ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 лютого 2021 року м. Чернівці

справа № 727/7788/20

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Владичан А. І.

суддів: Височанської Н.К., Лисака І.Н..

секретар Ковальчук Н.О.

розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Чернівецького міського голови секретаря Чернівецької міської ради Продана Василя Сафроновича про визнання протиправним та скасування розпорядження про звільнення, поновлення на роботі, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 03 грудня 2020 року, (головуючий у 1-й інстанції Семенко О.В.),-

ВСТАНОВИВ:

В вересні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про визнання протиправним та скасування розпорядження про звільнення, поновлення на роботі.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що 01 січня 2020 року між ним та Чернівецьким міським головою ОСОБА_2 , укладено трудовий контракт №2161, згідно умов якого, він наймався на посаду директора міського комунального підприємства «Реклама».

Згідно п.7.1 трудового контракту, строк дії контракту по 31 грудня 2022 року. Він працював на даному підприємстві з 2014 року, претензій, скарг чи будь-яких інших зауважень за весь період його роботи на підприємстві не було. Отримавши від попередників майже занедбане підприємство йому вдалося створити сильне, процвітаюче підприємство, яке працювало на благо міста та його мешканців.

Зазначав, що 08.09.2020 року отримав травму хребта, тому на наступний день звернувся до «Обласного комунального некомерційного підприємства Чернівецька лікарня швидкої медичної допомоги» і того ж дня листом непрацездатності був звільнений від роботи. Згодом лікарняний було продовжено. Вказував, що про його тимчасову непрацездатність (лікарняний) телефоном повідомив бухгалтерію МКП «Реклама», яка в свою чергу відповідно повідомила відділ кадрів Чернівецької міської ради, направивши електронного та поштового листів.

________________________________________________________________________

Провадження 22ц/822/155/21

18 вересня 2020 року, з`явившись на робоче місце в МКП «Реклама» йому повідомили, що розпорядженням ОСОБА_3 № 1114-к від 09.09.2020 року його звільнено з посади директора. Тоді він звернувся з інформаційним запитом до секретаря міської ради та дізнався про підстави свого звільнення з посади директора. Ознайомившись 18.09.2020 року із розпорядженням щодо звільнення, вважає таке незаконним, оскільки суперечить ст.40 КЗпП України, так як, його звільнено під час перебування на лікарняному.

Просив визнати протиправним та скасувати розпорядження Чернівецького міського голови секретаря Чернівецької міської ради Продана В.С. № 1114-к від 09.09.2020 року про звільнення Унгуряна Т.Я. директора міського комунального підприємства «Реклама» та поновити його на посаді з 18.09.2020 року.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 03 грудня 2020 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішення суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій вважає його незаконним та необґрунтованим, ухваленим з неповним з`ясуванням судом обставин, що мають значення для справи, порушенням норм матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги мотивує тим, що підставою для його звільнення слугувало, те, що ним, як керівником підприємства, не забезпечено виконання рішення міської ради, щодо обов`язкового оприлюднення інформації про діяльність підприємства, однак він наголошує, що інформація про діяльність МКП «Реклама» була оприлюднена на офіційному сайті комунального підприємства, що підтверджено також відповіддю на адвокатський запит, де зазначено, що згідно з наявною на сервері інформацією, базуючись на даних про час редагування файлів та каталогів, станом на 09.09.2020 року інформація про діяльність підприємства на сайті була наявна, і не змінювалася по даний час. Вважає своє звільнення незаконним.

Суд першої інстанції у своєму рішенні зазначає, що ним не виконано в повному обсязі рішення Чернівецької міської ради про обов`язкове оприлюднення певної інформації, тобто суд погоджується із тим, що інформація на сайті була оприлюднена, при цьому наводить пункти з рішення Чернівецької міської ради №403, згідно яких лише певна інформація не була оприлюднена.

Однак суд, не дослідив належним чином докази не надав їм належної правової оцінки і прийшов хибного висновку, оскільки згідно вказаних судом пунктів, з переліку інформації, яка підлягає обов`язковому оприлюдненню надано детальне роз`ясненню конкретно по кожному пункту, яка інформація була розміщення, а яка ні, в силу її відсутності.

