Провадження № 4-с/761/222/2021
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 вересня 2021 року Шевченківський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді Сіромашенко Н.В.,

за участю секретаря Корнійчук Є.Т.,

представника заявника ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві цивільну справу за скаргою ОСОБА_1 , заінтересована особа: Державний виконавець Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції м. Київ Мороз Леся Євгенівна на дії державного виконавця та зобов`язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

08 червня 2021 року на адресу Шевченківського районного суду м. Києва надійшла вищевказана скарга, в якій заявник просить: визнати дії державного виконавця Шевченківського районного відділу Державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Мороз Л.Є. щодо накладення арешту в ПАТ «КБ «Приват Банк» на особовий рахунок заявника, на який він отримує пенсійні виплати та про відмову у винесені постанови про скасування арешту протиправними; скасувати постанову державного виконавця Шевченківського районного відділу Державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Мороз Л.Є. у виконавчому провадженні №24131 від 02.02.2011 щодо накладення арешту; зобов`язати державного виконавця Шевченківського районного відділу Державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Мороз Л.Є. негайно, протягом 24 годин від дня винесення рішення суду, направити на поштову адресу заявника копію рішення про стягнення з нього коштів, копію виконавчого листа та постанову про відкриття виконавчого провадження, на підставі яких стягувались кошти; зобов`язати державного виконавця Шевченківського районного відділу Державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Мороз Л.Є. негайно, протягом 24 годин від дня винесення рішення суду, надати можливість заявнику та/або його представнику ознайомитись з усіма матеріалами виконавчого провадження №24131610 від 02.02.2021.

В обґрунтування скарги посилається на те, що він є пенсіонером по інвалідності 3 групи загального захворювання по опорно-рухомому апарату. З метою отримання пенсійного забезпечення він відкрив в ПАТ « КБ «Приват Банк» особовий рахунок № НОМЕР_1 , картка № НОМЕР_2 ….8641, на яку отримував виключно пенсійні виплати та до моменту звернення зі скаргою до суду, він без будь-яких обмежень вільно користувався банківськими ресурсами та карткою та в нього не було жодних обмежень з даного питання.

Зазначив, що в кінці травня 2021 року, користуючись своєю банківською карткою, помітив її блокування банківською установою, а тому, звернувся до відділення ПАТ «КБ «Приват Банк» за роз`ясненнями, де йому було повідомлено, що станом на 28.05.2021, банківська картка та особовий рахунок були заблоковані банком на підставі постанови про арешт рахунку боржника ОСОБА_1 , винесеної Державним виконавцем Шевченківського районного ВДВС у місті Києві ЦМУ Міністерства юстиції м. Київ Мороз Л.Є.

Заявник вказує, що, у телефонному режимі від державного виконавця він дізнався щодо відкритого відносно нього з 2011 року виконавчого провадження про стягнення коштів на користь ПАТ «Універсал Банк» в сумі 83199,19 грн.

При цьому він намагався донести державному виконавцю, що ніде не працює та у нього не має іншого джерела доходу, окрім пенсійного забезпечення та накладення арешту позбавляє його конституційного права на пенсію. Крім цього, на його прохання, надати для ознайомлення матеріали виконавчого провадження державним виконавцем було відмовлено з посиланням на загальнодержавну боротьбу з хворобою COVID-19.

Окремо звернув увагу, що в період з 2010 по 2021 років жодних судових повісток та рішень суду про стягнення з нього коштів він не отримував, дане рішення відсутнє в ЄДРСР, а тому неможливо з`ясувати номер справи, дату винесення рішення з метою його оскарження до суду вищої інстанції, державним виконавцем не направлялось на його поштову адресу постанови про відкриття виконавчого провадження та вимоги про добровільне виконання рішення суду.

