П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 листопада 2021 року

м. Рівне

Справа № 568/1212/15-ц

Провадження № 22-ц/4815/1419/21

Головуючий у Радивилівському районному суді

Рівненської області: суддя Троцюк В.О.

Ухвалу суду першої інстанції постановлено

03 серпня 2021 року в м. Радивилів

Рівненської області

(фіксування судового засідання за допомогою

звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось).

Рівненський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий: суддя Хилевич С.В.

судді: Гордійчук С.О., Шимків С.С.

секретар судового засідання: Пиляй І.С.

учасники справи:

боржник (заявник): ОСОБА_1 ;

стягувач: ОСОБА_2 ;

за участі: ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Радивилівського районного суду Рівненської області від 03 серпня 2021 року у цивільній справі за заявою ОСОБА_1 про визнання виконавчих листів такими, що не підлягають виконанню,

в с т а н о в и в :

У липні 2021 року в суд звернулася ОСОБА_1 із заявою, де просила визнати виконавчий лист № 568/1212/15-ц про надання ОСОБА_2 ключа від вхідних дверей належних йому на праві власності житлового будинку і господарських i приміщень за адресою: АДРЕСА_1 , та забезпечення йому доступу до його власності, а також виконавчий лист № 568/1212/15-ц про вселення ОСОБА_2 в належну йому на праві власності у частину житлового будинку і господарські приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , які було видано Радивилівським районним судом Рівненської області 29.08.2020 року такими, що не підлягають виконанню. На обґрунтування заяви зазначала, що рішенням Радивилівського районного суду від 09.09.2016 в справі №568/1212/15-ц частково задоволено позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про усунення перешкод в здійсненні права власності, вселення та виселення. Дане рішення вступило в законну силу 01.12.2016 після залишення без змін апеляційним судом. На виконання рішення суду 29.08.2020 було видано два виконавчих листа: виконавчий лист про надання ОСОБА_2 ключа від вхідних дверей належного йому на праві приватної власності житлового будинку і господарських будівель в АДРЕСА_1 та забезпечення доступу до його власності; і виконавчий лист про вселення ОСОБА_2 в належну йому Ѕ частину вказаного житлового будинку. Вважала, що виконавчі листи не підлягають до виконання, оскільки за ними пропущено строк пред`явлення виконавчого листа до примусового виконання. Покликалась на те, що рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 20.05.2021 встановлено, що виконавчі листи у справі №568/1212/15-ц пред`явлені до виконання поза межами строків пред`явлення виконавчих листів до виконання та за відсутності документів, які б підтверджували поновлення чи переривання такого строку. Окрім того, заявник вказувала, що вказані виконавчі листи не відповідають вимогам Закону України "Про виконавче провадження". Зважала й на те, що вказівка у виконавчому листі про набрання рішенням Радивилівського районного суду від 09.09.2016 законної сили лише 01.12.2020 не відповідає дійсності.

Ухвалою Радивилівського районного суду Рівненської області від 03 серпня 2021 року в задоволенні заяви відмовлено.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції виходив із того, що виконавчий лист вже пред`явлено до примусового виконання, виконавче провадження закінчене на підставі повного фактичного виконання судового рішення. При цьому суд не прийняв доводи заявника про те, що виконавчий лист пред`явленні до виконання поза межами відповідних строків, оскільки на час касаційного розгляду було зупинено виконання рішення Радивилівського районного суду від 09.09.2016, а тому так само і строк пред`явлення виконавчого листа.

На судове рішення ОСОБА_1 подано апеляційну скаргу, де вона покликалась на його незаконність та необґрунтованість, які полягали у невідповідності висновків суду обставинам справи, неправильному застосуванні норм матеріального права та порушенні норм процесуального права. Мотивуючи апеляційну скаргу, вказувалося про преюдиційність встановленої рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 20.05.2021 в справі № 460/2795/21 обставини того, що виконавчі листи у справі № 568/1212/15-ц, в якій рішення суду набрало законної сили 01.12.2016, пред`явлені до примусового виконання поза межами відповідних строків і за відсутності документів, які доводять факти поновлення чи переривання такого строку. Зазначала, що рішення адміністративного суду чинне, однак районним судом проігнороване і протиправно досліджено ті самі докази повторно. Зважала на те, що рішення суду в справі № 568/1212/15-ц, де видано оскаржувані виконавчі листи, набрало законної сили 01.12.2016, а заява про примусове виконання цього рішення подана ОСОБА_2 до Радивилівського районного відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) лише 13.10.2020, тобто пред`явлені виконавчі листи поза межами строків і за відсутності документів ОСОБА_2 , які доводять факти поновлення чи переривання такого строку. Зважала й на те, що суд не вправі був досліджувати матеріали виконавчих проваджень, а також посилатись на судові рішення, яких не було в матеріалах справи, з власної ініціативи, адже це суперечить принципам диспозитивності та змагальності.

