Ухвала

25 січня 2021 року

м. Київ

справа № 132/3061/19-ц

провадження № 61-17699св20

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Ступак О. В. (суддя-доповідач), Гулейкова І. Ю., Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

треті особи: Служба у справах дітей Калинівської районної державної адміністрації, Виконавчий комітет Калинівської міської ради,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Вінницького апеляційного суду від 06 жовтня 2020 року у складі колегії суддів: Войтка Ю. Б., Міхасішина І. В., Стадника І. М.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст вимог позовної заяви і рішень судів

У серпні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 , третя особа - Служба у справах дітей Калинівської районної державної адміністрації, про визначення місця проживання малолітньої дитини.

Свої вимоги позивач обґрунтовувала тим, що вона перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі з 08 листопада 2002 року, а ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народився син - ОСОБА_3 . Після народження дитини виникли непорозуміння з приводу того, що відповідач не бажав працювати. За станом здоров`я йому встановлено ІІІ групу інвалідності, але без призначення пенсії, оскільки він не мав трудового стажу. З метою призначення йому пенсії, відповідач запропонував фіктивно розлучитися. Рішенням Калинівського районного суду Вінницької області від 30 серпня 2018 року в справі № 132/2871/18, шлюб між ними розірвано. Після розірвання шлюбу вони продовжували спільно проживати на АДРЕСА_1 . З жовтня до грудня 2018 року її направлено на службове навчання, так як вона військовослужбовець. Після повернення додому виявилось, що відповідач продав квартиру, і їм необхідно переїхати проживати в будинок його баби, з якою також проживає його мати. Протягом декількох місяців вона вимушена була проживати з відповідачем та сином у будинку його баби. Проте, з боку матері відповідача вчинялось психологічне насильство, і вона вимушена була переїхати проживати до своєї матері. Сина відповідач їй не віддав, тому вона постійно з ним спілкується лише під наглядом відповідача та на території домогосподарства за місцем проживання. Відповідач постійно налаштовує дитину проти неї. Дитина залякана, ні з ким не спілкується, що в свою чергу негативно впливає на психо-емоційний стан дитини. Вважає, що проживання сина разом з нею повністю відповідатиме інтересам дитини, так як вона має можливість забезпечити йому належні умови проживання, повною мірою займатися вихованням та оздоровленням дитини, її соціальним та моральним розвитком. Разом з тим, вона не чинитиме жодних перешкод для спілкування відповідача з сином і готова сприяти тому, щоб дитина через розлучення батьків не була позбавлена спілкування з батьком. Визначення місця проживання дитини разом із матір`ю за рішенням суду є необхідністю і якнайкраще забезпечить задоволення і захист інтересів дитини, що стало підставою звернення до суду з цим позовом.

Посилаючись на викладене, позивач просила визначити місце проживання малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з нею, за адресою: АДРЕСА_2 .

Заперечуючи проти позову ОСОБА_1 , у вересні 2019 року ОСОБА_2 подав до суду зустрічний позов до ОСОБА_1 , третя особа - Виконавчий комітет Калинівської міської ради, про визначення місця проживання малолітньої дитини.

Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що відповідно до частини першої статті 161 СК України під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. ОСОБА_1 неодноразово приїздила до дитини в стані алкогольного сп`яніння на ґрунті чого провокувала скандал, внаслідок чого дитина отримувала значну психологічну травму. Він є власником житлового будинку на АДРЕСА_3 , де проживає та зареєстрований малолітній ОСОБА_3 . Одна із кімнат у будинку облаштована спеціально для дитини. Він матеріально забезпечений, так як займається підприємницькою діяльністю у сфері надання послуг з будівництва та ремонту, тому має достатньо вільного часу, щоб проводити його разом із сином, піклуватися про нього, водити його до школи, займатись з ним додатково. Мати дитини є військовослужбовцем, тому не матиме достатньо часу для занять з дитиною. Також вказував, що не чинитиме жодних перешкод для спілкування матері з сином та вважає, що проживання сина разом з ним забезпечить задоволення і захист інтересів дитини.

Посилаючись на викладене, ОСОБА_2 просив визначити місце проживання малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом із ним, за адресою: АДРЕСА_3 .

