Постанова

Іменем України

29 січня 2021 року

м. Київ

справа № 389/2242/18

провадження № 61-15150св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Фаловської І. М. (суддя-доповідач), Карпенко С. О.,

Мартєва С. Ю.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: Петрівська сільська рада Знам`янського району Кіровоградської області, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 14 березня 2019 року в складі судді Ябчик Н. М. та постанову Кропивницького апеляційного суду від 09 липня 2019 року в складі колегії суддів:

Карпенка О. Л., Голованя А. М., Мурашка С. І.,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до пункту 2 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» (далі - Закон № 460-IX) касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

Короткий зміст позовних вимог

У серпні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Петрівської сільської ради Знам`янського району Кіровоградської області, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання недійсними рішень сільської ради.

Позовна заява мотивована тим, що ОСОБА_1 є власником комплексу будівель і споруд на АДРЕСА_1 , які розташовані на земельній ділянці площею 0,8 га. Належні позивачу будівлі і споруди безпосередньо межують із землями запасу Петрівської сільської ради Знам`янського району Кіровоградської області, знаходяться на певній відстані від дороги загального користування, тому проїзд до його господарського двору здійснюється через указані землі запасу сільської ради.

У 2014 році ОСОБА_1 вирішив здійснити ремонт власних складських приміщень, розташованих на території господарського двору, проте для проведення будівельних робіт необхідно було забезпечити доступ будівельної техніки до об`єкту будівництва, що можна було зробити тільки шляхом створення дороги шириною шість метрів на території земель загального користування сільської ради. Виходячи з такої виробничої необхідності, позивач у продовж 2015-2017 років неодноразово звертався до Петрівської сільської ради Знам`янського району Кіровоградської області із заявами про надання йому в оренду необхідну для обслуговування приміщень земельну ділянку. Проте у задоволенні вищевказаних заяв відмовлено.

У березні 2017 року позивач розпочав роботи щодо ремонту покрівлі складу, проте ремонт так і не завершив, оскільки прилеглі до належного йому нерухомого майна земельні ділянки були зайняті фізичними особами.

Так, згідно з рішеннями Петрівської сільської ради Знам`янського району Кіровоградської області від 14 квітня 2017 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 надано дозвіл на розробку земельно-технічної документації для передачі

у власність земельних ділянок, прилеглих до належного позивачу нерухомого майна. У подальшому ОСОБА_2 та ОСОБА_3 виготовили відповідні проекти землеустрою, а рішеннями Петрівської сільської ради Знам`янського району Кіровоградської області від 14 вересня 2017 року та від 15 грудня

2017 року передано у власність ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , відповідно, вищевказані земельні ділянки.

Вказував, що внаслідок прийняття Петрівською сільською радою Знам`янського району Кіровоградської області спірних рішень, позивач позбавлений можливості використовувати свою власність, обслуговувати її. Вважає, що сільською радою порушено його право, оскільки цей орган місцевого самоврядування віддав незаконну перевагу іншим особам, попередньо відмовивши йому у наданні земельної ділянки. Крім того, відповідачами допущено й інші порушення земельного законодавства щодо погодження проектів землеустрою. Землі, надані у власність ОСОБА_2

і ОСОБА_3 для ведення садівництва, належать до категорії земель промисловості та є землями загального користування, проте сільська рада не змінила цільове призначення земельних ділянок.

На підставі викладеного ОСОБА_1 просив: визнати недійсними та скасувати рішення Петрівської сільської ради Знам`янського району Кіровоградської області від 15 грудня 2017 року № 377 «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для індивідуального садівництва та передачу земельної ділянки у власність»; визнати недійсними та скасувати рішення Петрівської сільської ради Знам`янського району Кіровоградської області від 14 вересня 2017 року

№ 302 «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для індивідуального садівництва у приватну власність».

Короткий зміст судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій та мотиви їх прийняття

Рішенням Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області

від 14 березня 2019 року в задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що позивач не довів порушення його прав та інтересів внаслідок прийняття Петрівською сільською радою Знам`янського району Кіровоградської області оскаржуваних рішень.