У зв`язку з цим, 28.05.2021 через канцелярію ШРВДВС у місті Києві він подав письмову вимогу, в якій вимагав скасувати постанову про арешт його особового рахунку, на який він отримував пенсійні виплати; вручити постанову йому наручно та направити поштовим відправленням до ПАТ « КБ «Приват Банк» для скасування арешту; направити на його поштову адресу копію рішення суду, копію виконавчого листа та постанову про відкриття виконавчого провадження, на підставі яких з нього стягуються кошти; надати можливість ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження.

Крім того, аналогічну вимогу було подано до ПАТ « КБ «Приват Банк».

При цьому, звернув увагу суду на те, що до зазначених вимог ним було додано довідку ПАТ «Приват Банк» про зазначення спеціального статусу рахунку, який призначений йому для отримання пенсійного забезпечення, та копію пенсійного посвідчення про те, що він є пенсіонером по інвалідності 3 групи загального захворювання по опорно-рухомому апарату.

Однак, незважаючи на отримання вказаних вимог, державним виконавцем та банком вони були проігноровані та не розглянуті.

Вказані обставини зумовили заявника звернутися до суду за захистом своїх порушених прав, оскільки вважає, що державним виконавцем було порушено його законні конституційні права на своєчасне отримання пенсійного забезпечення.

Ухвалою судді від 10.06.2021 скаргу прийнято до провадження та призначено справу до розгляду на 23.08.2021 о 12 год. 45 хв; витребувано з Шевченківського районного відділу Державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) належним чином засвідчену копію виконавчого провадження №24131610 від 02.02.2011.

В судовому засіданні представник заявника скаргу підтримав, просив задовольнити.

Заінтересована особа - Державний виконавець Шевченківського районного ВДВС у місті Києві ЦМУ Міністерства юстиції м. Київ Мороз Л.Є. в судове засідання не з`явилася, сповіщена належним чином про час та місце слухання справи, про причини неявки суду не повідомляла. До суду надано належним чином засвідчену копію матеріалів виконавчого провадження № 24131610 від 02.02.2011.

Заслухавши представника заявника, дослідивши повно та всебічно наявні матеріали справи, суд встановив наступні обставини справи.

Судом встановлено, що 10.12.2010 Шевченківським районним судом м. Києва було видано виконавчий лист у справі № 2-12365/10 про стягнення з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь ПАТ «Універсал Банк» заборгованості за кредитним договором у розмірі 82256,63 грн, судовий збір у розмірі 822,56 грн та витрати на ІТЗ розгляду справи у розмірі 120 грн., а всього 83199,19 грн.

Постановою державного виконавця ВДВС Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві Мороз Л.Є. від 03.02.2011 відкрито виконавче провадження ВП № 24131610 з виконання виконавчого листа № 2-12365, виданого 10.12.2010 Шевченківським судом м. Києва про стягнення з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь ПАТ «Універсал Банк» боргу у розмірі 83199,19 грн.

В подальшому, постановою державного виконавця від 26.04.2021 про арешт майна боржника, накладено арешт на все майно, що належить ОСОБА_3 , в межах суми звернення стягнення.

Також, постановою державного виконавця від 26.04.2021 про арешт коштів боржника, накладено арешт на грошові кошти, що містяться на відкритих рахунках банках, а також, на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунках накладення арешту та/або звернення стягнення, на які заборонено законом та належить боржнику ОСОБА_1 , в межах суми стягнення, з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів - 83199,19 грн. Згідно з п. 2 цієї постанови визначено її копію направити на виконання до банківських, інших фінансових установ та сторонам виконавчого провадження.

Крім того, встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є пенсіонером по інвалідності 3 групи загального захворювання по опорно-рухового апарату, що підтверджується копією пенсійного посвідчення № НОМЕР_3 , виданого 25.02.2014 Пенсійним фондом України, серії НОМЕР_4 , з терміном дії - довічно.

Згідно з довідкою АТ КБ «Приват Банк» від 02.06.2021 ОСОБА_1 , станом на 02.06.2021, має в АТ КБ «ПриватБанк» картку № НОМЕР_2 …..8641 (№ НОМЕР_1 ), на яку ОСОБА_1 отримує пенсійні виплати.