З викладених міркувань просила ухвалу суду першої інстанції скасувати та прийняти судове рішення, яким виконавчий лист № 568/1212/15-ц про надання ОСОБА_2 ключа від вхідних дверей належних йому на праві власності житлового будинку і господарських приміщень за адресою: АДРЕСА_1 та забезпечення йому доступу до його власності, виконавчий лист № 568/1212/15-ц про вселення ОСОБА_2 в належну йому на праві власності 1/2 частину житлового будинку і господарські приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , визнати такими, що не підлягають виконанню.

У поданому відзиві стягувач просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржувану ухвалу - без змін. На його переконання, строк пред`явлення виконавчих листів до виконання не пропущено. Зазначав, що раніше такі листи йому не були видані, адже виконання рішення суду було зупинено на час здійснення касаційного провадження. Згодом листи не видавались в зв`язку із відсутністю суддів у Радивилівському районному суді Рівненської області, які могли здійснювати правосуддя та могли б підписати ці виконавчі документи.

Заслухавши суддю-доповідача, думку осіб, які беруть участь у справі і з`явилися в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи боржника, колегія суддів дійшла висновку про відхилення апеляційної скарги.

Матеріалами справи з`ясовано, що рішенням Радивилівського районного суду від 09.09.2016 усунено перешкоди у здійсненні права власності ОСОБА_2 на належну йому на праві власності 1/2 частину житлового будинку і господарські приміщення в АДРЕСА_1 . Виселено ОСОБА_3 з належного ОСОБА_2 на праві власності 1/2 житлового будинку і господарських приміщень за адресою: АДРЕСА_1 , а саме коридор 2-1 площею 7,4 кв.м, житлова кімната 2-2 площею 14 кв.м, кухня 2-3 площею 10,1 кв.м, ванна 2-4 площею 3,6 кв.м, санвузол 2-5, площею 1,2 кв.м, веранда а-1, ганок а-1, погріб ПГ, надвірні будівлі та споруди 0,44 сараю. Вселено ОСОБА_2 в належну йому на праві власності 1/2 частину житлового будинку і господарські приміщення за адресою АДРЕСА_1 , а саме коридор 2-1 площею 7,4 кв.м, житлова кімната 2-2 площею 14 кв.м, кухня 2-3 площею 10,1 кв.м, ванна 2-4 площею 3,6 кв.м, санвузол 2-5, площею 1,2 кв.м, веранда а-1, ганок а-1, погріб ПГ, надвірні будівлі та споруди 0,44 сараю. Вирішено надати ОСОБА_2 ключ від вхідних дверей належних йому на праві власності житлового будинку і господарських приміщень за адресою АДРЕСА_1 , та забезпечити йому доступ до його власності. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 487,20 гривень судового збору.

Ухвалою Апеляційного суду Рівненської області від 01.12.2016 апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилено, а рішення Радивилівського районного суду від 09.09.2016 залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 02.03.2017 зупинено виконання рішення Радивилівського районного суду Рівненської області від 09.09.2016 до закінчення касаційного розгляду.

Постановою Верховного Суду від 07.08.2019 рішення Радивилівського районного суду Рівненського області від 09.09.2016 та ухвалу апеляційного суду Рівненської області від 01.12.2016 залишено без змін.

13 вересня 2019 року ОСОБА_2 подав до суду заяву про видачу виконавчих листів на виконання рішення суду. 29 вересня 2020 року на виконання даного рішення суду було видано виконавчі листи №568/1212/15-ц.