Постановою Кропивницького апеляційного суду від 09 липня 2019 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Апеляційний суд погодився з висновками суду першої інстанції, а також зазначив, що позивач не подав до суду доказів неможливості проведення ремонтних робіт належного йому комплексу будівель внаслідок надання

у власність ОСОБА_2 і ОСОБА_3 спірних земельних ділянок. Під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції позивач надав робочий проект реконструкції зерноскладу та договори підряду, які не містять інформації про неможливість їх виконання та ймовірних причин настання такої неможливості виконання.

Крім того, як вбачається з планів-схем земельних ділянок, наданих

ОСОБА_2 і ОСОБА_3 , та схеми належних позивачу будівель, між ними існують просторові відступи, а межі цих земельних ділянок не досягають меж будівель позивача.

При цьому у матеріалах справи відсутні докази оскарження рішень сільської ради за 2015-2017 роки щодо відмови ОСОБА_1 у наданні в оренду земельних ділянок, необхідних для обслуговування належного йому майна,

а доводи останнього про незаконність цих судових рішень не підтверджені належними та допустимими доказами.

Посилання позивача на порушення земельного законодавства органом місцевого самоврядування під час прийняття оскаржуваних рішень, які фактично не привели до порушення прав та інтересів позивача, не можуть бути підставою для задоволення позову, оскільки це суперечить завданням цивільного судочинства, викладеним у частині першій статті 2 ЦПК України та змісту статей 21, 393 ЦК України.

Безпідставними є пояснення ОСОБА_1 , які надані під час апеляційного перегляду рішення місцевого суду, про те, що земельні ділянки, надані

у власність ОСОБА_2 і ОСОБА_3 , знаходяться у межах санітарно-захисної зони складів зберігання сільськогосподарської продукції, на яких заборонено садівництво, оскільки ці обставини не були зазначені позивачем при зверненні до суду як підстави пред`явлених позовних вимог.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала

У касаційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції та постанову апеляційного суду, ухвалити нове судове рішення про задоволення позову, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що сільська рада порушила права та законний інтерес позивача на обслуговування належного останньому нерухомого майна, тому він правильно обрав спосіб захисту своїх порушених прав та інтересів. ОСОБА_1 звертався до сільської ради з відповідними заявами про надання в оренду земельної ділянки для обслуговування належного йому майна, проте у задоволенні цих заяв безпідставно відмовлено. Петрівська сільська рада Знам`янського району Кіровоградської області порушила законні права та інтереси позивача, тому його права підлягають захисту.

ОСОБА_2 і ОСОБА_3 з порушенням вимог закону передано земельні ділянки, які фактично необхідні позивачу для обслуговування належних йому будівель і споруд, оскільки межують з цим майном. Органом місцевого самоврядування порушено вимоги статті 21 ЗК України під час прийняття оскаржуваних рішень, оскільки землі промисловості без зміни цільового призначення передано фізичним особам у власність як земельні ділянки сільськогосподарського призначення. Земельні ділянки передані, у власність відповідачам, відносяться до земель промисловості і не можуть бути передані у власність для ведення садівництва без внесення змін до плану зонування.

Оскільки позивачу на праві власності належать будівлі і споруди, то у нього виник певний законний інтерес, пов`язаний з набуттям у користування спірних земельних ділянок, отже він має певне право на ці земельні ділянки, які розташовані поруч з його нерухомим майном, так як від цього залежить подальша можливість реконструкції виробничих будівель і споруд.

Інші учасники справи відзиву на касаційну скаргу не направили.

Провадження у суді касаційної інстанції

Касаційна скарга подана до Верховного Суду ОСОБА_1 07 серпня

2019 року.

Ухвалою Верховного Суду від 20 серпня 2019 року відкрито касаційне провадження у справі.

Встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини справи

Суди встановили, що відповідно до свідоцтва про право власності, виданого 25 червня 2008 року Петрівською сільською радою Знам`янського району Кіровоградської області, та технічного паспорту, виготовленого станом

на 28 грудня 2015 року, ОСОБА_1 на праві приватної власності належить комплекс будівель і споруд на АДРЕСА_1 .

