КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 листопада 2021 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Приходька К.П.,

суддів Писаної Т.О., Журби С.О.,

за участю секретаря Немудрої Ю.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 06 вересня 2021 року

у справі за позовом ОСОБА_1 до Державного казначейства України, Бучанської районної державної адміністрації Київської області про відшкодування шкоди завданої порушенням права на житло гарантованого державою,

встановив:

У липні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Святошинського районного суду м. Києва із позовом до Державного казначейства України, Бучанської районної державної адміністрації Київської області про відшкодування шкоди завданої порушенням права на житло гарантованого державою, мотивуючи свої вимоги тим, що він у ранньому віці втратив батьків.

Мати позивача померла у 2003 році, а батько помер у 2008 році, у зв`язку із чим позивач набув статус дитини-сироти.

Після смерті батьків позивач проживав у Миколаївській області, свого житла на праві власності не мав та не перебував на квартирному обліку.

Після досягнення позивачем 16-річного віку Служба у справах дітей за місцем його фактичного проживання не надавала жодної допомоги по постановці позивача на квартирний облік, рівно як і сприяння у реалізації його права на отримання житла, гарантованого державою для сиріт.

Оскільки батько позивача помер у Київській області, позивач вирішив звернутися за отриманням державної допомоги на придбання житла за місцем смерті батька.

17 вересня 2018 року позивач звернувся до сільської ради села Михайлівська-Рубежівка Києво-Святошинського району Київської області із заявою про зарахування його на квартирний облік як особи із числа дітей-сиріт.

26 жовтня 2018 року позивачу було відмовлено у зарахуванні на квартирний облік у зв`язку з відсутністю довідки про те, що він не перебуває на квартирному обліку в місті Миколаєві.

Позивачем була отримана довідка про те, що він не перебуває на квартирному обліку у м. Миколаєві.

У грудні 2018 та частково на початку січня 2019 року через довірену особу - ОСОБА_2 позивач надав пакет документів для отримання державної допомоги у придбанні житла.

Позивач розраховував отримати державну допомогу у придбанні квартири, що розташована у с. Шевченкове, у розмірі 547634,14 грн.

На дату подачі заяви позивач не досяг 23 років, мав статус особи з числа дітей-сиріт, тому мав законні очікування отримати допомогу від держави у 2019 році.

Однак, внаслідок незаконної бездіяльності Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області допомоги не отримав.

Після подачі документів на отримання державної допомоги у придбанні житла, жодної інформації та жодних письмових повідомлень щодо стану розгляду питання про надання державної допомоги на адресу позивача не надходило.

У зв`язку із тривалою відсутністю інформації ОСОБА_2 (уповноважена особа позивача) неодноразово звертався до начальника Служби дітей - Тлустенко І.М. , однак, остання запевняла, що субвенція на придбання житла буде надана обов`язково.

15 жовтня 2019 року позивач звернувся із заявою до Києво-Святошинської районної державної адміністрації, у якій виклав вище вказані обставини та просив повідомити, чи можна розраховувати на державну допомогу у придбанні житла і коли саме.

Листом від 08 листопада 2019 року Києво-Святошинська районна державна адміністрації повідомила, що позивачу не передбачена державна допомога, оскільки особам із числа дітей-сиріт субвенція надається до досягнення ними 23 років.

Просив, визнати незаконною бездіяльність Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області, яка полягає у неприйнятті рішення про надання державної допомоги у придбанні житла, стягнути завдану внаслідок такої бездіяльності матеріальну шкоду у розмірі 547634,14 грн. та моральну шкоду у розмірі 240000 грн.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 06 вересня 2021 року, у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог про визнання незаконною бездіяльності Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області та вимог про відшкодування моральної шкоди, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, посилаючись на те, що оскаржуване рішення в цій частині прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, а також з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам справи.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги, посилався на те, що на час виникнення спірних правовідносин та звернення до суду, бездіяльність Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області носила характер незаконної, наслідком якої стало порушення прав скаржника.

Між Києво-Святошинською районною державною адміністрацією Київської області та ОСОБА_1 виникли правовідносини щодо отримання останнім державної допомоги, однак внаслідок невиконання Києво-Святошинською районною державною адміністрацією Київської області своїх повноважень, права ОСОБА_1 були порушені та йому була заподіяна шкода.