Зазначає, що розпорядження про його звільнення було прийняте 09 вересня 2020 року під час його тимчасової непрацездатності, що підтверджується листком непрацездатності виданого 09 вересня 2020 року, що є порушенням його прав та порушенням вимог трудового законодавства.

Щодо твердження суду першої інстанції, що відповідачем по справі розпорядженням від 05.10.2020 року №1201-к змінено дату його звільнення з 09.09.2020 року на 18.09.2020 року, тобто усунено порушення при звільненні з посади, то такі є безпідставними, оскільки ним оскаржується саме розпорядження №1114-к від 09.09.2020 року, яке потягнуло за собою певні юридичні наслідки.

Вказує, що розпорядження від 05.10.2020 року №1201-к це зовсім інший документ, про який йому не було відомо, і за наслідками якого йому не було зроблено запис в трудову книжку і взагалі дане розпорядження з`явилося лише після звернення ним до суду.

Просить скасувати рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 03 грудня 2020 року та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги в повному обсязі.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач вважає апеляційну скаргу необґрунтованою та безпідставною, яка не підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції, як таке, що прийняте у відповідності до вимог чинного законодавства.

Посилається на те, що єдиною підставою для поновлення на роботі позивач вказує звільнення його у період тимчасової непрацездатності, тому правильним способом захисту порушеного права є зміна дати звільнення після закінчення періоду непрацездатності.

Зазначає, що інших підстав у позовній заяві зазначено не було, заяв про зміну підстав, у порядку частин 4,5 статті 49 ЦПК України позивач не надав, тому інші підстави не можуть бути предметом судового розгляду у даній справі.

Згідно з ч. 1 п.2 статті 274 ЦПК України, в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються справи, що виникають з трудових правовідносин.

Відповідно до частини 13 статті 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи викладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Заслухавши доповідача про суть оскаржуваного рішення, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, враховуючи наступне.

Згідно із ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Статтею 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим, тобто ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Згідно зі статтею 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин, тощо.

Рішення суду першої інстанції не відповідає зазначеним нормам.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з недоведеності позовних вимог, а також те, що жодних належних та допустимих доказів про виконання позивачем в повному обсязі вимог рішення міської ради №403, VІ скликання від 07.10.2016 року не надано, а твердження позивача, що сайт МКП «Реклама» функціонує, збоїв у роботі помічено не було і на сервері сайту наявна інформація про підприємство не свідчить про повне виконання рішення міської ради. Також, в своєму рішенні суд зазначив, що відповідачем, Чернівецьким міським головою секретарем Чернівецької міської ради Проданом В.С. розпорядженням від 05.10.2020 року №1201-к змінено дату звільнення ОСОБА_1 з 09 вересня 2020 року на 18 вересня 2020 року, тобто усунуто допущене порушення при звільненні, тому відсутні підстави для задоволення позовних вимог.

Однак, колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції, враховуючи наступне.

Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно з вимогами до форми та змісту позовної заяви вона повинна, зокрема, містити ім`я (найменування) відповідача, а також зміст позовних вимог (пункти 2 і 4 частини третьої статті 175 ЦПК України).

Встановлено, що єдиним відповідачем у цій справі ОСОБА_1 зазначив Чернівецького міського голову - секретаря Чернівецької міської ради Продана Василя Сафроновича.

Предметом спору в цій справі є незаконне, на думку ОСОБА_1 , звільнення його з посади директора міського комунального підприємства «Реклама».

Відповідно до частини першої статті 21 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Відповідно до частин першої, третьої статті 12 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» сільський, селищний, міський голова є головною посадовою особою територіальної громади відповідно села (добровільного об`єднання в одну територіальну громаду жителів кількох сіл), селища, міста. Сільський, селищний, міський голова очолює виконавчий комітет відповідної сільської, селищної, міської ради, головує на її засіданнях.

Згідно з пунктом 10 частини четвертої статті 42 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин міський голова призначає на посади та звільняє з посад керівників відділів, управлінь та інших виконавчих органів ради, підприємств, установ та організацій, що належать до комунальної власності відповідних територіальних громад, крім керівників дошкільних, загальноосвітніх та позашкільних навчальних закладів.

