Постанова

Іменем України

17 листопада 2021 року

м. Київ

справа № 495/5293/15-ц

провадження № 61-12756св20

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Синельникова Є. В.,

суддів: Білоконь О. В., Осіяна О. М., Хопти С. Ф. (суддя-доповідач),

Шиповича В. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

третя особа - Сергіївська селищна рада Білгород-Дністровської міської ради Одеської області,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргуОСОБА_1 , подану представником - ОСОБА_4 , на рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 25 жовтня

2019 року у складі судді Шевчук Ю. В. та постанову Одеського апеляційного суду від 30 червня 2020 року у складі колегії суддів: Таваркіладзе О. М., Заїкіна А. П., Погорєлової С. О.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У липні 2015 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом

до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , третя особа - Сергіївська селищна рада Білгород-Дністровської міської ради Одеської області, про виділення в натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності.

Позовну заяву мотивовано тим, що ОСОБА_1 є власником 70/100 частин житлового будинку АДРЕСА_1 . Співвласниками 30/100 частин зазначеного будинку є ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у рівних частках.

Відповідно до технічного паспорту від 24 червня 2004 року, спірний житловий будинок складається у цілому із житлового будинку літ. «А», житловою площею 71,7 кв. м, загальною площею 131,2 кв. м та господарських будівель: літньої кухні літери «Є», сараїв літери «Б», «В», «Д», «Л», вбиральні літери «Г», підвалу літери «Ж», гаражу літери «З», споруд № 1-4.

Ураховуючи викладене та уточнення позовних вимог, ОСОБА_1 просила суд здійснити поділ в натурі 70/100 частин домоволодіння АДРЕСА_1 ,

що належить ОСОБА_1 відповідно до висновку судової будівельно-технічної експертизи від 17 лютого 2017 року № 26/12 з першим варіантом поділу житлового будинку та першим варіантом порядку користування земельною ділянкою й припинити між співвласниками житлового будинку

АДРЕСА_1 право спільної часткової власності.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області

від 25 жовтня 2019 року уточнену позовну заяву ОСОБА_1 задоволено.

Здійснено поділ в натурі 70/100 частин домоволодіння АДРЕСА_1 ,

що належить ОСОБА_1 .

Виділено ОСОБА_1 в натурі у власність 27/50 частин у вигляді житлового будинку та споруд, розташованих по

АДРЕСА_1 , загальною площею - 58, 5 кв. м, житловою площею - 43,9 кв. м у складі: літера «А», житловий будинок у складі приміщень: 1/2 частка І коридор пл. 2,4 кв. м. - 1 739,00 грн; 2-1 житлова пл. 11,8 кв. м - 8 550,00 грн; 2-2 житлова

пл. 15,3 кв. м - 11 086,00 грн; літ. «А1» житлова прибудова в складі приміщень: 2-3, 2-4, 2-5, 2-6 пл. 29,0 кв. м - 58 948,00 грн; літ. «Б» сарай

пл. 14,83 кв. м - 3 640,00 грн; 1/2 частка сараю літ. «В» пл. 4,73 кв. м -

1 096,00 грн; літ. «Г» вбиральня - 1 069,00 грн; літ. «Д» сарай пл. 7,45 кв. м - 1 887,00 грн; літ. «Є» літня кухня пл. 11,22 кв. м - 6 173,00 грн; літ. «є» веранда пл. 4,94 кв. м - 2 136,00 грн; літ. «Ж» підвал пл. 13,31 кв. м - 3 728,00 грн; літ. «З» гараж пл. 19,26 кв. м - 8 795,00 грн; частка огорожі № 1 довжиною

11,51 м - 1 251,00 грн; хвіртка № 2 - 1 501,00 грн; ворота № 4 - 5 155,00 грн.

Вхід у квартиру ОСОБА_1 збережено існуючий у приміщенні 2-3 житлової прибудови літ. «А1».

