справа № 755/6380/21
головуючий у суді І інстанції Катющенко В.П.
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 листопада 2021 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Писаної Т.О.

суддів - Приходька К.П., Журби С.О.

за участю секретаря судового засідання - Зиль Т.С.

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 16 квітня 2021 року у справі за поданням заступника начальника Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Кенюк Л.В., заінтересовані особи: ОСОБА_1 , Товариство з обмеженою відповідальністю «АНСУ», про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника,

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2021 року заявник, заступник начальника Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Кенюк Л.В. звернувся до суду з поданням, в якому просив: тимчасово обмежити у праві виїзду за кордон громадянина України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , документованого паспортом громадянина України для виїзду за кордон серії НОМЕР_1 на строк до повного виконання зобов`язань по сплаті грошових коштів у розмірі 403 137,56 грн на користь ТОВ «АНСУ», покладених на нього рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 25 жовтня 2019 року по справі №2-201/2010.

Заявлені вимоги обґрунтовані тим, що на виконанні у Дніпровському районному відділі державної виконавчої служби міста Києва Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) перебуває виконавчий лист № 2-201/2010, виданий Дніпровським районним судом міста Києва 25 жовтня 2019 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «АНСУ» боргу у розмірі 403 137,56 грн. 18 листопада 2019 року державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 60621663. Крім того, цього ж дня державним виконавцем винесено постанови про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження, про стягнення виконавчого збору, про арешт коштів та майна боржника, копії яких направлено сторонам виконавчого провадження. Того ж дня державним виконавцем направлено відповідні запити щодо надання інформації про наявність у боржника майна на праві приватної власності. Державним виконавцем внесено обтяження рухомого та нерухомого майна боржника у відповідні державні реєстри. Згідно з інформаційною довідкою з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно не виявлено майна, на яке можливо звернути стягнення. 03 грудня 2019 року державним виконавцем направлено платіжні вимоги на списання грошових коштів до АТ КБ «ПриватБанк». 16 грудня 2019 року на депозитний рахунок Відділу надійшли грошові кошти у розмірі 153,92 грн, що перераховані по постанові про стягнення витрат на проведення виконавчих дій на користь держави. 28 січня 2020 року, 03 березня 2020 року виходом державного виконавця за адресою: АДРЕСА_1 на неодноразовий стук у двері ніхто не відчинив. 27 травня 2020 року надійшла відповідь з Державної служби з питань Безпечності харчових продуктів та захисту споживачів з додатком про те, що за боржником зареєстровані: Екскаватор гусеничний марки: LIEBHERR 921LC,1980 рік. вип. Свідоцтво НОМЕР_4; Екскаватор ATLAS 1602.1985 рік. вип., Свідоцтво НОМЕР_2 . 02 червня 2020 року державним виконавцем винесено постанову про розшук майна боржника. 14 липня 2020 року державним виконавцем повторно на адресу АТ КБ «ПриватБанк» направлені платіжні вимоги на списання грошових коштів. 18 серпня 2020 року державним виконавцем направлено вимогу боржнику з`явитись на прийом 28 серпня 2020 року, однак боржник на прийом не з`явився. 28 жовтня 2020 року державним виконавцем повторно на адресу АТ КБ «ПриватБанк» направлені платіжні вимоги на списання грошових коштів та винесено постанову про арешт коштів боржника, копії якої направлено до ПАТ «Універсал Банк». Також з інформації Державної прикордонної служби України від 17 листопада 2020 року № убачається, що ОСОБА_1 в 2020 році неодноразово перетинав кордон України. Відповідно до відповіді відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області від 23 грудня 2020 року ОСОБА_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 . Боржнику за вказаною адресою 19 січня 2021 року було направлено копію постанови про відкриття виконавчого провадження, з вимогою 03 лютого 2021 року у визначений час з`явитися за адресою на прийом до державного виконавця. Вказані постанова та вимога були отримані боржником 21 січня 2021 року, однак у визначений час ОСОБА_1 до державного виконавця не з`явився. Боржником рішення суду добровільно не виконано, останній ухиляється від виконання рішення суду, при цьому державним виконавцем здійснені всі заходи щодо розшуку майна боржника та його доходів, що вказує на наявність підстав для вжиття заходів щодо тимчасового обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України.