Відповідно до статті 48 ЦПК України сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава.

Відповідач - це особа, яка, на думку позивача, порушила, не визнала чи оспорила його суб`єктивні права, свободи чи інтереси. Відповідач притягається до справи у зв`язку з позовною вимогою, яка пред`являється до нього.

З викладеного випливає, що розпорядженням №1114-к від 09.09.2020 року про звільнення ОСОБА_1 директора міського комунального підприємства «Реклама» Чернівецький міський голова секретар Чернівецької міської ради ОСОБА_3 діяв як керівник Чернівецької міської ради, тобто він уособлював власника у трудовому договорі з ОСОБА_1 .

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2018 року в справі № 372/51/16-ц (провадження № 14-511цс18) зроблено висновок, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (стаття 13 ЦПК України).

Згідно частини першої-другої статті 51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем.

Отже, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи.

Пред`явлення позову до неналежного відповідача (або непред`явлення позову до належного відповідача (співвідповідача)) не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. Вказане може бути підставою для відмови у задоволенні позовних вимог по суті заявлених вимог.

Зазначене відповідає висновкам Великої Палати Верховного Суду у постанові від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц (провадження № 14-61цс18).

Враховуючи наведене, Чернівецький міський голова - секретар Чернівецької міської ради Продан В.С. не може бути відповідачем у цій справі як фізична особа наділена процесуальною дієздатністю, оскільки міський голова є посадовою особою територіальної громади відповідного міста, тобто органу (юридичної особи) від імені якого він діє.

Судом першої інстанції не встановлено, що позов у цій справі пред`явлений до неналежного відповідача, не вирішив питання про заміну неналежного відповідача та не залучив юридичну особу як співвідповідача, тим самим неправомірно розглянув справу по суті позову.

Відповідно до ч. 2 ст. 48 ЦПК України, позивачем і відповідачем у справі, що підлягає розглядові у порядку цивільного судочинства, можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава. Отже участь посадової особи - Чернівецький міський голова - секретар Чернівецької міської ради Продан В.С як відповідача у цивільному процесі категорично виключається.

Враховуючи вищенаведені обставини колегія суддів приходить до висновку про те, що Чернівецька міська рада є належним відповідачем.

Апеляційний суд в силу своїх процесуальних повноважень, визначених статтями 367, 374 ЦПК України, не має права на залучення на стадії апеляційного розгляду до участі у справі інших осіб, як і повноважень на скасування рішення суду з направленням справи на новий судовий розгляд. Ці недоліки не можуть бути усунені при розгляді справи апеляційним судом, у зв`язку з чим суд апеляційної інстанції приходить до висновку про наявність підстав для відмови в позові.

Такий висновок узгоджується з правовим висновком, який Верховний Суд виклав у постанові від 5 лютого 2020 року у справі №440/1376/13-ц.

Апеляційний суд не робить висновку про обґрунтованість та доведеність позову, оскільки суд може зробити такий висновок лише за наявності належного відповідача у справі.

Такий висновок узгоджується з правовим висновком, який Верховний Суд виклав у постанові від 30 березня 2020 року у справі №750/11196/17.

Разом з тим, колегія суддів зазначає, що позивач не позбавлений права звернутися до суду з позовом до належного відповідача, тому і право на судовий захист, гарантоване статтею 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, не є порушеним.

Відповідно до ч.4 ст.376 ЦПК України зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної частини.

Оскільки суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, але допустив помилку у застосування норм матеріального права щодо мотивів такої відмови та невірно встановив обставини, тому рішення суду належить змінити в частині підстав відмови у задоволенні позовних вимог та вважати, що у задоволенні позову відмовлено із підстав та обґрунтувань, зазначених у мотивувальній частині цієї постанови.

Керуючись ст. ст. 374, 376 ЦПК України, апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 03 грудня 2020 року змінити, виклавши мотиви та обґрунтування відмови у задоволенні позовних вимог у редакції цієї постанови.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з складення повного тексту судового рішення.

Дата складання повного тексту постанови 03 лютого 2021 року.

Головуючий А.І. Владичан

Судді: Н.К. Височанська

І.Н. Лисак