Справа № 274/7890/20
Провадження № 2/0274/671/21
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
"02" лютого 2021 р. м. Бердичів
БЕРДИЧІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ЖИТОМИРСЬКОЇ ОБЛАСТІ
в складі: головуючої - судді Хуторної І.Ю.,
з участю секретаря Поступайло Х.О.,
розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за позовом Акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -
25.11.2020 АТ КБ "ПРИВАТБАНК", звернулось з вказаним позовом, у якому просить стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором від 17.06.2015 б/н у розмірі 21 933, 44 грн станом на 05.10.2020 з підстав невиконання ОСОБА_1 зобов`язань за вказаним кредитним договором.
На обґрунтовування позовних вимог позивач зазначив, що 17.06.2015 АТ КБ «ПРИВАТБАНК» та ОСОБА_1 уклали договір, за яким відповідачка з метою отримання банківських послуг підписала анкету-заяву та отримала кредит у виді встановленого кредитного ліміту на кредитну карту.
ОСОБА_1 , підписавши 17.06.2015 заяву-анкету, погодилася з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами банку», що діяли на час підписання умов договору.
Від відповідачки відзив на позовну заяву не надходив.
Ухвалою суду від 02.12.2020 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням (викликом) сторін (а.с. 80).
Сторони у судове засідання не з`явилися.
Від представника позивача у матеріалах справи міститься клопотання, в якому він просить проводити розгляд справи у його відсутності позовні вимоги підтримує, не заперечує проти заочного розгляду справи (а.с. 73).
Відповідачка про час і місце слухання справи повідомлена належним чином, шляхом публікації оголошення про виклик на веб-порталі судової влади України.
У зв`язку із неявкою в судове засідання учасників справи, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального пристрою не здійснювалося.
Судом, відповідно до статті 280 ЦПК України ухвалено проводити заочний розгляд справи.
Дослідивши докази, з`ясувавши обставини справи, суд доходить висновку про часткове задоволення позовних вимог, з таких підстав.
Судом встановлено, що 17.06.2015 ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», правонаступником якого є АТ КБ "ПРИВАТБАНК" і ОСОБА_1 уклали кредитний договір, шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до «Умов та правил надання банківських послуг», на виконання умов якого ОСОБА_1 отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на кредитну карту (а.с.15).
Відповідно до довідок, виданих АТ КБ «ПРИВАТБАНК», ОСОБА_1 був підписаний кредитний договір б/н за яким їй видано кредитні карти: № НОМЕР_1 від 21.10.2017 з терміном дії до 10/21; № НОМЕР_2 від 30.01.2020 з терміном дії до 01/24. Кредитний ліміт ОСОБА_1 за картковим рахунком № НОМЕР_1 неодноразово змінювався, востаннє 17.05.2018 збільшено до 5500 грн, 15.12.2018 зменшено до 0, 00 грн ( а.с. 13, 14).
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання, його умови розробляє саме підприємець (в даному випадку Банк).
Оскільки умови договорів приєднання розробляє Банк, то вони повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим, Банк повинен підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому, з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України, можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг Банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
За змістом частини другої статті 536 ЦК України розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Статтею 549 ЦК України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Згідно з частинами першою, другою статті 551 ЦК України, предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. За змістом частини другої цієї статті, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.
За загальними правилами доказування, визначеними статтями 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Метою доказування є з`ясування дійсних обставин справи. Обов`язок доказування покладається на сторін, суд не може збирати докази за власною ініціативою. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (стаття 78 ЦПК України).
Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина шоста статті 81 ЦПК України).
За положеннями статей 77, 79-81 ЦПК України обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод принципу справедливості розгляду справи судом прав людини і основоположних свобод принципу справедливості розгляду справи судом.
Банк, пред`являючи вимоги до відповідачки про погашення кредиту, просить стягнути заборгованість за простроченим тілом кредиту, заборгованість за відсотками, нарахованими відповідно до ст. 625 ЦК України, посилаючись на те, що між сторонами укладено кредитний договір на підставі анкети-заяви від 17.06.2015, Тарифів та Витягу з Умов та правил банківських послуг, які розміщені на банківському сайті та які невід`ємні частини цього договору.
Проте з наданої банком заяви-анкети від 17.06.2015 вбачається, що у цій анкеті-заяві, зазначені лише дані про особу позичальника та у ній не зазначено банківського продукту, який надається позичальнику, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді пені та розміру відсотків у відповідності до ст.625 ЦК України.
Крім того, позивач посилається на те, що умови кредитного договору укладеного на підставі анкети-заяви від 17.06.2015 погоджено у паспорті споживчого кредиту.