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 16 квітня 2021 року подання заступника начальника Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Кенюк Л.В. задоволено.

Тимчасово обмежено у праві виїзду за межі України громадянина України ОСОБА_1 до повного виконання ним зобов`язань за виконавчим листом, виданим 25 жовтня 2019 року Дніпровським районним судом м. Києва по справі №2-201/2010, про стягнення грошових коштів у розмірі 403 137,56 грн на користь ТОВ «АНСУ».

Не погоджуючись із указаною ухвалою суду ОСОБА_1 звернувся до суду із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні подання.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує, що в поданні заступник начальника Дніпровського районного відділу Державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції м. Київ зазначає, що 18 листопада 2019 року державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, копії якої направлено сторонам виконавчого провадження до відома, проте жодного підтвердження направлення постанови про відкриття виконавчого провадження боржнику рекомендованим листом у відповідності до вимог закону, а саме ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження» в матеріалах виконавчого провадження та в матеріалах судової справи при розгляді подання державного виконавця не надано.

Також вказує, що в поданні державний виконавець зазначає, що 19 січня 2021 року боржнику за адресою АДРЕСА_2 направлено постанову про відкриття виконавчого провадження разом з вимогою з`явитися на прийом до державного виконавця, 03 лютого 2021 року о 15:00 годині. Однак вказана вимога виконана боржником не була і на прийом до державного виконавця в зазначений час боржник не з`явився. Із тексту подання вбачається постанова про відкриття виконавчого провадження разом з вимогою отримана боржником 21 січня 2021 року. Разом з поданням державний виконавець в якості доказу отримання боржником постанови про відкриття виконавчого провадження надає роздруківку з сайту відстеження поштової кореспонденції за трек ідентифікатором 559, відповідно до якої рекомендований лист 21 січня 2021 року в 18 годин 43 хвилини прийнято на поштовому відділенні 02094 в м. Києві по вул. Краківська, а 26 січня 2021 року в 23 години 43 хвилини рекомендований лист надійшов на поштове відділення 08697 у м. Васильків. В поданні державний виконавець зазначає, що саме 19 січня 2021 року було направлено постанову про відкриття виконавчого провадження та вимогу з`явитися до державного виконавця 03 лютого 2021 року на прийом. Але підтвердження про направлення рекомендованого листа саме від 19 січня 2021 року не надає. Тобто в матеріалах виконавчого провадження і в поданні відсутні будь які направлення поштової кореспонденції від 19 січня 2021 року. Вказує, що подальша доля рекомендованого листа від 21 січня 2021 року не відома оскільки із наданої роздруківки не вбачається надходження рекомендованого листа до адресата.

Звертає увагу, що підтвердженням отримання боржником рекомендованого листа державний виконавець надає роздруківку з сайту Укрпошти, яка надає можливість відстежити місце знаходження рекомендованого листа але не доводить власноручне її отримання адресатом, а у відповідності до вимог закону державний виконавець зобов`язаний використовувати надані йому права у точній відповідності із законом і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів громадян і юридичних осіб.

Заперечує проти висновку суду першої інстанції про те, що боржнику доведено про наявність рішення суду, яке підлягає виконанню, і боржника попереджено про необхідність його виконання, оскільки наведені обставини не мають підтвердження.

Вказує, що із подання державного виконавця і копій матеріалів виконавчого провадження, наданих суду вбачається, що державні виконавці, в провадженні яких перебувало виконавче провадження про стягнення з ОСОБА_2 боргу на користь ВАТ «Банк «Фінанси та кредит», неналежно виконували професійні обов`язки, зловживали процесуальними правами, порушили вимоги ст.13, ст.18, ст. 24 ст.76 Закону України «Про виконавче провадження» та не вжили усіх передбачених законом заходів для виконання рішення суду.

Зазначає, що із копій матеріалів виконавчого провадження, які були надані суду, вбачається, що державний виконавець у продовж 14 (чотирнадцяти) місяців з моменту відкриття виконавчого провадження направляв боржнику постанову про відкриття виконавчого провадження, яка станом на 5 жовтня 2021року так і не отримана боржником. Крім того упродовж майже 11 (одинадцяти) місяців державний виконавець з`ясовував місце реєстрації боржника, а дізнавшись про його місце реєстрації, продовжував направляти вимоги за адресою, за якою боржник не зміг би отримати направлену йому кореспонденцію.