Визнано за ОСОБА_1 право власності на житловий будинок та споруди, розташовані по АДРЕСА_1 , загальною площею - 58,5 кв. м, житловою площею - 43,9 кв. м у складі: літера «А», житловий будинок у складі приміщень: 1/2 частка І коридор пл. 2,4 кв. м - 1 739,00 грн; 2-1 житлова

пл. 11,8 кв. м - 8 550,00 грн; 2-2 житлова пл. 15,3 кв. м - 11 086,00 грн;

літ. «А1» житлова прибудова в складі приміщень: 2-3, 2-4, 2-5, 2-6

пл. 29,0 кв. м - 58 948,00 грн; літ. «Б» сарай пл. 14,83 кв. м - 3 640,00 грн;

1/2 частка сараю літ. «В» пл. 4,73 кв. м - 1 096,00 грн; літ. «Г» вбиральня - 1 069,00 грн; літ. «Д» сарай пл. 7,45 кв. м - 1 887,00 грн; літ. «Є» літня кухня пл. 11,22 кв. м - 6 173,00 грн; літ. «є» веранда пл. 4,94 кв. м - 2 136,00 грн;

літ. «Ж» підвал пл. 13,31 кв. м - 3 728,00 грн; літ. «З» гараж пл. 19,26 кв. м - 8 795,00 грн; частка огорожі № 1 довжиною 11,51 м - 1 251,00 грн; хвіртка

№ 2 - 1 501,00 грн; ворота № 4 - 5 155,00 грн.

Вхід у квартиру ОСОБА_1 збережено існуючий у приміщенні 2-3 житлової прибудови літ. «А1».

Визначено порядок користування земельною ділянкою у відповідності

до І варіанту порядку користування земельною ділянкою, зазначеного

у висновку судової будівельно-технічної експертизи № 26/12, складеного ПМП «ЕКС» 17 лютого 2017 року, пропорційно фактичним часткам

у житловому будинку АДРЕСА_1 , тобто ОСОБА_1 виділено в особисте користування земельну ділянку № НОМЕР_1 площею 1204 кв. м.

Вхід на земельну ділянку № 2 збережено існуючий через хвіртку

АДРЕСА_2 на земельну ділянку № НОМЕР_1 збережено існуючий через ворота № 4 з АДРЕСА_2 . Межі земельної ділянки № НОМЕР_1 площею

1204 кв. м, яка надається у користування ОСОБА_1 проходять наступним чином (за годинниковою стрілкою): з боку АДРЕСА_2 , довжиною

11,51 м; далі по лінії продовження довжиною 1,00 м; поворот направо довжиною 7,00 м; нахил вліво довжиною 2,31 м; нахил вправо довжиною

0,84 м; нахил вправо довжиною 1,88 м; далі по лінії продовження довжиною 1,83 м (по міжквартирній перегородці житлового будинку літ. «А»); поворот направо довжиною 1,47 м (по міжквартирній перегородці житлового будинку літ. «А»); поворот наліво довжиною 6,33 м (по міжквартирній перегородці житлового будинку літ. «А»); поворот наліво довжиною 0,48 м (по лінії розподілу житлового будинку літ. «А» та житлової прибудови літ. «А1»); поворот направо довжиною 5,39 м (по зовнішній стіні житлової прибудови літ. «А1»); поворот наліво довжиною 3,23 м; поворот направо довжиною

12,05 м; поворот направо довжиною 3,24 м; поворот наліво довжиною 6,56 м; далі по лінії продовження довжиною 7,86 м (по зовнішній стіні сараю літ. «Л»); поворот наліво довжиною 2,35 м (по зовнішній стіні сараю літ. «Л»); далі

по лінії продовження довжиною 1,24 м; поворот наліво довжиною 2,81 м; далі по лінії продовження довжиною 3,35 м (по зовнішній стіні сараю літ. «Б»); поворот направо довжиною 4,40 м (по зовнішній стіні сараю літ. «Б»); далі

по лінії продовження довжиною 1,65 м (по зовнішній стіні сараю літ. «В»); поворот направо довжиною 3,44 м (по лінії розподілу сараю літ. «В»); поворот наліво довжиною 0,41 м (по зовнішній стіні сараю літ. «В»); поворот направо довжиною 1,88 м; поворот наліво довжиною 0,42 м; поворот направо довжиною 18,35 м; поворот направо довжиною 13,13 м; далі по лінії продовження довжиною 14,23 м; поворот направо довжиною 17,54 м; нахил вліво довжиною 45,65 м; нахил вправо довжиною 7,15 м.