Проте, анкета-заява від 17.06.2015, підписана ОСОБА_1 , не містить умов про те, що складовою невід`ємною частиною Договору банківського обслуговування є Паспорт споживчого кредиту.
Також з інформації, яка міститься у Паспорті споживчого кредиту, неможливо встановити які саме умови договору були запропоновані відповідачці при підписанні кредитного договору б/н від 17.06.2015 та чи взагалі вказана інформація стосується вищевказаного договору. Не зрозуміло який тип карти був виданий відповідачці, оскільки зазначений паспорт (таблиця) містить інформацію щодо типу кредитного продукту як "Універсальна", так і "Універсальна Голд", за якими вказані різні умови. Також вказано, що умови договору про споживчий кредит можуть відрізнятися від інформації, наведеної в цьому паспорті споживчого кредиту та будуть залежати від проведеної кредитодавцем оцінки кредитоспроможності споживача з урахуванням, зокрема, наданої ним інформації про майновий та сімейний стан, розмір доходів, тощо.
Окрім того, у цьому паспорті міститься посилання на те, що інформація зазначена у ньому зберігає чинність та є актуальною лише до 30.05.2018, тоді як банк просить стягнути заборгованість станом на 05.10.2020. Тобто період дії умов паспорту є значно меншим, ніж той, за який банк просить стягнути заборгованість.
А тому, саме по собі підписання відповідачкою паспорту споживчого кредиту без підтверджень про конкретні запропоновані відповідачці умови та правила банківських послуг не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору від 17.06.2015
Тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між Банком та ОСОБА_1 17.06.2015, шляхом підписання анкети-заяви.
Відтак, позивач не довів факту прийняття ОСОБА_1 запропонованих йому умов щодо розміру відсотків, нарахованих у порядку ст. 625 ЦК України.
За таких обставин, суд вважає, що в даному випадку неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України, оскільки «Умови та правила надання банківських послуг» та «Тарифи Банку», що розміщені на банківському сайті, які не містять підпису відповідача не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного 17.06.2015 між сторонами, шляхом підписання заяви-анкети.
Суд вважає, що між позивачем та відповідачкою укладено кредитний договір шляхом підписання анкети-заяви від 17.06.2015.
Факт отримання відповідачкою грошових коштів в межах кредитного ліміту 5500 гривень доводиться випискою про рух коштів по рахунку та розрахунком боргу (а.с. 8-9, 10-11, 12).
Сума боргу за простроченим тілом кредиту відповідачкою не оспорена
Між тим, вказані вище платежі, виходячи із підстав позову та наданих банком доказів, не відповідають умовам договору.
Тому, через безпідставність позовних вимог, суд відмовляє у стягненні боргу за простроченим тілом кредиту в розмірі 7494, 46 грн.
Враховуючи, що фактично отримані та використані відповідачкою кошти в добровільному порядку позивачеві не повернуті в повному обсязі, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України, за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, суд приходить до висновку, що позивач вправі вимагати захисту своїх прав, шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення отриманої суми кредитних коштів.
Таким чином, суд доходить висновку, про стягнення з відповідачки боргу за простроченим тілом кредиту в розмірі 5500 грн.
Відповідно до статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Із матеріалів справи не вбачається строку кредитування. В свою чергу кредитна картка, видана на ім`я ОСОБА_1 має строк дії - до січня 2024 року.
Банк звернувся до суду з позовом 25.11.2020, тобто до спливу строку дії кредитної карти, тому має право на стягнення відсотків нарахованих на прострочений кредит відповідно до ст.625 ЦК України з моменту пред`явлення вимоги про дострокове повернення суми заборгованості за кредитом.
Проте, за змістом позовної заяви вимоги про стягнення відсотків нарахованих на прострочений кредит відповідно до ст.625 ЦК України пред`явлені станом на 05.10.2020.
Тому суд доходить висновку про відмову у задоволенні позову і в частині стягнення відсотків, нарахованих на прострочений кредит відповідно до ст.625 ЦК України в розмірі 8938,98 грн.
Керуючись статтями 141, 259, 263-265, 268, 280-283 Цивільного процесуального кодексу України, суд
Позов Акціонерного товариства комерційного банку "ПРИВАТБАНК" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційного банку "ПРИВАТБАНК" заборгованість за кредитним договором № б/н від 16.06.2015 в розмірі 5500 гривень
У задоволенні решти позову відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційного банку "ПРИВАТБАНК" 527 гривень 09 копійок витрат по сплаті судового збору.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано відповідачем протягом тридцяти днів з дня його складення.
Відповідач, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана позивачем протягом тридцяти днів з дня складення судового рішення до Житомирського апеляційного суду через Бердичівський міськрайонний суд Житомирської області.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складення має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Відповідачка: ОСОБА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 .
Суддя І.Ю. Хуторна