Між Петрівською сільською радою Знам`янського району Кіровоградської області як орендодавцем та ОСОБА_1 як орендарем 22 вересня

2011 року укладено договір оренди земельної ділянки на

АДРЕСА_1 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, загальною площею 0,707 га (під господарськими будівлями і дворами). На земельній ділянці знаходяться об`єкти нерухомого майна, які належать орендарю. Договір укладено строком на 5 років.

Рішенням Петрівської сільської ради Знам`янського району Кіровоградської області від 16 жовтня 2015 року № 751 відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,0054 га для обслуговування нежитлового приміщення в оренду строком на 49 років із земель сільськогосподарського призначення, за рахунок вільних земель, що перебувають у запасі цієї сільської ради.

Петрівська сільська рада Знам`янського району Кіровоградської області рішенням від 24 листопада 2015 року відмовила ОСОБА_1 у наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,0128 га із земель сільськогосподарського призначення для багаторічних насаджень між територією зернотоку та АДРЕСА_2 в оренду строком на 49 років за рахунок вільних земель, що перебувають у запасі вказаної сільської ради.

Крім того, 22 грудня 2015 року Петрівська сільська рада Знам`янського району Кіровоградської області прийняла рішення № 55, яким відмовила

у задоволенні заяви ОСОБА_1 про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,1116 га із земель сільськогосподарського призначення для садівництва за рахунок вільних земель, що перебувають у запасі сільської ради.

ОСОБА_1 13 березня 2017 року надіслав на адресу Петрівської сільської ради Знам`янського району Кіровоградської області та деяких мешканців села Петрове Знам`янського району Кіровоградської області повідомлення про проведення ним ремонтних робіт даху будівлі (зернотоку).

Рішенням Петрівської сільської ради Знам`янського району Кіровоградської області від 17 березня 2017 року № 232 відмовлено ОСОБА_1 у наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,1116 га для садівництва у власність.

Разом з тим, рішенням Петрівської сільської ради Знам`янського району Кіровоградської області від 14 вересня 2017 року 302 затверджено

ОСОБА_2 проект землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки, яка розташована на АДРЕСА_2 , площею 0,1199 га (рілля) для ведення індивідуального садівництва із земель сільськогосподарського призначення, що перебувають у запасі цієї сільської ради, та передано вказану земельну ділянку останньому у власність.

Також Петрівська сільська рада Знам`янського району Кіровоградської області рішенням від 15 грудня 2017 року № 377 затвердила ОСОБА_3 проект землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки, яка розташована на АДРЕСА_2 , загальною площею 0,0514 га (рілля) для індивідуального садівництва із земель житлової та громадської забудови, за рахунок земель, що перебувають у запасі вказаної сільської ради, та передано вказану земельну ділянку останній у власність.

Суди також встановили, що відповідно до планів-схем спірних земельних ділянок та схеми належних позивачу будівель, між ними існують просторові відступи, а межі цих земельних ділянок не досягають меж будівель позивача.

Позиція Верховного Суду, застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд при прийнятті постанови

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України (тут і далі в редакції, яка діяла до набрання чинності Законом № 460-IX) підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України визначено, що провадження

у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

За змістом статей 15 і 16 ЦК України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право. Надаючи правову оцінку належності обраного заінтересованою особою способу захисту, судам належить зважати і на його ефективність. Ефективність захисту цивільного права залежить від характеру вимоги, що висувається до порушника.

Звертаючись до суду з позовом у цій справі, ОСОБА_1 вказував, що внаслідок прийняття Петрівською сільською радою Знам`янського району Кіровоградської області рішень про передачу у власність ОСОБА_2 і ОСОБА_3 спірних земельних ділянок, позивач позбавлений можливості обслуговувати належне йому нерухоме майно, зокрема здійснити ремонт власних складських приміщень.