Також, встановлено, що 28.05.2021 заявник, через канцелярію Шевченківського ВДВС у м. Києві ЦМУ Міністерства юстиції (м. Київ), подав письмову вимогу, адресовану державному виконавцю Мороз Л.Є., яку отримано канцелярією 28.05.2021, Вх. № 29718, в якій вимагав винести постанову, якою скасувати постанову про арешт в ПАТ « КБ «Приват Банк» особового рахунку № НОМЕР_1 , картки № НОМЕР_2 ….8641 на яку він отримував пенсійні виплати; вручити постанову йому наручно та направити поштовим відправленням до ПАТ «КБ «Приват Банк» для скасування арешту; направити на його поштову адресу копію рішення суду, копію виконавчого листа та постанову про відкриття виконавчого провадження, на підставі яких з нього стягуються кошти; надати можливість ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження. При цьому, заявником до вимоги додано довідку, видану ПАТ «Приват Банк» про те, що заявник станом на 17.05.2021, має в АТ «КБ «Приват Банк» картку № НОМЕР_2 …..8641 (№ НОМЕР_1 ), на яку отримує пенсійні виплати та копію пенсійного посвідчення.

Аналогічну вимогу, 28.08.2021 було подано до ПАТ «КБ «Приват Банк», яка отримана банком з відміткою про отримання за вх. док. № 604-ВБ від 28.05.2021 з відповідними додатками.

У відповідь на вимогу від 28.05.2021 заявника, Листом від 11.06.2021 № 100953 на № б/н від 28.05.2021, Шевченківським ВДВС у м. Києві ЦМУ Міністерства юстиції (м. Київ) з посиланням на п.7 ч.3 ст.18, ст. ст. 48, 59 Закону України «Про виконавче провадження», ст. 7 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» повідомлено, що відсутні підстави для зняття арешту з грошових коштів.

Відповідно до ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» (далі - Закон) виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно п. 7 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають у касах, на рахунках у банках, інших фінансових установах та органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів (крім коштів на єдиному рахунку, відкритому у порядку, визначеному статтею 35-1 Податкового кодексу України, коштів на рахунках платників податків у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, коштів на електронних рахунках платників акцизного податку, коштів на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом), на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей.

Загальний порядок звернення стягнення на кошти боржника визначено у розділі VII Закону.

Відповідно до ч.1 ст. 48 Закону звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації. Про звернення стягнення на майно боржника виконавець виносить постанову.

Стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у національній та іноземній валютах, інші цінності, у тому числі на кошти на рахунках боржника у банках та інших фінансових установах (ч. 2 ст. 48 Закону). При цьому, ст. 48 Закону встановлює перелік рахунків, на кошти на яких накладати арешт заборонено, зазначаючи, що законом можуть бути визначені й інші кошти на рахунках боржника, звернення стягнення або накладення арешту на які заборонено.

Частинами 1-3 ст. 56 Закону встановлено, що арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна. Виконавець за потреби може обмежити право користування майном, здійснити опечатування або вилучення його у боржника та передати на зберігання іншим особам, про що він виносить постанову або зазначає обмеження в постанові про арешт. Вид, обсяг і строк обмеження встановлюються виконавцем у кожному конкретному випадку з урахуванням властивостей майна, його значення для власника чи володільця, необхідності використання та інших обставин. Арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі.

Статтею 59 Закону передбачено підстави для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини. При цьому, у всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

Відповідно до п. 1 ч. 4 статі 59 Закону підставою для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом.

Між тим, статтями 68-70 Закону передбачений окремий порядок звернення стягнення на заробітну плату, пенсії та інші доходи боржника.