Знаючи про наявність заставного майна, а саме екскаватора, державний виконавець, в провадженні якого перебувало виконавче провадження, не квапився вчиняти дії передбачені Законом України «Про виконавче провадження», а виніс постанову про арешт майна 24 квітня 2020 року, через п`ять місяців, що відображено у витязі про реєстрацію в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна.

Звертає увагу, що саме по собі направлення вимоги не свідчить про її отримання боржником, якщо такий факт не підтверджено документально. Заперечує про обізнаність боржника щодо наявності відкритого виконавчого провадження, а також вимоги державного виконавця про необхідність явки до державного виконавця.

Вказує, що будь-яких доказів того, що боржник ОСОБА_2 вчиняє дії спрямовані на невиконання рішення суду (приховування доходів, майна, зміну місця проживання чи місця роботи, перешкоджання в реалізації арештованого майна тощо), державний виконавець не надав та на наявність таких доказів не вказав.

27 жовтня 2021 року на адресу Київського апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу від директора ТОВ «АНСУ» Кононова І.К., в якому він просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

Вказує, що у боржника ОСОБА_1 було виявлено в банках України декілька відкритих розрахункових рахунків, які було арештовано за постановою державного виконавця та кошти, наявні на рахунках списані в рахунок погашення витрат виконавчого провадження та частково боргу за виконавчим листом.

Звертає увагу суду на те, що особа, у якої фактично заблокували всі розрахункові рахунки в банках, жодним чином не спромоглася встановити причини цього блокування та не з`явилась на прийом державного виконавця для встановлення причин цього блокування, що вказує на те, що боржник ОСОБА_1 фактично знав про відкрите відносно нього виконавче провадження, але фактично ухилявся від його виконання.

Звертає увагу, що на сьогоднішній день боржник ОСОБА_1 не вчинив, жодних дій пов`язаних з виконанням рішення суду не зважаючи на те, що стягувач неодноразово звертався до боржника та в телефонній розмові пропонував сплатити заборгованість або передати предмет застави на реалізацію через ДВС в рахунок погашення заборгованості.

В суді апеляційної інстанції боржник ОСОБА_2 та його представник адвокат Буянов І.В. подану апеляційну скаргу та викладені в ній доводи підтримали, просили задовольнити та скасувати ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва як незаконну.

Представник ТОВ «АНСУ» - Зосименко В.А. в суді апеляційної інстанції проти задоволення апеляційної скарги заперечував, посилаючись на законність і обґрунтованість судової ухвали та відсутність підстав для її скасування.

Заявник - заступник начальника Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Кенюк Л.В. належним чином повідомлена про час розгляду справи шляхом направлення судової повістки на електронну адресу (а.с. 249-250), до суду не з`явилась, причин неявки не повідомила, що відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Зазначеним вимогам оскаржувана судова ухвала не відповідає.

Судом встановлено, що на виконанні у Дніпровському районному відділі державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) перебуває виконавчий лист № 2-201/2010, виданий Дніпровським районним судом міста Києва 25 жовтня 2019 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «АНСУ» боргу у розмірі 403 137,56 грн.

18 листопада 2019 року державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 60621663.

Виконавчий документ на час постановлення оскаржуваної ухвали не виконано, борг не повернуто.

Задовольняючи подання старшого державного виконавця, суд першої інстанції виходив із того, що боржник ОСОБА_2 ухиляється від виконання виконавчого документу про стягнення боргу, а відтак є передбачені законом підстави для тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України.

Проте, колегія суддів не може погодитися з такими висновками суду, оскільки вони не ґрунтуються на матеріалах справи та зроблені в результаті неповного з`ясування судом обставин справи, що призвело до постановлення помилкової ухвали.

Відповідно до п.19 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.

Згідно ст. 441 ЦПК України тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення або рішення інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом (ч.1). Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), якщо така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним рішенням, на строк до виконання зобов`язань за рішенням, що виконується у виконавчому провадженні (ч.3). Ухвала про тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути постановлена судом за місцем виконання відповідного рішення за поданням державного або приватного виконавця. Суд негайно розглядає таке подання без повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного (приватного) виконавця (ч.4).