Києво-Святошинська районна державна адміністрація Київської області в силу імперативних норм закону, чинного на момент виникнення спірних правовідносин, повинна була прийняти рішення про надання державної допомоги ОСОБА_1 до досягнення ним 23-річного віку, оскільки останній перебував на квартирному обліку як особа з числа дітей-сиріт та надав повний пакет документів для отримання державної допомоги.

Натомість, Києво-Святошинська районна державна адміністрація Київської області не приймала жодних рішень про надання або відмову у наданні державної допомоги ОСОБА_1 , до моменту досягнення ним 23-річного віку.

Така бездіяльність Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області прямо суперечила положенням законодавства чинного на момент виникнення спірних правовідносин.

Крім того, Києво-Святошинська районна державна адміністрація Київської області усвідомлювала, що згідно чинного на момент виникнення спірних правовідносин Закону, ОСОБА_1 не зможе отримати державну допомогу після досягнення 23-річного віку.

Обставини того, що на даний час чинне законодавство України дає право ОСОБА_1 отримати державну допомогу не дає підстав кваліфікувати бездіяльність Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області як законну та не свідчить про припинення існування предмету спору щодо незаконності бездіяльності Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області, яка призвела до заподіяння ОСОБА_1 моральної шкоди.

Таким чином, незаконна бездіяльність Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області, що полягає у неприйнятті рішення про надання державної допомоги ОСОБА_1 , не може бути визнана законною у зв`язку із прийняттям у майбутньому змін до законодавства, так як Києво-Святошинською районною державною адміністрацією Київської області не були виконані обов`язки, передбачені чинним на момент виникнення спірних правовідносин законом.

Зазначає, що внаслідок незаконної бездіяльності Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області, ОСОБА_1 була заподіяна моральна шкода, яка полягає у тривалих душевних стражданнях, вимушених змінах у житті та необхідності докладення додаткових зусиль для організації життя.

Моральна шкода була заподіяна ОСОБА_1 внаслідок порушення гарантованого державою права на житло.

При умові належного виконання Києво-Святошинською районною державною адміністрацією Київської області своїх обов`язків за законом, ОСОБА_1 реалізував би своє право на отримання житла.

Натомість, вже більше двох років ОСОБА_1 вимушений боротися за свої права, що супроводжується інтенсивними душевними стражданнями.

Зауважує, що йому до цього часу не надано державної допомоги, незважаючи на запроваджену процедуру отримання державної допомоги особам з числа дітей-сиріт, яким виповнилося 23 роки.

Просив скасувати рішення Святошинського районного суду м. Києва від 06 вересня 2021 року у частині відмови у задоволенні позовних вимог про визнання незаконною бездіяльності Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області, яка полягає у неприйнятті рішення про надання державної допомоги у придбанні житла, гарантованого державою для осіб з числа дітей-сиріт та позовних вимог про стягнення на користь ОСОБА_1 з Державного бюджету України шляхом списання з єдиного казначейського рахунку у якості відшкодування моральної шкоди, завданої незаконною бездіяльністю, яка полягає у ненаданні державної допомоги у придбанні житла, гарантованої для осіб з числа дітей-сиріт, кошти у розмірі 240000 грн, та ухвалити в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Відзив на апеляційну скаргу у встановлений апеляційним судом строк не надходив.

Відповідно до ч.3 ст.360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які приймали участь у розгляді справи, перевіривши матеріали справи, в порядку, передбаченому статтею 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до розпорядження від 29 вересня 2011 року №648-1 ОСОБА_1 надано статус дитини сироти.

Відповідно до довідки №114 від 10 жовтня 2019 року ОСОБА_1 дійсно проживає без реєстрації в АДРЕСА_1 .

У відповідь на заяву ОСОБА_1 про зарахування на квартирний облік для поліпшення житлових умов від 17 жовтня 2018 року, вих. №2, Виконавчий комітет Михайлівсько-Рубежівської сілької ради Києво-Святошинського району Київської області прийняв рішення про відмову про зарахування на квартирний облік у зв`язку з відсутністю підтвердження про те, що ОСОБА_1 не перебуває на квартирному обліку по місцю реєстрації.