Заперечуючи проти заявлених вимог, відповідачі вказували, що внаслідок прийняття спірних рішень органом місцевого самоврядування, які відповідають вимогам закону, не порушені права та інтереси позивача, він не позбавлений можливості обслуговувати належне йому нерухоме майно. Передані ОСОБА_2 і ОСОБА_3 земельні ділянки вільні від забудови, відповідно, не накладаються на належне позивачу нерухоме майно.

Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.

При цьому, суди встановили, що ОСОБА_1 не подав до матеріалів справи доказів оскарження рішення Петрівської сільської ради Знам`янського району Кіровоградської області, якими йому відмовлено у наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок для обслуговування нежитлового приміщення.

Суди також встановили, що відповідно до планів-схем спірних земельних ділянок та схеми належних позивачу будівель, між ними існують просторові відступи, а межі цих земельних ділянок не досягають меж будівель позивача.

При цьому, частиною третьою статті 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Вирішуючи питання правомірності звернення ОСОБА_1 до суду

з позовом у цій справі, Верховний Суд приходить висновку про відсутність порушених, оспорюваних чи невизнаних прав позивача, оскільки

у матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази, що він не має можливості обслуговувати належне йому нерухоме майно, а спірні рішення Петрівської сільської ради Знам`янського району Кіровоградської області не порушують його законні права та інтереси.

На підставі викладеного суди дійшли правильного висновку, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами заявлені у справі вимоги, зокрема неможливості використання за призначенням та обслуговування належного йому нерухомого майна, у тому числі внаслідок прийняття Петрівською сільською радою Знам`янського району Кіровоградської області спірних рішень.

Не заслуговують на увагу доводи касаційної скарги, що ОСОБА_1 звертався до сільської ради з відповідними заявами про надання в оренду земельної ділянки для обслуговування належного йому майна, проте

у задоволенні цих заяв безпідставно відмовлено, оскільки предметом спору у цій справі не є визнання недійсними (скасування) рішень органу місцевого самоврядування про відмову ОСОБА_1 у наданні в оренду (у власність) земельних ділянок і вказані обставини не були предметом дослідження судів першої та апеляційної інстанцій. Як встановлено вище, позивач не подав до суду доказів оскарження відповідних рішень Петрівської сільської ради Знам`янського району Кіровоградської області.

Доводи касаційної скарги, що ОСОБА_2 і ОСОБА_3 з порушенням вимог закону передано земельні ділянки, які фактично необхідні позивачу для обслуговування належних йому будівель і споруд, не заслуговують на увагу, оскільки у матеріалах справи відсутні докази на підтвердження вказаних обставин. При цьому, під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції позивач надав робочий проект реконструкції зерноскладу та договори підряду. Крім того, відповідно до планів-схем спірних земельних ділянок та схеми належних позивачу будівель, між земельними ділянками сторін існують просторові відступи, а межі цих земельних ділянок не досягають меж будівель позивача.

ЄСПЛ вказав, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України», заява

№ 4909/04, від 10 лютого 2010 року).

Інші наведені у касаційній скарзі доводи були предметом дослідження

в судах з наданням відповідної правової оцінки всім обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства, і з якою погоджується суд касаційної інстанції та не є достатніми для скасування рішення суду першої інстанції та постанови апеляційного суду.

Доводи касаційної скарги по суті зводяться до переоцінки зібраних у справі доказів, що в силу вимог статті 400 ЦПК України перебуває поза межами компетенції суду касаційної інстанції.

Наявність обставин, за яких відповідно до частини першої статті 411 ЦПК України судове рішення підлягає обов`язковому скасуванню, касаційним судом не встановлено.

За таких обставин суд касаційної інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для скасування оскаржуваних судових рішень, оскільки суди першої та апеляційної інстанцій, встановивши фактичні обставини справи, які мають значення для правильного її вирішення, ухвалили судові рішення

з додержанням норм матеріального і процесуального права, що відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України є підставою для залишення касаційних скарг без задоволення, а судових рішень без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області

від 14 березня 2019 року та постанову Кропивницького апеляційного суду

від 09 липня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: І. М. Фаловська

С. О. Карпенко

С. Ю. Мартєв