Припинено між співвласниками житлового будинку АДРЕСА_1 право спільної часткової власності.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що правовстановлюючі документи на спірне домоволодіння ОСОБА_1 не є скасованими, зміненими або оспорюваними, остання є власником 70/100 частин цього домоволодіння, існує неможливість вирішити поділ вказаного домоволодіння мирним шляхом через відмову відповідачів, а також, ураховуючи той факт, що сама лише незгода відповідача ОСОБА_2

з цим позовом, (без будь-яких нормативно-правових посилань або обґрунтувань) не може бути розцінена судом як підстава для відмови

у позові, у зв`язку із чим з метою захисту прав і законних інтересів позивача, реалізацію її права власності у повному обсязі, суд прийшов до висновку про необхідність задоволення уточненої позовної заяви ОСОБА_1 у повному обсязі.

Разом із цим суд першої інстанції вважав, що запропонований експертом варіант поділу відповідає ідеальним часткам сторін у спірному домоволодінню, а тому є найбільш прийнятним.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Одеського апеляційного суду від 30 червня 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково. Рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 25 жовтня

2019 року в частині вимог про виділення в натурі у власність ОСОБА_1 27/50 частин у вигляді житлового будинку та споруд, розташованих

по АДРЕСА_1 , загальною площею 58,5 кв. м., житловою площею

43,9 кв. м скасовано та ухвалено в цій частині нове судове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 про виділення в натурі у власність

ОСОБА_1 27/50 частин у вигляді житлового будинку та споруд, розташованих по АДРЕСА_1 , загальною площею 58,5 кв. м., житловою площею 43,9 кв. м залишено без задоволення.

У іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що задовольняючи уточнений позов ОСОБА_1 , суд першої інстанції обґрунтовано виходив

із того, що правовстановлюючі документи на спірне домоволодіння

ОСОБА_1 не є скасованими, зміненими або оспорюваними, остання

є власником 70/100 частин цього домоволодіння, існує неможливість вирішити поділ вказаного домоволодіння мирним шляхом через відмову відповідачів, а також того, що сама лише незгода відповідача

ОСОБА_2 з цим позовом, (без будь-яких нормативно-правових посилань або обґрунтувань) не може бути розцінена судом як підстава для відмови у позові.

При цьому суд апеляційної інстанції вважав, що обираючи варіант поділу домоволодіння судом першої інстанції не було враховано, що обраний ним варіант поділу передбачає перепланування та переобладнання,

на що необхідний дозвіл Сергіївської селищної ради Білгород-Дністровської міської ради Одеської області, якого отримано не було, у зв`язку із чим відсутні підстави для задоволення позовних вимог щодо виділення в натурі у власність ОСОБА_1 27/50 частин у вигляді житлового будинку та споруд, розташованих по АДРЕСА_1 , загальною площею 58,5 кв. м, житловою площею 43,9 кв. м.

Разом із цим суд апеляційної інстанції погодився із висновками суду першої інстанції щодо наявності правових висновків в частині задоволення позовних вимог про визначення порядку користування земельною ділянкою і виділення ОСОБА_1 у користування земельної ділянки у відповідності

із запропонованим експертом висновком експертизи.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та її доводи

У серпні 2020 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга

представника ОСОБА_1 - ОСОБА_4 , в якійпредставник заявника просить скасувати постанову суду апеляційної інстанції у частині скасування рішення суду першої інстанції в частині вимог щодо виділення

в натурі у власність ОСОБА_1 27/50 частин у вигляді житлового будинку та споруд, розташованих по

АДРЕСА_1 , загальною площею 58,5 кв. м, житловою площею 43,9 кв. м та відмови ОСОБА_1 у виділенні в натурі

у власність із спільної часткової власності. Судові рішення судів першої

та апеляційної інстанцій у частині позовних вимог про виділення в натурі частки майна, що є у спільній частковій власності залишити без змін.

