№ провадження 2/646/472/2021
Справа № 646/4413/20
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.02.2021року м. Харків

Червонозаводський районний суд м.Харкова у складі:

головуючого судді Теслікової І.І.,

за участю секретаря судового засідання Бєлівцової О.А.,

представника позивача- Волинської Я.І.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін цивільну справу за позовом Харківської міської ради (м.Харків, м-н Конституції, 7) до ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) про стягнення заборгованості з орендної плати,-

встановив:

Представник Харківської міської ради Волинська Я.І. звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення безпідставно збережених коштів з 01.08.2017 року по 31.12.2019 року у розмірі орендної плати у сумі 49 981, 41 грн. Позов обґрунтований тим, що між Харківською міською радою та ФОП ОСОБА_1 укладено договір оренди землі від 05.12.2005 №88192/05. Відповідно до умов договору оренди земельну ділянку загальною площею 0, 0143 га за адресою: АДРЕСА_2 надано на для будівництва торговельного павільйону ( але не пізніше здачі об`єкта в експлуатацію) та для подальшої експлуатації. Рішенням господарського суду Харківської області від 23.09.2015 року у справі 922/4275/15 внесені зміни до договору оренди землі від 05.12.2005 року, зареєстрованого за №88192/05 шляхом визнання укладеної додаткової угоди у зв`язку зі зміною нормативної грошової оцінки, зокрема в частині зміни розміру орендної плати за користування земельною ділянкою за адресою: АДРЕСА_2 , у зв`язку зі зміною нормативної грошової оцінки земель м. Харкова станом на 01.01.2013 року.

В судовому засіданні представником позивача зазначено, що звертаючись до суду з позовом про стягнення безпідставно збережених коштів позивач посилається на договір оренди землі від 05.12.2005 №88192/05, укладеного між Харківською міською радою та ФОП ОСОБА_1 та рішення господарського суду Харківської області від 23.09.2015 року у справі 922/4275/15, яким були внесені зміни до договору оренди землі від 05.12.2005 року, зареєстрованого за №88192/05 шляхом визнання укладеної додаткової угоди, укладеного між Харківською міською радою та ФОП ОСОБА_1 , тобто спір з господарських правовідносин. Враховуючи те, що на час звернення до суду ОСОБА_1 не є фізичною особою- підприємцем вважає, що розгляд справи повинен відбуватися в порядку цивільного судочинства. Щодозакриття провадження у справі з підстав того, що справа не повинна розглядатися за правилами цивільного судочинства поклалась на розсуд суду.

Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача приходить до наступного висновку.

У статті 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

За статтею 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом.

За вимогами частини першої статті 18 Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.

З метою якісної та чіткої роботи судової системи законодавством передбачено принцип спеціалізації судів.

Згідно ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Відповідно до ч. 1 ст. 20 ГПК України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці.

Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Вищого Господарського Суду України від 24.10.11р. № 10 "Про деякі питання підвідомчості і підсудності справ господарським судам" у вирішенні питання про те, чи є правовідносини господарськими, а спір - господарським, слід виходити з визначень, наведених у статті 3 Господарського кодексу України: господарський спір підвідомчий господарському суду, зокрема, за таких умов:

- участь у спорі суб`єкта господарювання;

- наявність між сторонами, по-перше, господарських відносин, врегульованих Цивільним кодексом України, Господарським кодексом України, іншими актами господарського і цивільного законодавства, і, по-друге, спору про право, що виникає з відповідних відносин.

Відповідно до ч. 2 ст. 55 Господарського кодексу України суб`єктами господарювання є:

1) господарські організації - юридичні особи, створені відповідно до Цивільного кодексу України, державні, комунальні та інші підприємства, створені відповідно до цього Кодексу, а також інші юридичні особи, які здійснюють господарську діяльність та зареєстровані в установленому законом порядку;

2) громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які здійснюють господарську діяльність та зареєстровані відповідно до закону як підприємці;

Як вбачається із тексту позовної заяви та доданих до неї матеріалів, спірний договір оренди земельної ділянки було укладено між Харківською міською радою та ОСОБА_1 як фізичною особою-підприємцем.

Відповідно до ч. 2 ст. 4 ГПК України юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Таким чином, аналіз змісту позовних вимог та суб`єктивного складу свідчить, що між сторонами виник спір, що підлягає розгляду в порядку господарського судочинства.

Посилання позивача про те, що 27.01.2017 року відбулася державна реєстрація припинення її підприємницької діяльності, у зв`язку з чим на день подання позову він не має статусу фізичної особи підприємця, не спростовує вищевказаних висновків суду у зв`язку з наступним.