Рішенням Калинівського районного суду Вінницької області від 02 липня 2020 року позов ОСОБА_1 задоволено. Визначено місце проживання малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом із матір`ю ОСОБА_1 , за адресою: АДРЕСА_4 . У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Вирішуючи спір між сторонами, суд першої інстанції виходив із того, що згідно з висновком комісії з питань захисту прав дитини при Калинівській районній державній адміністрації від 09 грудня 2019 року № 01-17-2757, не зазначено істотних обставин, які б переконливо свідчили про те, що місце проживання дитини не може бути визначено з матір`ю, що мати ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Те, що мати відвідує дитину в присутності батька у вихідні дні та за можливістю, у вільний від служби час, суд розцінив як перешкоджання зі сторони батька для спілкування з сином, що в подальшому може негативно вплинути на моральний та духовний розвиток малолітньої дитини. Жодним зі свідків, допитаних у судовому засіданні, не зазначено про те, що проживання сина разом із матір`ю буде суперечити інтересам дитини, що вона не має можливості забезпечити йому належні умови проживання, повною мірою займатися вихованням та оздоровленням дитини, її соціальним та моральним розвитком, що батько дитини не чинив матері жодних перешкод для спілкування з сином і сприяти тому, щоб дитина через розлучення батьків не була позбавлена спілкування з матір`ю. Пояснення свідків з приводу того, що батько дитини ОСОБА_2 відводить та забирає дитину зі школи, пере, перебував у лікарні з сином, то зазначені факти свідчать лише про те, що останній добросовісно ставиться до виконання своїх обов`язків та не може свідчити про аморальну поведінку матері дитини, зловживання нею спиртними напоями, що в подальшому може зашкодити розвиткові дитини. Враховуючи матеріальний стан ОСОБА_2 , його стан здоров`я та сімейний стан, а саме проживання з ним його баби, яка є людиною похилого віку і потребує догляду, та матері, суд критично поставився до вимоги позивача за зустрічним позовом про визначення місця проживання дитини разом з ним. З огляду на викладене, за відсутності підстав, передбачених статтею 161 СК України, рівність матеріальних, побутових умов, позитивні характеристики сторін, а також їх поведінку, відповідність їх дій інтересами дитини, беручи до уваги принцип рівності прав та обов`язків батьків, визначений статтею 141 СК України, добросовісне виконання матір`ю батьківських обов`язків, її стан здоров`я та матеріальне становище, створення для дитини необхідних умов для проживання та розвитку, а також відсутність з її боку перешкод у спілкуванні батька з сином та негативного впливу на його виховання і розвиток, суд дійшов висновку про визначення місця проживання дитини разом із матір`ю, що за встановлених судом обставин найбільш відповідає інтересам дитини та має першочергове значення при вирішенні зазначеного спору.

Постановою Вінницького апеляційного суду від 06 жовтня 2020 року рішення суду першої інстанції скасовано, та ухвалено нове рішення про задоволення зустрічного позову ОСОБА_2 . Визначено місце проживання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом з батьком ОСОБА_2 , за адресою: АДРЕСА_3 . У задоволенні первісного позову ОСОБА_1 відмовлено. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Ухвалюючи рішення, суд апеляційної інстанції виходив із того, що установивши, що неповнолітня дитина постійно проживає з батьком, останній приділяє більше уваги вихованню дитини й більш відповідально ставиться до виконання своїх батьківських обов`язків, дитина перебуває на повному утриманні та вихованні батька, та врахувавши, що до моменту виникнення цього спору мати дитини не приділяла достатньої уваги створенню належних умов для повноцінного розвитку та проживання дитини, не надала доказів піклування з її боку про ступінь розвитку дитини, зацікавленості її повсякденним життям та потребами, суд дійшов висновку про визначення місця проживання неповнолітнього ОСОБА_3 з батьком - ОСОБА_2 , що забезпечить якнайкращі інтереси дитини. Будь-яких доказів про те, що батько перешкоджає спілкуванню дитини з матір`ю, налаштовує проти неї остання суду не надала. Доводи про те, що дитина залякана, нікуди не ходить, ні з ким не спілкуються спростовуються характеристикою на вихованця ОСОБА_3 ДНЗ № 14 м. Калинівка, довідкою з Калинівської дитячої музичної школи. Згідно з наданою характеристикою, дитина здорова, активна, розумна, самостійна, вихована. ОСОБА_3 соціально активний, дружелюбний, легко контактує з дітьми та дорослими. Володіє своїми емоціями, у дитини ніколи не спостерігались прояви агресії, дратівливості, емоційної нестабільності.