Рішення суду першої інстанції та постанова суду апеляційної інстанції

у частині задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про визначення порядку користування земельною ділянкою і виділення позивачу у користування земельної ділянки не оскаржено та предметом перегляду не є (статті 400 ЦПК України).

Касаційну скаргу мотивовано тим, що суд апеляційної інстанції

в оскаржуваному судовому рішенні застосував норми права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду від 20 травня 2020 року у справі № 344/14053/16-ц (провадження № 61-38791св18).

Представник ОСОБА_1 - ОСОБА_4 , вважає, що суд апеляційної інстанції дійшов помилкового висновку про те, що без отримання дозволу Сергіївської селищної ради Білгород-Дністровської міської ради Одеської області на проведення у спірному домогосподарстві робіт з проведення переобладнання або перепланування не можливо задовольнити позовні вимоги щодо виділення в натурі у власність ОСОБА_1 27/50 частин спірного домоволодіння, оскільки переобладнання, які необхідно здійснити

у відповідності до висновків судової будівельно-технічної експертизи

не передбачають втручання в несучі конструкції.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 19 січня 2021 року було відкрито касаційне провадження у справі та витребувано цивільну справу № 495/5293/15-ц

із Білгород-Дністровського міськрайонного суду одеської області.

У лютому 2021 року справа надійшла до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 10 листопада 2021 року справу призначено

до розгляду.

Відзив на касаційну скаргу до суду не надходив

Фактичні обставини справи, встановлені судами

ОСОБА_1 , є власником 70/100 частин житлового будинку

АДРЕСА_1 , у тому числі 70/200 частин житлового будинку

АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право власності на житло від 30 березня 2001 року, виданого органом приватизації державного житлового фонду виконавчого комітету Сергіївської селищної ради Білгород-Дністровського району Одеської області.

Зазначене свідоцтво видане на підставі розпорядження органу приватизації від 30 березня 2001 року № 628, та ще 70/200 частин зазначеного житлового будинку згідно договору дарування від 17 березня 2005 року, посвідченого державним нотаріусом Шостої одеської державної нотаріальної контори Нікітюк О. М. та зареєстровано за № 5-753, що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 24 червня 2005 року

№ 7609583.

Співвласником 30/100 частини зазначеного житлового будинку

є ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у рівних частках на підставі свідоцтва, виданого на підставі розпорядження органу приватизації № 2298, виданого 12 травня 2014 року.

Відповідно до технічного паспорту від 24 червня 2004 року, житловий будинок АДРЕСА_1 , складається у цілому із житлового будинку літ. «А», житловою площею 71,7 кв. м, загальною площею 131,2 кв. м

та господарських будівель: літньої кухні літ. «Є», сараїв літ. «Б», «В», «Д», «Л», вбиральні літ. «Г», підвалу літ. «Ж», гаражу літ. «З», споруд № 1-4.

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Частиною третьою статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження

у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного

у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку.

Згідно з частиною першою статті 400 ЦПК України, переглядаючи

у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини,

що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відповідно до частини першої статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише у межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог

і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що оскаржувана постанову суду апеляційної інстанції ухвалена з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Відповідно до частини першої статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд та застосовані норми права

Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

За змістом частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси

у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 ЦПК України).

Відповідно до частини першої статті 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Частиною першою статті 358 ЦК України передбачено, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою.

Згідно з частинами другою-третьою статті 358 ЦК України співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном,

що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Відповідно до статті 361 ЦК України співвласник має право самостійно розпорядитися своєю часткою у праві спільної часткової власності.

Згідно з частиною другою статті 364 ЦК України якщо виділ в натурі частки

із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою.

Статтями 364, 367 ЦК України передбачено, що кожен із співвласників має право на виділ його частки майна, що є у спільній частковій власності,

в натурі або його поділ з дотриманням вимог статті 183 ЦК України.

За відсутності згоди співвласників про поділ спільного майна таке питання вирішується судом.

Відповідно до статей 183, 367 ЦК України виділ частки в натурі (поділ будинку) може мати місце за наявності технічної можливості виділення кожній із сторін відокремленої частини будинку із самостійним виходом (квартири), яка відповідає розміру їх часток у приватній власності або наявності технічної можливості переобладнання будинку в ізольовані квартири.