Фізична особа-підприємець позбавляється статусу підприємця з дати внесення до відповідного державного реєстру запису про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності цією фізичною особою (ч.8 ст. 4 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань»).

Відповідно до пункту 6 частини першої статті 80 ГПК України у редакції, чинній до 15 грудня 2017 року, господарський суд припиняв провадження у справі, якщо припинено діяльність суб`єкта господарювання, який був однією зі сторін у справі.

Згідно з пунктом 6 частини першої статті 231 ГПК України у редакції, чинній з 15 грудня 2017 року, господарський суд закриває провадження у справі, якщо настала смерть фізичної особи або оголошено її померлою чи припинено юридичну особу, які були однією із сторін у справі, якщо спірні правовідносини не допускають правонаступництва.

У разі припинення підприємницької діяльності фізичною особою її права й обов`язки за укладеними під час здійснення підприємницької діяльності договорами не припиняються, а залишаються за нею як за фізичною особою.

Так, фізична особа, яка мала статус суб`єкта підприємницької діяльності, але на дату подання позову втратила його, до 15 грудня 2017 року не могла бути стороною у господарському процесі, якщо для цього не було визначених ГПК України підстав. З часу державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи спори за її участю, зокрема пов`язані з підприємницькою діяльністю, що здійснювалася нею раніше, слід було розглядати за правилами цивільного судочинства, за винятком випадків, коли провадження у відповідних справах було відкрите у господарському суді до настання таких обставин. У разі припинення провадження у господарській справі на підставі пункту 6 частини першої статті 80 ГПК України у редакції, чинній до 15 грудня 2017 року, спори за участю фізичної особи, яка припинила підприємницьку діяльність, мали розглядатися за правилами цивільного судочинства.

З 15 грудня 2017 року господарський суд згідно з пунктом 6 частини першої статті 231 ГПК України у редакції Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 3 жовтня 2017 року не може закрити провадження у справі, якщо до подання позову припинено діяльність фізичної особи-підприємця, яка є однією зі сторін у справі.

Відтак, з 15 грудня 2017 року господарські суди мають юрисдикцію щодо розгляду за пунктом 1 частини першої статті 20 ГПК України у вказаній редакції спорів, в яких стороною є фізична особа, яка на дату подання позову втратила статус суб`єкта підприємницької діяльності, якщо ці спори пов`язані, зокрема, з підприємницькою діяльністю, що раніше здійснювалася зазначеною фізичною особою, зареєстрованою підприємцем.

До такого висновку прийшов Верховний Суд у постанові від 05.06.2018 року у справі № 338/180/17.

Вказані висновки узгоджуються з позицією Великої Палати Верховного Суду, висловленою у постанові від 14 березня 2018 року у справі № 593/793/14-ц.

За таких обставин суд вважає, що даний спір не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, оскільки правовідносини в цій справі виникли щодо земельної ділянки, яка використовується відповідачем для здійснення підприємницької діяльності, на підставі договіру оренди землі від 05.12.2005 №88192/05, укладеного між Харківською міською радою та ФОП ОСОБА_1 та рішення господарського суду Харківської області від 23.09.2015 року у справі 922/4275/15, яким були внесені зміни до договору оренди землі від 05.12.2005 року, зареєстрованого за №88192/05 шляхом визнання укладеної додаткової угоди, укладеного між Харківською міською радою та ФОП ОСОБА_1 тобто є господарськими правовідносинами, а тому спір слід розглядати в порядку господарського судочинства.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України, суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Згідно ч. 2 ст. 255 ЦПК України, про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, а також вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат, повернення судового збору з державного бюджету.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що провадження по справі за позовом Харківської міської ради до ОСОБА_1 про стягнення безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати підлягає закриттю.

Згідно п. 5 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір», сплачена сума судового збору повертається ухвалою суду в разі закриття провадження у справі.

Керуючись п. 5 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір», ст.ст. 255, 260, 261 ЦПК України, суд, -

ухвалив:

Провадження у справі за позовом Харківської міської ради (м.Харків, м-н Конституції, 7) до ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) про стягнення заборгованості з орендної плати- закрити.

Повернути сплачений судовий збір Харківській міській раді, , сплачений судовий збір в сумі 2102 грн. 00 коп. (платіжне доручення № 1423 від 21.07.2020 року).

Роз`яснити позивачу, що розгляд даної категорії справ віднесено до юрисдикції господарського суду.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку безпосередньо до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів в порядку ч. 2 ст.261, ст.354 ЦПК України.

Суддя І.І. Теслікова