30.11.2021 ЄУН № 337/6122/21
Провадження № 2/337/2919/2021
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 листопада 2021 року Хортицький районний суд м. Запоріжжя

у складі: головуючого судді - Салтан Л.Г.

за участю секретаря - Шаповалової А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Запоріжжя цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Завод Металоконстрікцій Укрсталь Запоріжжя» про стягнення заборгованості із заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні ,

В С Т А Н О В И В :

27.10.2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом Приватного акціонерного товариства «Завод Металоконстрікцій Укрсталь Запоріжжя», в якому просив стягнути на його користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з часу звільнення з 2 серпня 2021 року до дати остаточного розрахунку - 1 жовтня 2021 року в розмірі 16451, 80 грн та стягнути понесені судові витрати.

Ухвалою судді від 29.10.2021 року відкрито провадження у справі, справа призначена до розгляду в спрощеному провадженні.

У відповідності до ст. 178 ЦПК України відповідачу визначений 15- денний строк з дня отримання ухвали суду на подання відзиву на позовну заяву .

17.11.2021 року відповідач надав до суду відзив, в якому заявлені позовні вимоги визнав, зазначивши, що після звільнення позивача з підприємства, заборгованість з заробітної плати була погашена 01.10.2021 року, розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні позивачем визначено вірно та складає 16451, 80 грн. Крім того, просить розподілити витрати зі плати судового збору з урахуванням визнання позову відповідачем.

У судове засідання сторони не з`явилися, про час та місце судового розгляду були повідомлені належним чином, причину неявки суд не повідомили, представник позивача звернувся до суду з заявою про розгляд справи за його відсутністю, просить позов задовольнити у повному обсязі.

У відповідності до вимог ст.223 ЦПК України суд провів розгляд справи у відсутність сторін.

Розглянувши матеріали справи, з`ясувавши повно, всебічно та об`єктивно усі обставини справи, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням надані сторонами докази з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, достатності і взаємозв`язку, виходячи з вищевикладених вимог діючого законодавства, суд приходить до наступних висновків.

Згідно з ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до вимог ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду.

Відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно із практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Згідно ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права з дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Згідно із ст. 76, 77, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У відповідності до положень статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, №63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Крім того, згідно ч.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (ратифіковано Україною 17.07.1997 року, набула чинності для України 11.09.1997 року) та правових позицій, викладених в рішенні Європейського Суду з прав людини по справі «Бендерський проти України (заява № 22750/02 параграф 42) - відповідно до практики, яка відображає принцип здійснення правосуддя, судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватись в світлині обставин кожної справи. Право може вважатися ефективним, тільки якщо зауваження сторін насправді «заслухані», тобто належним чином вивчені судом.

За вимогами ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд встановлює такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню для цих правовідносин.

Судом встановлено: позивач ОСОБА_1 перебував у трудових відносинах з Приватного акціонерного товариства «Завод Металоконстрікцій Укрсталь Запоріжжя» з 21.03.1973 року по 02.08.2021 року, перебуваючи на посаді водія автотранспортних засобів, що підтверджується копією трудової книжки.

02.08.2021р. ОСОБА_1 був звільнений з роботи за власним бажанням на підставі ст. 38 Кодексу законів про працю України, що підтверджується копією трудової книжки.

В день звільнення з позивачем не проведено розрахунку з заробітної плати. Остаточно розрахунок з позивачем здійснений 1 жовтня 2021 року.

Статтею 43 Конституції України встановлено: кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується, та на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Відповідно до статті 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст.116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Згідно із ч. 1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

Отже, не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої ст.117 КЗпП України, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Позивач просить стягнути на його користь середній заробіток час затримки розрахунку при звільненні за 42 робочих дня, що становить 16451,80 виходячи із середньоденного заробітку у розмірі 391,790 грн. Зазначений розрахунок визнаний відповідачем, а тому позовні вимоги підлягають повному задоволенню.

Відповідно до ст.141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача, позивачем сплачено судовий збір у сумі 908 грн., у зв`язку зі зверненням із позовом до суду про стягнення середнього заробітку за час затримки.

У відповідності до ч 1 ст.142 ЦПК України, у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Враховуючи викладене, з відповідача на користь позивача підлягає стягнення 50% судових витрат, що сплачені позивачем у вигляді судового збору у розмірі 454 грн., також 454 грн. підлягає поверненню з державного бюджету.

Керуючись ст. 3, 21, 94, 97, 115, 115, 116, КЗпП України, ст.ст. 1, 2, 5 ЗУ «Про оплату праці», ст.ст. 4, 12, 13, 76, 88, 223, 247, 265, 273 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Позов задовольнити.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Завод Металоконстрікцій Укрсталь Запоріжжя» (, яке зареєстроване за адресою: 69008, м. Запоріжжя, ЗАВОДСЬКИЙ РАЙОН) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , що зареєстрований та мешкає: АДРЕСА_1 ) середній заробіток за затримку розрахунку при звільненні у сумі 16451 грн.80 коп.( шістнадцять тисяч чотириста пятдесят одну гривну) 81 коп.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Завод Металоконстрікцій Укрсталь Запоріжжя» (, яке зареєстроване за адресою: 69008, м. Запоріжжя, ЗАВОДСЬКИЙ РАЙОН) в на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , що зареєстрований та мешкає: АДРЕСА_1 ) витрати по сплаті судового збору у розмірі 454 грн.

Зобов`язати Управління Державної казначейської служби України у Хортицькому районі м.Запоріжжя Запорізької області повернути ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , що зареєстрований та мешкає: АДРЕСА_1 ) судовий збір у сумі 454 грн., отриманий державним бюджетом Хортицького району м.Запоріжжя згідно квитанції № # МР_АВ260683ВАV_21516076 від 13 жовтня 2021 року, що зберігається в матеріалах цивільної справи ЄУН337/6427/21

Рішення може бути оскаржене до Запорізького апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлений 30 листопада 2021 року. Копію рішення надіслати учасникам провадження.

Суддя: