Справа № 2/714/221/21
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" листопада 2021 р. м.Герца

Герцаївський районний суд Чернівецької області в складі:

Головуючого судді Костишин Н.Я.

секретар судових засідань Гавалешко Д.М.

за участі: представника позивача ОСОБА_1 , відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом Острицької сільської ради в інтересах малолітніх дітей ОСОБА_4 , ОСОБА_5 до ОСОБА_3 , ОСОБА_2 про відібрання дітей без позбавлення батьківських прав, -

ВСТАНОВИВ:

В серпні 2021 року Острицька сільська рада звернулася в суд з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_2 про відібрання дітей без позбавлення батьківських прав.

В обґрунтування позову зазначали, що відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_2 є батьками малолітніх ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Батьками не створено належних умов для проживання малолітніх дітей. Оскільки приміщення в якому проживають діти потребує покращення санітарно-побутових умов.

Крім того, батьки ОСОБА_3 і ОСОБА_2 зловживають алкогольними напоями, не доглядають за дітьми, чим спричиняють небезпеку для дітей, у зв`язку з чим, на підставі рішення Служби у справах дітей Острицької сільської ради Чернівецького району Чернівецької області від 05.08.2021 року діти були відібрані у батьків та знаходяться в Центрі соціально-психологічної реабілітації дітей.

Посилаючись на наведене, просили відібрати малолітніх дітей від батьків ОСОБА_3 і ОСОБА_2 без позбавлення їх батьківських прав.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала.

Відповідачі у судовому засідання заперечували проти задоволення позову, суду пояснили, що наразі у них в будинку наявні всі умови для проживання дітей. Вони зробили косметичний ремонт в кімнатах будинку (побілили стіни), облаштували спальні місця для дітей, місця для навчання. Продукти харчування в домі є: овочі, фрукти та закрутки. Вони про дітей дбають, в повній мірі піклуються про них, належним чином їх виховують, в зв`язку з чим просять суд в позові відмовити та повернути дітей.

Суд, вислухавши пояснення сторін, допитавши свідка, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що в задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , згідно свідоцтв про народження, є батьками малолітніх дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 і ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

04 серпня 2018 року на підставі наказів в.о.начальника Служби у справах дітей Острицької сільської ради Чернівецького району Чернівецької області, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 і ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , взяті на облік як діти, які перебувають у складних життєвих обставинах.

Із вказаного часу встановлено контроль за умовами проживання та виховання дітей їх батьками.

За наслідками обстеження умов проживання складено акт від 04.08.2021 року з якого вбачається, що сім`я ОСОБА_6 проживає в житловому будинку в умовах повної антисанітарії: брудно, речі розкидані, відчувається неприємний запах. У дітей відсутні ліжка для сну, в будинку відсутні продукти харчування, засоби гігієни. Умови проживання дітей незадовільні.

В зв`язку з чим, 05 травня 2021 року виконавчим комітетом Острицької сільської ради Чернівецького району Чернівецької області прийнято рішення №101 «Про негайне відібрання дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 і ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 від батьків ОСОБА_3 та ОСОБА_2 без позбавлення їх батьківських прав».

Звертаючись до суду із даним позовом, позивач вказував, що відповідачі неналежним чином піклуються про своїх малолітніх дітей, що створювало загрозу для їх життя і здоров`я.

Як зазначено в ст.11 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків.

В статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» закріплено, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. Держава надає батькам допомогу у виконанні ними своїх обов`язків щодо виховання дітей, захищає права сім`ї.

Відповідно до ст.3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року (далі - Конвенція), визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

У п.1 ст.9 указаної Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

За змістом ст.ст.151, 163 СК України батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Батьки мають переважне право перед іншими особами на те, щоб малолітня дитина проживала з ними.

Згідно з ч.1 ст.170 СК України суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених п.п.2-5 ч.1 ст.164 цього Кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання.

Таким чином, підставою відібрання дитини без позбавлення батьківських прав батьків є виникнення в сім`ї небезпечної для дитини обстановки: її життя, здоров`я і морального виховання.

Відповідно до роз`яснень, викладених у п.п.15, 16, 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Європейський суд з прав людини у справі «Савіни проти України» (заява від 18.12.2008 року №39948/06) вказує, що право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані ст.8 Конвенції.

У рішенні від 07.12.2006 року у справі «Хант проти України» (заява №31111/04) суд наголосив, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

Європейський суд у своєму рішенні у справі «Гаазе проти Німеччини» (заява від 08.04.2004 року №11057/02) зазначив, що згідно з усталеною прецедентною практикою суду, взаємне почуття втіхи батьків і дитини від того, що вони постійно перебувають разом, становить важливий елемент сімейного життя, тому національні заходи, що перешкоджають реалізації такого почуття, дорівнюють втручанню у право, яке захищається статтею 8 Конвенції.

Європейський суд з прав людини зауважує, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним.