У відповідь на заяву ОСОБА_1 про зарахування на квартирний облік для поліпшення житлових умов від 12 листопада 2018 року, вих. №3, Виконавчий комітет Михайлівсько-Рубежівської сілької ради Києво-Святошинського району Київської області прийняв рішення про зарахування на квартирний облік ОСОБА_1 .

Листом від 19 грудня 2018 року №1204, Виконавчий комітет Михайлівсько-Рубежівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області звернувся до Служби у справах дітей та сім`ї Києво-Святошинської райдержадміністрації, в якому просить останню посприяти виділенню субвенції на 2019 рік для придбання житла ОСОБА_1 , оскільки на території Михайлівсько-Рубежівської сільської ради виконавчого комітету сільської ради відсутнє соціальне житло.

Листом Києво-Святошинської районної державної адміністрації від 08 листопада 2019 року, ОСОБА_1 у відповідь на його звернення від 15 жовтня 2019 року, останньому повідомлено про неможливість отримання ним субвенції у зв`язку з досягненням ним 23 річного віку.

Відповідно до копії паспорта ОСОБА_1 , останній був народженний ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Таким чином ОСОБА_1 досяг 23 річного віку ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Як вбачається з вищенаведеного ОСОБА_1 звернувся до Михайлівсько-Рубежівської сілької ради Києво-Святошинського району Київської області з заявою про зарахування на квартирний облік 12 листопада 2018 року (тобто у віці до 23 років). Таким чином, у встановлений законом строк.

В той же час звернення до Києво-Святошинської районної державної адміністрації ОСОБА_1 відбулось 15 жовтня 2019 року тобто у віці старше 23 років. Однак, навіть враховуючи те, що Михайлівсько-Рубежівська сілька рада Києво-Святошинського району Київської області та Києво-Святошинська районна державна адміністрація є різними територіальними органами управління, факт звернення Виконавчого комітету Михайлівсько-Рубежівської сілької ради Києво-Святошинського району Київської області до Служби у справах дітей та сім`ї Києво-Святошинської районної державної адміністрації від 19 грудня 2018 року, можна вважати фактом звернення до Києво-Святошинської районної державної адміністрації до досягнення ОСОБА_1 23 річного віку.

Таким чином, судом встановлено, що ОСОБА_1 реалізував своє право на звернення до відповідача Києво-Святошинської районної державної адміністрації у встановлений законом строк.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 перебуває на квартирному обліку лише фактично з 2019 року, тобто був поставлений в чергу у віці 22 років де разом з ним перебуває ще 27 дітей - сиріт. Право на отримання житла станом на момент розгляду справи у зв`язку виповненням 23 років не втратив, його черга не надійшла.

Проте, із зазначеними висновками колегія суддів погодитись не може, з огляду на наступне.

Згідно із ч.1 ст.25 ЗУ «Про охорону дитинства», діти, які внаслідок смерті батьків, позбавлення батьківських прав, хвороби батьків чи інших причин залишилися без батьківського піклування, мають право на особливий захист і допомогу з боку держави.

Стаття 47 Конституції України закріплює право на житло, передбачаючи, що громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону.

Пунктом 64 Постанови Кабінету Міністрів України №866 від 24 вересня 2008 року «Питання діяльності органів опіки та піклування, пов`язаної із захистом прав дитини» передбачено, що у разі, коли в дитини-сироти відсутнє житло, яке належить їй на праві власності (користування), після досягнення дитиною 16-річного віку служба у справах дітей за місцем походження або проживання дитини з урахуванням її бажання подає органу опіки та піклування документи дитини, необхідні для взяття її на облік громадян, які потребують поліпшення житлових умову, і на соціальний квартирний облік.

Станом на 16 років, рівно як і на час звернення до суду із позовом, у ОСОБА_1 відсутнє житло, яке належить йому на праві власності (користування).

Закон України «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування» відносить до осіб, з числа дітей-сиріт, осіб від 18 до 23 років.

Згідно ст.4 ЗУ «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування», заходи соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, а також осіб із їх числа гарантуються, забезпечуються та охороняються державою.

