунтування позову не є визначальним під час вирішення судом питання про те, якою нормою матеріального права потрібно керуватися для вирішення спору.

Дійсна сутність відповідних позовних вимог має оцінюватися судом виходячи з правових та фактичних підстав позову, наведених у позовній заяві, а не лише з формулювань її прохальної частини, які можуть бути недосконалими.

Згідно п. 33, 34, 36 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» застосовуючи положення статті 391 ЦК, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов`язані із позбавленням права володіння, суд має виходити із такого.

Відповідно до положень статей 391, 396 ЦК позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння.

Під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім`ї, попередніми членами його сім`ї, а також членами сім`ї попереднього власника житла.

Відповідач ОСОБА_2 не є членом сім`ї позивача, а є членом сім`ї попереднього власника житла ОСОБА_9 , брата позивача, який помер.

ОСОБА_1 на даний час є законним власником спірного житла.

Право користування цим житлом у відповідача ОСОБА_2 є похідним від права власності на це житло попереднього власника житла. Відносно нового власника квартири ОСОБА_1 відповідач ОСОБА_2 є сторонньою особою, яка втратила право користування цим житлом та реєстрація її в квартирі порушує права власника.

При цьому втрата права користування житловим приміщенням є наслідком припинення права власності на житлове приміщення у колишнього власника житла.

Внаслідок задоволення позову судові витрати покладаються на повнолітніх відповідачів.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 141, 258, 259, 263-265, 279, 280-282 ЦПК України,

у х в а л и в:

1.Позов задовольнити повністю.

2.Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , такими, що втратили право користування квартирою АДРЕСА_1 .

3.Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) та ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) по 420,40 гривень судового збору з кожної.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Позивач має право оскаржити заочне рішення до Харківського апеляційного суду через Балаклійський районний суд Харківської області шляхом подачі протягом тридцяти днівз дня його проголошення апеляційної скарги.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ЦПК України. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Позивач: ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_3 , рнокпп НОМЕР_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_4 , рнокпп НОМЕР_2 .

Відповідач: ОСОБА_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_4 , рнокпп НОМЕР_3 .

Відповідач: ОСОБА_4 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_4 , рнокпп НОМЕР_4 .

Головуючий В.М. Стригуненко