Так, ст. 68 Закону встановлено умови звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 68 Закону стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника звертається у разі відсутності в боржника коштів на рахунках у банках чи інших фінансових установах (ч. 2 ст. 48 Закону), відсутності чи недостатності майна боржника для покриття в повному обсязі належних до стягнення сум, а також у разі виконання рішень про стягнення періодичних платежів.

Про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника виконавець виносить постанову, яка надсилається для виконання підприємству, установі, організації, фізичній особі, фізичній особі - підприємцю, які виплачують боржнику відповідно заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи.

Згідно з ч. 1 ст. 69 Закону підприємства, установи, організації, фізичні особи, фізичні особи - підприємці здійснюють відрахування із заробітної плати, пенсії, стипендії та інших доходів боржника і перераховують кошти на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця у строк, встановлений для здійснення зазначених виплат боржнику, а в разі якщо такий строк не встановлено, - до десятого числа місяця, наступного за місяцем, за який здійснюється стягнення. Такі підприємства, установи, організації, фізичні особи, фізичні особи - підприємці щомісяця надсилають виконавцю звіт про здійснені відрахування та виплати за формою, встановленою Міністерством юстиції України.

За ч. 1 ст. 70 Закону розмір відрахувань із заробітної плати, пенсії, стипендії та інших доходів боржника вираховується із суми, що залишається після утримання податків, зборів та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Відповідно до ч. 2 ст. 70 Закону та ч. 2 ст. 50 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з пенсії може бути відраховано не більш як 50 відсотків її розміру: на утримання членів сім`ї (аліменти), на відшкодування збитків від розкрадання майна підприємств і організацій, на відшкодування пенсіонером шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також у зв`язку зі смертю потерпілого, на повернення переплачених сум заробітної плати в передбачених законом випадках. З усіх інших видів стягнень може бути відраховано не більш як 20 відсотків пенсії.

Статтею 46 Конституцією України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Конституційний Суд України у своєму рішенні № 25рп/2009 від 7.10.2009 зазначив, що право на соціальний захист віднесено до основоположних прав і свобод. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел та забезпечується статтями 7, 22, 46, 58, 68 Конституції України. А саме, кожний громадянин має право на соціальний захист, що включає право на пенсійне забезпечення і всі застраховані особи є рівноправними щодо отримання пенсійних виплат. Конституційні права і свободи громадянина України гарантуються і не можуть бути скасовані.

Норми статті 41 Конституції України встановлюють принцип непорушності права приватної власності.

Тобто, держава гарантує та захищає законом право громадянина на своєчасне одержання пенсії, а відтак, має захищати такі рахунки, виокремлення яких належить до повноважень виконавчої служби, правовою основою діяльності яких, є, зокрема, Конституція України, цей Закон, нормативно-правові акти, прийняті на їх виконання.

Таким чином, накладення державним виконавцем арешту на рахунок заявника, на який надходять пенсійні виплати, є безпідставним, оскільки, чинним законодавством передбачений окремий порядок здійснення таких відрахувань та арешт пенсійних коштів особи, позбавляє її джерел до існування та порушує її право на соціальний захист. (Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 03.10.2019 у справі № 61-11118св19).

З огляду на вищенаведене, аналізуючи чинне законодавство України, приймаючи до уваги правову позицію Верховного Суду, накладення арешту на рахунок заявника державним виконавцем відбулося з порушенням порядку, встановленого ст. 68-70 Закону, в матеріалах виконавчого провадження не міститься постанови державного виконавця про звернення стягнення на пенсію та доказів надсилання такої постанови для виконання установі, яка виплачує боржнику пенсію.

При цьому, звертаючись до суду заявник вказував, що отримання пенсії, це єдине джерело його існування, однак, в матеріалах справи відсутні відомості, що заявник має інше джерело доходу крім пенсії та що на відкритий ним рахунок у банку, окрім пенсії, надходять інші платежі. В той же час, якщо такі платежі й надходять, то, серед іншого, арешт державним виконавцем може бути накладений, шляхом винесення постанови про звернення стягнення на пенсію, в межах суми, яка є пенсійною виплатою, але не більш ніж 20 % з такої виплати, як того вимагає Закон. Таким чином, підстави для накладення арешту на залишок пенсійних коштів, в межах розміру заборгованості, відсутні, а арешт порушує право заявника на отримання коштів для існування та порушує його право на соціальний захист.