До державний соціальних стандартів і нормативів, які підлягають обов`язковому встановленню та виконанню належить, житлове забезпечення осіб з числа дітей-сиріт після досягнення ними 18-річного віку, якщо вони не мають свого житла відповідно до житлових нормативів.

Стаття 33 ЗУ «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування» закріплює право осіб з числа дітей-сиріт на забезпечення житлом.

Тобто, держава взяла на себе зобов`язання перед особами з числа дітей-сиріт по забезпеченню їх житлом шляхом нормативного закріплення та розроблення відповідної процедури.

Постановою Кабінету Міністрів України №877 від 15 листопада 2017 року з наступними змінами «Про затвердження Порядку та умов надання у 2019 році субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на проектні, будівельно-ремонтні, придбання житла та приміщень для розвитку сімейних та інших форм виховання, наближених до сімейних, та забезпечення житлом дітей-сиріт, дітей, позбавлених батьківського піклування, осіб з їх числа» визначається порядок забезпечення житлом дітей-сиріт за рахунок коштів, які передаються з державного бюджету до місцевих бюджетів із визначеною метою.

Згідно п.4 вказаної вище Постанови, одним із способів забезпечення осіб з числа дітей-сиріт житлом за рахунок субвенції є придбання житла у прийнятих в експлуатацію житлових будинках або виплата грошової компенсації за належні для отримання житлові приміщення для дітей з метою придбання житла.

Оскільки ОСОБА_1 були подані документи на отримання державної допомоги у придбанні квартири у с. Шевченкове, то обов`язком держави, зокрема і Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області було надати ОСОБА_1 відповідну допомогу.

Києво-Святошинська районна державна адміністрація Київської області в силу імперативних норм закону, чинного на момент виникнення спірних правовідносин, повинен був прийняти рішення про надання державної допомоги ОСОБА_1 до досягнення ним 23-річного віку, оскільки останній перебував на квартирному обліку як особа з числа дітей-сиріт та надав повний пакет документів для отримання державної допомоги.

Натомість, Києво-Святошинська районна державна адміністрація Київської області не приймала жодних рішень про надання або відмову у наданні державної допомоги ОСОБА_1 , до моменту досягнення ним 23-річного віку.

Така бездіяльність Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області прямо суперечила положенням законодавства, чинного на момент виникнення спірних правовідносин.

Неотримання ОСОБА_1 належної йому державної допомоги зумовлено тим, що Києво-Святошинська районна державна адміністрація Київської області тягнула час до досягнення ОСОБА_1 23-річного віку, з метою відмовити у одержанні права на отримання державної допомоги у придбанні житла.

Згідно ст. 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії у часі, крім випадків коли вони скасовують або пом`якшують відповідальність особи.

Києво-Святошинська районна державна адміністрація Київської області є суб`єктом владних повноважень, який з урахуванням вимог ст.19 Конституції України повинен діяти виключно в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

З огляду на зміст ст.ст.19,58 Конституції України, колегія суддів приходить до висновку, що беззаперечною є незаконна бездіяльність Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області, яка не діяла відповідно до своїх повноважень, що були імперативно визначені чинним на час виникнення спірних правовідносин законом.

Обставини того, що на даний час чинне законодавство України дає право ОСОБА_1 отримати державну допомогу, не дає підстави кваліфікувати бездіяльність Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області як законну та не свідчить про припинення існування предмету спору щодо незаконності бездіяльності Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області.

Верховний Суд у своїй постанові від 10 квітня 2019 року (справа №456/647/18) навів критерії, за яких можна вважати спір таким, що припинив своє існування після відкриття провадження у справі. Такими обставинами є добровільне врегулювання спору сторонами, виконання відповідачем заявлених до нього вимог, фізичне знищення предмету спору. Однак, такими обставинами не можуть вважатися внесені до законодавства України зміни, якими змінюється процедура та обсяг прав фізичних осіб, з урахуванням того, що владними суб`єктами були порушені права таким особам внаслідок неналежного виконання своїх обов`язків.

Відповідно до ч.4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

З урахуванням наведеного, бездіяльність Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області підлягає визнанню протиправною.