Системний аналіз положень статей 183, 358, 364, 379, 380, 382 ЦК України дає підстави дійти висновку, що у спорах про поділ будинку в натурі учасникам спільної часткової власності на будинок може бути виділено відокремлену частину будинку, яка відповідає розміру їх часток у праві власності.

Виділ часток (поділ) будинку, що перебуває у спільній частковій власності,

є можливим, якщо кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину будинку із самостійним входом (квартиру) або в разі, коли є технічна можливість переобладнання будинку в ізольовані квартири, які за розміром відповідають розміру часток співвласників у праві власності. Якщо виділ (поділ) технічно можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників, з урахуванням конкретних обставин поділ (виділ) може бути проведений зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації співвласнику, частка якого зменшилася.

Враховуючи те, що після виділу частки зі спільного нерухомого майна відповідно до статті 364 ЦК України право спільної часткової власності припиняється, при виділі такої частки власнику, що виділяється, та власнику (власникам), що залишається, має бути виділена окрема площа, яка повинна бути ізольованою від приміщення іншого (інших) співвласників, мати окремий вхід, окрему систему життєзабезпечення (водопостачання, водовідведення, опалення тощо), тобто складати окремий об`єкт нерухомого майна в розумінні статті 181 ЦК України.

Основними вимогами до будівель і споруд є забезпечення: механічного опору та стійкості, пожежної безпеки, гігієни, здоров`я та захисту довкілля, безпеки і доступності під час експлуатації, захисту від шуму та вібрації, енергозбереження та енергоефективності, сталого використання природних ресурсів тощо (частина 7-2 Закону України «Про будівельні норми»).

Статтею 152 Житлового кодексу Української РСР передбачено, що виконання власниками робіт з переобладнання та перепланування жилого будинку

і жилого приміщення приватного житлового фонду, які не передбачають втручання в несучі конструкції та/або інженерні системи загального користування, не потребує отримання документів, що дають право

на їх виконання. Після завершення зазначених робіт введення об`єкта

в експлуатацію не потребується.

Згідно пункту 1.4.4 Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17 травня 2005 року № 76 (далі - Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій)

не допускається перепланування, переобладнання, реконструкція житлових приміщень, що призводять до порушення тривкості або руйнації несучих конструкцій будинку, погіршення цілісності і зовнішнього вигляду фасадів, порушення вимог протипожежної безпеки та засобів протипожежного захисту. Не допускається перепланування, переобладнання житлових приміщень, що погіршує умови експлуатації і проживання всіх або окремих громадян у будинку або даній квартирі (житловому приміщенні).

Переобладнання і перепланування жилих будинків, жилих і нежилих у жилих будинках приміщень дозволяється робити після одержання дозволу виконавчого комітету місцевої ради відповідно до законодавства

(пункт 1.4.1 Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій).

За змістом пункту 1.4.2 Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій переобладнання - це улаштування в окремих жилих будинках, квартирах багатоквартирних будинків індивідуального опалення та іншого інженерного обладнання, перенесення нагрівальних, сантехнічних і газових приладів; влаштування і переустаткування туалетів, ванних кімнат, вентиляційних каналів.

До елементів перепланування жилих приміщень належать: перенесення

і розбирання перегородок, перенесення і влаштування дверних прорізів, улаштування і переустаткування тамбурів, прибудова балконів на рівні перших поверхів багатоповерхових будинків (пункт 1.4.3 Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій).

Управління у сфері містобудівної діяльності та архітектурно-будівельного контролю здійснюється, зокрема, шляхом надання (отримання, реєстрації), відмови у видачі чи анулювання (скасування) документів, що дають право

на виконання підготовчих та будівельних робіт (стаття 7 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності»).

Параметри забудови визначаються з урахуванням державних будівельних норм ДБН В.2.2-15:2019 «Житлові будинки. Основні положення»,

ДБН Б.2.2-12:2018 «Планування і забудова територій».

Відповідно до наявної містобудівної документації здійснюється розроблення будівельного паспорта, порядок оформлення й видачі якого передбачені Порядком видачі будівельного паспорта забудови земельної ділянки, затвердженим наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва

та житлово-комунального господарства України від 05 липня 2011 року

№ 103.