Отже, враховуючи те, що на зазначений заявником картковий рахунок надходять пенсійні виплати, зважаючи на те що державним виконавцем порушено порядок, встановлений, ст. 68 Закону щодо умов звернення стягнення на такі виплати, підстави для накладення арешту на весь рахунок заявника відсутні. Доказів зворотного не надано.

Більш того, згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, яка сформована 26.04.2021, ОСОБА_1 на праві приватної власності належать: квартира АДРЕСА_1 та житловий будинок АДРЕСА_2 , на які державним виконавцем було накладено арешт.

Крім того, ч. 1 ст. 28 Закону визначено, що копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простим поштовим відправленням або доставляються кур`єром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, постанов, передбачених пунктами 1-4 частини дев`ятої статті 71 цього Закону, які надсилаються рекомендованим поштовим відправленням. Боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

Однак, в матеріалах виконавчого провадження відсутні будь-які докази повідомлення ОСОБА_1 щодо отримання копії постанови про відкриття виконавчого провадження.

Однією із засад судочинства, регламентованих п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Нормами ст. 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно положень ст.ст. 77-79 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

При цьому, Верховний Суд 23.10.2019 прийняв постанову у справі № 917/1307/18, якою розтлумачив сутність принципу змагальності та неможливість застосування учасником справи концепції «негативного доказу» для обґрунтування власної позиції. Так, Верховний Суд зазначив, що принцип змагальності полягає в обов`язку кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається на підтвердження або заперечення власних вимог у спорі. Мається на увазі, що позивач стверджує про існування певної обставини та подає відповідні докази, а відповідач може спростувати цю обставину, подавши власні докази, які вважає більш переконливими. В свою чергу суд, дослідивши надані сторонами докази, та з урахуванням переваги однієї позиції над іншою виносить власне рішення. При цьому, сторони не можуть будувати власну позицію на тому, що їх позиція є доведеною, доки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу втрачає сенс уся концепція принципу змагальності.

При цьому, Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основних свобод, зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи («Проніна проти України», № 63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами.

Відповідно до ч. 3, п. 1 ч. 4 ст. 59 Закону у разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець.

З огляду на вищевикладене, зважаючи на встановлені обставини справи, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності суд дійшов висновку, що скарга заявника підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 46, 129 Конституції України, 60-79, 89, 447-451 ЦПК України, ст. ст. 68-70, 74 Закону України «Про виконавче провадження», суд, -

УХВАЛИВ:

Скаргу ОСОБА_1 , заінтересована особа: Державний виконавець Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції м. Київ Мороз Леся Євгенівна на дії державного виконавця та зобов`язання вчинити дії задовольнити частково.

Визнати протиправними дії державного виконавця Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції Мороз Л.Є. щодо накладення арешту в ПАТ «КБ «ПриватБанк» на особовий рахунок № НОМЕР_5 , картка № НОМЕР_6 , на яку ОСОБА_1 отримує пенсійні виплати (пенсійне забезпечення) та про відмову у винесенні постанови про скасування арешту.

Постанову державного виконавця Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції Мороз Л.Є. у виконавчому провадженні №24131610 від 02.02.2011 щодо накладення арешту в ПАТ «КБ «ПриватБанк» на особовий рахунок №№ НОМЕР_5 , картка № НОМЕР_2 ……8641, на яку ОСОБА_1 отримує пенсійні виплати (пенсійне забезпечення), cкасувати.

В іншій частині відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на ухвалу суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення зазначених вище строків, або після перегляду ухвали в апеляційному порядку, якщо її не скасовано.

Суддя: Н.В. Сіромашенко