Ухвала

01 лютого 2021 року

м. Київ

справа № 756/12597/18

провадження № 61-18998ск20

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Русинчука М. М. (суддя-доповідач), Антоненко Н. О., Крата В. І. розглянувшикасаційну скаргу Київського міського центру зайнятості на рішення Оболонського районного суду міста Києва від 13 травня 2020 року та постанову Київського апеляційного суду від 21 жовтня 2020 рокуу справі за позовом ОСОБА_1 до Київського міського центру зайнятості, третя особа - Київський міський центр зайнятості, про визнання незаконними та скасування наказів, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

ВСТАНОВИВ:

04 листопада 2020 року Київський міський центр зайнятості подав до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Оболонського районного суду міста Києва від 13 травня 2020 року та постанову Київського апеляційного суду від 21 жовтня 2020 року у вказаній справі.

Ухвалою Верховного Суду від 20 листопада 2020 року касаційну скаргу Київського міського центру зайнятості на рішення Оболонського районного суду міста Києва від 13 травня 2020 року та постанову Київського апеляційного суду від 21 жовтня 2020 року визнано неподаною та повернуто на підставі пункту 4 частини четвертої статті 393 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), оскільки у касаційній скарзі не викладені підстави для оскарження судових рішень у касаційному порядку.

18 грудня 2020 року (згідно штемпеля на поштовому конверті) Київський міський центр зайнятості повторно подав до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Оболонського районного суду міста Києва від 13 травня 2020 року та постанову Київського апеляційного суду від 21 жовтня 2020 року з пропуском строку на касаційне оскарження.

Ухвалою Верховного Суду від 24 грудня 2020 року підстави для поновлення строку на касаційне оскарження визнано неповажними, касаційну скаргу Київського міського центру зайнятості на оскаржені судові рішення залишено без руху, встановлено строк (десять днів з моменту отримання ухвали) для усунення недоліків.

Особі, яка подала касаційну скаргу, необхідно було навести інші підстави для поновлення строку, надати докази на підтвердження поважності причин пропуску строку на касаційне оскарження цих судових рішень.

05 січня 2021 року (згідно штемпеля на поштовому конверті) Київський міський центр зайнятості надіслав заяву про поновлення строку на касаційне оскарження, мотивовану тим, що оскаржене судове рішення отримав 28 жовтня 2020 року, вперше подав касаційну скаргу 04 листопада 2020 року, яку повернуто ухвалою Верховного Суду від 30 листопада 2020 року і отримано заявником 08 грудня 2020 року; усунувши обставини, що стали підставою для повернення касаційної скарги, просить поновити строк на касаційне оскарження, враховуючи розумні строки вдруге поданої касаційної скарги.

Європейський суд з прав людини зауважив, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави (PONOMARYOV v. UKRAINE, № 3236/03, § 41, ЄСПЛ, від 03 квітня 2008 року). Внутрішньодержавним судам при застосуванні процесуальних норм належить уникати як надмірного формалізму, так і надмірної гнучкості, які можуть призвести до скасування процесуальних вимог, встановлених законом (SHISHKOV v. RUSSIA, № 26746/05, § 110, ЄСПЛ, від 20 лютого 2014 року).

Відповідно до частин першої, другої статті 390 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Аналіз наданих пояснень на обґрунтування пропуску строку звернення до суду касаційної інстанції зі скаргою свідчить, що вказані обставини не можна вважати поважними з наступних підстав. Київський міський центр зайнятості не надав будь-яких належних доказів того, чому він був позбавлений можливості подати першу касаційну скаргу без недоліків. Київський міський центр зайнятості був обізнаний про апеляційний перегляд, зокрема, подавав апеляційну скаргу, отримав копію постанови апеляційного суду 28 жовтня 2020 року, про що самостійно зазначив у клопотанні про поновлення строку на касаційне оскарження. Саме по собі повторне подання касаційної скарги не є поважною причиною пропуску строку на касаційне оскарження.

Праву особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондує обов`язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються його безпосередньо та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (ALIMENTARIA SANDERS S.A. V. SPAIN, № 11681/85, § 35, ЄСПЛ, від 07 липня 1989 року).

Європейський суд з прав людини зауважив, що право на звернення до суду, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним; воно може бути обмеженим, особливо щодо умов прийнятності скарги, оскільки за своєю природою це право вимагає регулювання з боку держави, яка щодо цього користується певними межами самостійного оцінювання (MPP GOLUB v. UKRAINE, № 6778/05, ЄСПЛ, від 18 жовтня 2005 року).

Норми, які регулюють строки подачі скарг, безсумнівно, спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя і юридичної визначеності. Зацікавлені особи мають розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані (PERETYAKA AND SHEREMETYEV v. UKRAINE, № 17160/06 та N 35548/06, § 34, ЄСПЛ, від 21 грудня 2010 року).

Відповідно до частини третьої статті 393, пункту 4 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо скаржником в строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на касаційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на касаційне оскарження, визнані судом неповажними.

Таким чином, оскільки наведені Київським міським центром зайнятості у клопотанні про поновлення строку на касаційне оскарження рішення Оболонського районного суду міста Києва від 13 травня 2020 року та постанови Київського апеляційного суду від 21 жовтня 2020 року є неповажними, у відкритті касаційного провадження слід відмовити.

Керуючись статтями 260, 393, 394 ЦПК України Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Київського міського центру зайнятості на рішення Оболонського районного суду міста Києва від 13 травня 2020 року та постанову Київського апеляційного суду від 21 жовтня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Київського міського центру зайнятості, третя особа - Київський міський центр зайнятості, про визнання незаконними та скасування наказів, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Копію ухвали разом з доданими до скарги матеріалами направити особі, яка подавала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді М. М. Русинчук

Н. О. Антоненко

В. І. Крат