Короткий зміст та узагальнюючі доводи касаційної скарги, позиції інших учасників справи

У листопаді 2020 року ОСОБА_1 подала до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Вінницького апеляційного суду від 06 жовтня 2020 року, в якій просить скасувати зазначене судове рішення та передати справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, обґрунтовуючи свої вимоги порушенням судом апеляційної інстанції норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права. Вказує на те, що апеляційний суд в оскаржуваному судовому рішенні не врахував висновки щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц (провадження № 14-327цс18), а також постановах Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 539/1406/17 (провадження № 61-15082св18), від 26 червня 2019 року у справі № 755/11054/17-ц (провадження № 61-4268св19), від 14 липня 2020 року у справі № 357/7976/18-ц (провадження № 61-15029св19). Під час допиту психолог із незрозумілих причин був вороже налаштований проти матері. Він заявив, що дитина має психологічний зв`язок лише з батьком. Хоча, при цьому, підтвердив, що окремої зустрічі спільно матері та дитини разом із ним психолог не провів. На зустрічах із дитиною окремо не спілкувався, був завжди з батьком. Але чомусь психолог не врахував негативного впливу чи тиску батька на дитину. Апеляційним судом повністю проігнорований факт, що на час розгляду справи вона повідомила інформацію щодо невідвідування дитиною навчального закладу (на дату розгляду справи - 5 тижнів). Відповідач цей факт підтвердив. Проте надати пояснення підстав не відвідування навчального закладу не зміг.

У грудні 2020 року ОСОБА_2 подав відзив на касаційну скаргу, згідно з яким висновок про визначення місця проживання дитини надавався на виконання ухвали Калинівського районного суду. У нього хронічний остеохондроз хребта, який перебуває у стані ремісії. За висновком лікаря він здатний працювати за спеціальностями, які не потребують значних фізичних навантажень. Твердження позивача, що він не має постійного місця роботи також не відповідає дійсності, оскільки він є фізичною особою-підприємцем, що відповідно підтверджується випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. Більше того, починаючи з квітня 2019 року позивач, вважаючи, що її право на спілкування та виховання дійсно порушене, могла звернутися до органу опіки та піклування або суду з відповідною заявою про усунення перешкод у спілкуванні матері з дитиною і визначити спосіб участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею. В порядку реалізації права суду на збирання доказів, передбаченого частиною другою статті 13 ЦПК України, апеляційний суд запропонував викликати у судове засідання малолітнього ОСОБА_3 для з`ясування його думки з приводу того, з ким бажає проживати дитина. Проте позивач двічі категорично відмовилася, посилаючись на те, що не хоче травмувати дитину.

У січні 2021 року ОСОБА_1 подала відповідь на відзив ОСОБА_2 , згідно з якою вона не зазначала та не стверджувала, що зустрічей з психологом було достатньо чи недостатньо, а висловила сумнів щодо їх якості. ОСОБА_2 мабуть забув, що є інвалідом третьої групи загального захворювання, і має не просто хронічні захворювання, а й певні обмеження в фізичних навантаженнях. Матеріали справи не містять жодного документа на підтвердження джерела доходу батька, його розміру або будь-якої інформації щодо його матеріального становища та можливості забезпечувати належні умови проживання дитини.

Рух справи у суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 07 грудня 2020 року відкрито касаційне провадження у справі, витребувано матеріали справи та надано строк для подання відзиву на касаційну скаргу.

29 грудня 2020 року справа надійшла до суду касаційної інстанції.

Позиція Верховного Суду

Згідно із частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини п`ятої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції призначає справу до судового розгляду за відсутності підстав, встановлених частинами третьою, четвертою цієї статті. Справа призначається до судового розгляду, якщо хоча б один суддя із складу суду дійшов такого висновку. Про призначення справи до судового розгляду постановляється ухвала, яка підписується всім складом суду.

Виходячи з викладеного, зважаючи на те, що під час проведення попереднього розгляду справи не встановлено обставин, передбачених частинами третьою, четвертою статті 401 ЦПК України, суд вважає за необхідне призначити справу до судового розгляду.

Керуючись статтями 401, 402 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Служба у справах дітей Калинівської районної державної адміністрації, про визначення місця проживання малолітньої дитини та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа - Виконавчий комітет Калинівської міської ради, про визначення місця проживання малолітньої дитини, за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Вінницького апеляційного суду від 06 жовтня 2020 року призначити до судового розгляду на 10 лютого 2021 року колегією у складі п`яти суддів у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:О. В. Ступак
І. Ю. Гулейков Г. І. Усик