Окрім цього, право на житло закріплено в Конституції України, що означає не лише його визнання державою, але і створення умов для його ефективного захисту у випадку порушення.

Неспроможність місцевих органів виконати функції держави по забезпеченню житлом осіб з числа дітей-сиріт покладає саме на державу обов`язок відшкодувати заподіяну шкоду.

Статтею 56 Конституції України гарантується право кожного на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до ч.1 ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Частиною 1 ст.1173 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Крім цього, частиною 1 ст.23 ЦК України передбачено право на відшкодування моральної шкоди, завданої особі внаслідок порушення її прав.

Києво-Святошинська районна державна адміністрація Київської області не прийняла рішення про формування потреби щодо спрямування субвенції або не надіслала копію рішення розпоряднику субвенції за місцевими бюджетами вищого рівня, як повинна це була зробити відповідно до положень п. 8 Постанови КМУ «Про затвердження Порядку та умов надання у 2019 році субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на проектні, будівельно-ремонтні, придбання житла та приміщень для розвитку сімейних та інших форм виховання, наближених до сімейних, та забезпечення житлом дітей-сиріт, дітей, позбавлених батьківського піклування, осіб з їх числа», внаслідок чого ОСОБА_1 була заподіяна моральна шкода.

Моральна шкода, що була заподіяна ОСОБА_1 також полягає і у неотриманні ним державної допомоги у придбанні квартири, яку останній повинен був отримати за умови прийняття Києво-Святошинською районною державною адміністрацією Київської області рішення про її надання до досягнення ОСОБА_1 23-річного віку.

З огляду на вищезазначене, наявний причинно-наслідковий зв`язок між незаконною бездіяльністю Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області та заподіяною шкодою.

Крім цього, моральна шкода полягає у стражданнях, яких зазнав ОСОБА_1 внаслідок порушення своїх прав державою.

Колегія суддів, враховуючи тривалість та глибину страждань ОСОБА_1 , беручи до уваги обставини того, що у ОСОБА_1 були законні очікування на отримання державної допомоги та неналежне виконання своїх обов`язків відповідачами, вважає за можливе стягнути на його користь з Держави Україна, в особі Державного казначейства України моральну шкоду у розмірі 100 000 гривень, що буде справедливою сатисфакцією за порушення його прав.

Суд першої інстанції на вищезазначене уваги не звернув, та прийшов до помилкового висновку про відмову у задоволенні позову.

За таких обставин, рішення районного суду підлягає скасуванню в частині вирішення позовних вимог про визнання бездіяльності протиправною та стягнення моральної шкоди з ухваленням в цій частині нового рішення з підстав викладених у даній постанові.

За правилами частини першої-третьої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Тлумачення вказаної норми процесуального права дає підстави дійти висновку про те, що апеляційним судом справа переглядається лише в межах доводів апеляційної скарги за наявними в ній і додатково поданими доказами.

Аналіз аргументів апеляційної скарги, свідчить про те, що оскаржуючи рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку, заявник не згоден із рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 06 вересня 2021 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог про визнання бездіяльності протиправною та стягнення моральної шкоди, на обґрунтування чого ним було наведено відповідні аргументи в апеляційній скарзі, які є предметом дослідження суду апеляційної інстанції в розмінні правил частини першої-третьої статті 367 ЦПК України, та яким надана вище відповідна правова оцінка.

Рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення матеріальної шкоди сторонами не оскаржувалось, а тому апеляційним судом не переглядалось.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно з вимогами ч.1 ст.376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись ст.ст.367,374,376,381-384, ЦПК України, суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 06 вересня 2021 року скасувати в частині вирішення позовних вимог про визнання бездіяльності протиправною та стягнення моральної шкоди та ухвалити в цій частині нове судове рішення.

Визнати бездіяльність Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області, протиправною.

Стягнути з Держави Україна, в особі Державного казначейства України, на користь ОСОБА_1 100 000 (сто тисяч гривень) на відшкодування моральної шкоди.

В решті рішення суду першої інстанції від 06 вересня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складений 30 листопада 2021 року.

Суддя-доповідач К.П. Приходько

Судді Т.О. Писана

С.О. Журба