За змістом даної норми підставою для тимчасового обмеження у праві виїзду боржника за межі України є його ухилення від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням, яке полягає у вчиненні боржником дій, які унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення суду.

Ухилення боржника від виконання своїх зобов`язань є оціночним поняттям. Теоретично їх невиконання може бути зумовлене об`єктивними причинами, наприклад, внаслідок відсутності майна, роботи, незадовільного фінансового стану, тривалого відрядження, важкої хвороби тощо. Однак, воно може мати й принципово інше походження, суб`єктивне, коли боржник свідомо ухиляється від виконання - має змогу виконати зобов`язання у повному обсязі або частково, але не робить цього без поважних причин. Отже, поняття «ухилення від виконання зобов`язань, покладених на боржника рішенням» варто розуміти як будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов`язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов`язок у нього є всі реальні можливості (наприклад, наявність майна, грошових коштів тощо) і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об`єктивні обставини, непереборної сили, події тощо (узагальнення судової практики щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України, виконане Верховним Судом України 01 лютого 2013 року).

Тобто, законом передбачено юридичні санкції у виді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявність факту невиконання зобов`язань, а за ухилення від їх виконання.

Вирішуючи подання, суд уваги на вказані вимоги закону не звернув та не з`ясував чи ухиляється боржник від виконання зобов`язання, а якщо ухиляється, то в чому це полягає і якими доказами це стверджується.

В поданні державний виконавець зазначає, що 19 січня 2021 року боржнику за адресою АДРЕСА_2 направлено постанову про відкриття виконавчого провадження разом з вимогою з`явитися на прийом до державного виконавця, 3 лютого 2021 року о 15:00 годині. Однак вказана вимога виконана боржником не була і на прийом до державного виконавця в зазначений час боржник не з`явився.

У поданні заявник стверджує, що постанова про відкриття виконавчого провадження разом з вимогою отримана боржником 21 січня 2021 року. Разом з поданням державний виконавець в якості доказу отримання боржником постанови про відкриття виконавчого провадження надає роздруківку з сайту відстеження поштової кореспонденції та трек ідентифікатор 559, відповідно до яких рекомендований лист 21 січня 2021 року в 18 годин 43 хвилини прийнято на поштовому відділенні 02094 в м. Києві по вул. Краківська, а 26 січня 2021 року в 23 години 43 хвилини рекомендований лист надійшов на поштове відділення 08697 у м. Васильків.

Крім того, як убачається із наявної у матеріалах виконавчого провадження ухвали Дніпровського районного суду м. Києва від 12 серпня 2019 року, судом було задоволено заяву ТОВ «АНСУ» про видачу дубліката виконавчого документа.

Судом під час вирішення заяви стягувача щодо видачі дубліката виконавчого документа було встановлено, що рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 10 листопада 2010 року позовні вимоги Відкритого акціонерного товариства «Банк «Фінанси та кредит» в особі Філії «Центрального регіонального управління» Відкритого акціонерного товариства «Банк «Фінанси та кредит» до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про стягнення коштів за договором кредиту задоволено частково.

Стягнуто із ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер: НОМЕР_3 , на користь Відкритого акціонерного товариства «Банк «Фінанси та кредит» в особі Філії «Центрального регіонального управління» Відкритого акціонерного товариства «Банк «Фінанси та кредит» заборгованість по кредиту в розмірі 401407, 56 грн. сплачений судовий збір в розмірі 1700,30 грн., 30,00 грн. сплачених за інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи, а всього 403137,56 грн.

Позовні вимоги Відкритого акціонерного товариства «Банк «Фінанси та кредит» в особі Філії «Центрального регіонального управління» Відкритого акціонерного товариства «Банк «Фінанси та кредит» до ОСОБА_3 про стягнення коштів за договором поруки залишено без задоволення.