Якщо рішення мотивується необхідністю захистити дитину від небезпеки, має бути доведено, що така небезпека справді існує. При винесенні рішення про відібрання дитини від батьків може постати необхідність врахування цілої низки чинників. Можливо, потрібно буде з`ясувати, наприклад, чи зазнаватиме дитина якщо її залишать під опікою батьків, жорстокого поводження, чи страждатиме вона через відсутність піклування, через неповноцінне виховання та відсутність емоційної підтримки, або визначити, чи виправдовується встановлення державної опіки над дитиною станом її фізичного або психічного здоров`я. З іншого боку, сам той факт, що дитина може бути поміщена в середовище, більш сприятливе для її виховання, не виправдовує примусового відібрання її від батьків. Такий захід не можна також виправдовувати виключно посиланням на ненадійність ситуації, адже такі проблеми можна вирішити за допомогою менш радикальних засобів, не вдаючись до роз`єднання сім`ї, наприклад, забезпеченням цільової фінансової підтримки та соціальним консультуванням.

Заперечуючи про задоволення позову, відповідачі вказували, що у них в будинку наявні всі умови для належного та достатнього розвитку дитини, вони в повній мірі піклуються про дітей, належним чином їх виховують, привели санітарно-гігієнічні норми у задовільний стан.

З матеріалів цивільної справи вбачається, що сім`я відповідачів перебуває під соціальним супроводом лише з серпня 2021 року.

Відомості про намагання державних органів реально поліпшити умови проживання дітей шляхом надання конкретної фінансової підтримки, адресної цільової допомоги в матеріалах справи відсутні.

До звернення до суду з цим позовом відповідачів не попереджали про наслідки невиконання батьківських обов`язків, до них не застосували жодного заходу впливу, зокрема, не проводилися роз`яснювальні бесіди працівниками компетентних служб та органу опіки та піклування, відсутні докази, що вони притягувались до адміністративної відповідальності на підставі ст.184 КупАП.

Згідно характеристик, складених виконкомом Острицької сільської ради Чернівецького району Чернівецької області, за місцем проживання ОСОБА_3 та ОСОБА_2 характеризуються негативно.

Разом з тим, згідно довідок Чернівецького обласного наркологічного диспансеру №386, 387 від 09.09.2021 року, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на обліку в обласному диспансері не перебувають.

Після поміщення дітей до Центру соціально-психологічної реабілітації дітей умови проживання у житловому будинку де проживали діти частково змінилися, що підтверджується наданими відповідачами фотографіями, з яких вбачається, що діти забезпечені одягом та взуттям, наявні продукти харчування: овочі, фрукти, закрутки, зроблено косметичний ремонт в кімнатах житлового будинку.

Також свідок ОСОБА_7 в судовому засіданні показав, що є старостою с.Годинівка Острицького старостинського округу, відповідачі є його односельцями. Останні роки ситуація в сім`ї ОСОБА_6 складна, сім`я має мало доходів, відповідачі офіційно не працевлаштовані, підробляють по найму у людей. На момент відібрання дітей із сім`ї в серпні цього року не було елементарних умов для проживання дітей: антисанітарія, не було окремих приміщень для дітей, місць для спання, навчання. Батьки вели не зовсім здоровий спосіб життя. Після цього, він навідував сім`ю відповідачів декілька разів - останніх було зобов`язано змінити ситуацію вдома, навести лад в будинку, зробити ремонт. Наразі ситуація частково змінилася - ОСОБА_6 зробили ремонт в одній з кімнат будинку, поставили ліжко, стіл. Кімнату, де має жити дівчинка, освіжили (побілили). Ситуація така, що можна повернути дітей в сім`ю. Вказав, що мав бесіду і з вчителями дітей - останні стверджують, що відповідачам можна дати шанс і повернути їм дітей, діти ОСОБА_6 самостійні, відвідують школу, добре вчаться. Зазначив також, що зобов`язується кожні два тижня навідувати ОСОБА_6 і поставити питання перед громадою питання про надання цій сім`ї матеріальної допомоги.

Наведене свідчить, що відповідачі намагаються виправити ситуацію, яка сталася в їх сім`ї, бажають виховувати дітей, створивши умови для належного їх проживання.

Крім того, у судовому засіданні була заслухана думка дітей ОСОБА_4 та ОСОБА_5 щодо даного спору, які висловили бажання проживати разом із батьками, а також зазначили, що у них із батьком та матір`ю дружні і теплі відносини, конфліктів у сім`ї немає.

Враховуючи викладені обставини, встановлені судом, бажання відповідачів виховувати дітей в подальшому, бажання дітей проживати в родині з батьками, їх тісний психологічний контакт з батьками, відсутність переконливих доказів наявності реальної небезпеки для дітей, яка не може бути усунута іншими заходами ніж відібрання дітей від батьків і доказів того, що вживання до відповідачів інших заходів впливу не дали результату, суд доходить висновку що задоволення позову про відібрання дітей за таких умов є передчасним, відтак в задоволенні такого слід відмовити.

На підставі ст.ст.150, 155, 163, 164, 170 Сімейного кодексу України, ст.ст.11, 12 Закону України «Про охорону дитинства», ст. 9 Конвенції про права дитини, п.п.15,16 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», керуючись ст.ст.263, 264, 265 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні позовних вимог Острицької сільської ради в інтересах малолітніх дітей ОСОБА_4 , ОСОБА_5 до ОСОБА_3 , ОСОБА_2 про відібрання дітей без позбавлення батьківських прав- відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Чернівецького апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення,а у разі проголошення в судовому засіданні лише вступної та резолютивної частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом 30 днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне судове рішення складене 25 листопада 2021 року.

Суддя