Пунктом 2.4 Порядку передбачено, що пакет документів для видачі будівельного паспорта або внесення змін до нього повертається уповноваженим органом містобудування та архітектури замовнику у зв`язку із невідповідністю намірів забудови земельної ділянки вимогам містобудівної документації на місцевому рівні, детальним планам територій, планувальним рішенням проєктів садівницьких та дачних товариств, державним будівельним нормам, стандартам і правилам.

Повідомлення про початок виконання будівельних робіт має містити відомості про будівельний паспорт, відомості про виконавця робіт тощо (Порядок виконання підготовчих та будівельних робіт, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 13 квітня 2011 року № 466).

При вирішенні спору про поділ нерухомого майна в натурі в разі необхідності його переобладнання та перепланування позивач має довести, що будівельні роботи, які планується провести, відповідають містобудівній документації на місцевому рівні, детальним планам територій, державним будівельним нормам, стандартам і правилам.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

Згідно з частиною першою статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які

в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному

та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

За змістом частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі

і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції у частині позовних вимог про виділення в натурі у власність ОСОБА_1 27/50 частин у вигляді житлового будинку та споруд, розташованих по АДРЕСА_1 , загальною площею

58,5 кв. м та ухвалюючи у цій частині нове судове рішення, суд апеляційної інстанції, встановивши, що у висновку судової будівельно-технічної експертизи зазначено, що поділ спірного житлового будинку в натурі

є технічно можливим лише за умови проведення співвласниками часток робіт по переобладнанню та переплануванню приміщень, які необхідно узгодити з Сергіївською селищною радою Білгород-Дністровської міської ради Одеської області та ураховуючи те, що позивачем не надано документів (будівельний паспорт, повідомлення про початок виконання будівельних робіт), які б підтверджували, що будівельні роботи з переобладнання

та перепланування у спірному житловому будинку, які необхідно провести для виділу частки з будинку в натурі, відповідають містобудівній документації на місцевому рівні, детальним планам територій, державним будівельним нормам, стандартам і правилам, у зв`язку із чим дійшов правильного висновку про відсутність правових підстав для задоволення цих позовних вимог.

Крім того співвласників спірного майна не позбавлено можливості вирішити питання щодо порядку користування власністю у визначений законом спосіб чи звернутися до органу місцевого самоврядування щодо надання дозволу на проведення переобладнань та перепланувань у спірному житловому будинку.

Доводи касаційної скарги про неврахування судом апеляційної інстанції висновків щодо застосування норм матеріального й процесуального права

у подібних правовідносинах, викладених у постанові Верховного Суду

у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду від 20 травня 2020 року

у справі № 344/14053/16-ц (провадження № 61-38791св18), на яку заявник посилався у касаційній скарзі, є необґрунтованими, а висновки суду апеляційної інстанції не суперечать зазначеним висновкам суду касаційної інстанції.

Інші доводи касаційної скарги не спростовують законність

та обґрунтованість судового рішення, а також містять посилання на факти,

що були предметом дослідження й оцінки судами першої та апеляційної інстанцій.

З огляду на викладене, Верховний Суд дійшов висновку, що доводи касаційної скарги не знайшли свого підтвердження та не дають підстав для висновку про неправильне застосування норм матеріального права

та порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча

пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Відповідно до частин першої, другої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення залишити без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувану постанову суду апеляційної інстанції - без змін.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416, 418, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником - ОСОБА_4 , залишити без задоволення.

Постанову Одеського апеляційного суду від 30 червня 2020 року у частині позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2

та ОСОБА_3 , третя особа - Сергіївська селищна рада Білгород-Дністровської міської ради Одеської області, про виділення в натурі у власність ОСОБА_1 27/50 частин у вигляді житлового будинку та споруд, розташованих по АДРЕСА_1 , загальною площею 58,5 кв. м залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту

її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий Є. В. Синельников

Судді: О. В. Білоконь

О. М. Осіян

С. Ф. Хопта

В. В. Шипович