Зустрічний позов ОСОБА_3 до Відкритого акціонерного товариства Банк «Фінанси та кредит», ОСОБА_1 про визнання недійсним договору поруки задоволено. Договір поруки № 1.17-06/06-МФ-П1 від 09 червня 2006 року, укладений між Відкритим акціонерним товариством «Банк «Фінанси та кредит» в особі Філії «Центрального регіонального управління» Відкритого акціонерного товариства «Банк «Фінанси та кредит» та ОСОБА_3 визнано недійсним (а.с. 167-168).

На виконання зазначеного рішення суду Дніпровським районним судом м. Києва 17.06.2011 року було видано виконавчий лист № 2-201/10 з примусового виконання рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 10 листопада 2010 року, який 17.06.2011 року отримано представником Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит».

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 31 січня 2019 року заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Ансу» про заміну сторони у виконавчому провадженні задоволено. Замінено стягувача Публічне акціонерне товариство «Банк «Фінанси та Кредит» його правонаступником Товариством з обмеженою відповідальністю «Ансу» по цивільній справі № 2-201/2010 про стягнення з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» заборгованості за кредитним договором № 1.17-06/06-МФ від 09.06.2006 року в розмірі 401407,56 грн., судовий збір у розмірі 1700,00 грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи, а всього 403137,56 грн.

Згідно довідки Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві від 26.06.2019 року №214/13 у відділі перебував на виконанні виконавчий лист № 2-201/2011 від 17.06.2011 року, виданий Дніпровським районним судом м. Києва про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 (ІПН: НОМЕР_3 ) на користь ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» у загальному розмірі 403137,56 грн. За вказаним виконавчим документом було відкрито виконавче провадження № 44637338.

17.12.2014 року державним виконавцем Дніпровського РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві було винесено постанову за виконавчим провадженням № 44637338 про повернення виконавчого документу стягувачу на підставі п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» (у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними), копію якої разом з виконавчим документом направлено на адресу стягувача.

Таким чином, саме рішення, на виконання його був виданий виконавчий документ, було ухвалене судом ще у 2010 році, відкрите виконавче провадження за цим виконавчим документом було відкрите у 2011 році та закінчене у 2014 році у зв`язку із відсутністю у боржника майна, на яке може бути звернуто стягнення, а здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

Отже, ураховуючи, що з часу ухвалення судового рішення та видачі виконавчого документа минуло 10 років, а з часу закінчення виконавчого провадження близько семи років, та не надання державним виконавцем доказів, що боржник взагалі отримав копію постанови про відкриття через п`ять років повторно виконавчого провадження, чи що боржник знав про наявність виконавчого провадження, або знайомився з ним, відсутні підстави для висновку, що боржник знав про повторне відкриття виконавчого провадження та свідомо ухиляється від його виконання.

Відповідно до ст.33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Аналогічні приписи містяться у ст.313 ЦК України, згідно якої фізична особа має право на свободу пересування та має право на вільний самостійний виїзд за межі України.

Колегія суддів відповідно до приписів ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» та ч.4 ст.10 ЦПК України застосовує при розгляді даної справи Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї як джерело права.

Так згідно ст.8 Конвенції кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції (ч.1). Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб (ч.2).

Отже, дана норма дозволяє втручатися у здійснення особою права на повагу до свого приватного життя, яке включає право на вільне пересування, лише згідно із законом і в інтересах економічного добробуту країни, для захисту прав і свобод інших осіб, якщо таке втручання було пропорційним.

В той же час, боржник був повідомлений про розгляд судом подання державного виконавця у цій справі, а відтак є обізнаним про відкриття виконавчого провадження та має можливість ознайомитись з ним. Державний виконавець не позбавлений права повторного звернення з поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника за наявності для цього підстав.

Відповідно до ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Неправильним застосуванням норми матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

З викладених вище підстав ухвала суду першої інстанції не ґрунтується на матеріалах справи, є помилковою і підлягає скасуванню з постановленням нового судового рішення про відмову у задоволенні подання, оскільки державним виконавцем не надано доказів свідомого та умисного ухиленняборжника від виконання судового рішення за наявності можливості його виконання.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 382, 383 ЦПК України, Київський апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 16 квітня 2021 року скасувати та постановити по справі нове судове рішення, яким у задоволенні подання заступника начальника Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Кенюк Л.В. про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_1 відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий Т.О. Писана

Судді К.П. Приходько

С.О. Журба