Згодом, 23 жовтня 2020 року, головним державним виконавцем Радивилівського районного відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) Бречко І.К винесено постанову про відкриття виконавчого провадження на підставі заяви про примусове виконання виконавчого листа №568/1212/15-ц, виданого 29.09.2020 Радивилівським районним судом Рівненської області про вселення ОСОБА_2 в належну йому 1/2 частину житлового будинку за адресою АДРЕСА_1 (АСВП 63381210) та про надання ОСОБА_2 ключа від вхідних дверей вказаного житлового будинку (АСВП 63381154).

21 грудня 2020 року виконавче провадження (АСВП 63381154) щодо надання ОСОБА_2 ключа від вхідних дверей вказаного житлового будинку в АДРЕСА_1 закінчене в зв`язку з його виконанням.

28 травня 2021 року виконавче провадження (АСВП 63381210) щодо вселення ОСОБА_2 в належну йому 1/2 частину житлового будинку за адресою АДРЕСА_1 закінчене в зв`язку з його виконанням.

19 лютого 2021 року державним виконавцем Другого Малинівського відділу державної виконавчої служби в м. Одеса Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) винесено постанову про закінчення виконавчого провадження ВП 63380822 по виконанню виконавчого листа №568/1212/15-ц про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судового збору. Борг, виконавчий збір та витрати виконавчого провадження сплачено.

Повно і правильно з`ясувавши обставини процесуального питання та застосувавши при її вирішенні норми права, які підлягали застосуванню, суд першої інстанції обґрунтовано відмовив заявнику у задоволенні заяви про визнання виконавчих листів такими, що не підлягають виконанню.

Згідно з ч. 1 ст. 431 ЦПК України виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Тобто виконавчий лист є похідним від судового рішення, яке набрало законної сили.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 432 ЦПК України суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню. Суд визнає виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

За змістом цієї норми Цивільного процесуального кодексу України виконавчий лист може бути визнаний судом таким, що не підлягає виконанню лише у випадку: 1) якщо його було видано помилково; 2) якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням добровільним виконанням боржником чи іншою особою або 3) з інших причин. При цьому словосполучення «або з інших причин» стосується саме припинення обов`язку боржника, який підлягає виконанню. Так, зобов`язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов`язань, переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання.

Тому закон передбачає можливість визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, якщо він виданий компетентним судом і є належним виконавчим документом, проте наявними є обставини, які виключають необхідність проведення виконавчих дій за цим виконавчим документом.

Наведені підстави для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, поділяються на дві групи: матеріально-правові (відсутність у боржника обов`язку), зокрема, зобов`язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов`язань переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання, та процесуально-правові, до яких відносяться обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, зокрема: видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили (крім тих, що підлягають негайному виконанню); коли виконавчий лист виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню; видача виконавчого листа на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка не передбачала вжиття будь-яких примусових заходів або можливості її примусового виконання і, як наслідок, видачі за нею виконавчого листа; помилкової видачі виконавчого листа, якщо вже після видачі виконавчого листа у справі рішення суду було скасоване; видачі виконавчого листа двічі з одного й того ж питання у разі віднайдення оригіналу виконавчого листа вже після видачі його дубліката; пред`явлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на пред`явлення цього листа до виконання тощо.

Однак перелік підстав для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, за положеннями ст. 432 ЦПК України, не є виключним, оскільки передбачає також інші підстави для прийняття такого рішення, ніж прямо зазначені у цій нормі процесуального права.

У цьому випадку саме на суд покладено обов`язок встановити, з яких підстав може бути визнано виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню з урахуванням права стягувача на повне виконання рішення суду та права боржника на захист від подвійного стягнення. Суд повинен вирішувати ці питання з урахуванням певних обставин справи, дотримуючись балансу інтересів обох сторін виконавчого провадження.

Такі висновки містяться у постанові Верховного Суду від 20 лютого 2019 року у справі №2-4671/11.

За правилами ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми парва до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

При цьому пред`явлення до виконання виконавчих листів вже після закінчення строку їх пред`явлення не може бути безумовною підставою для визнання їх такими, що не підлягають виконанню, оскільки згідно з ч.1 ст. 433 ЦПК України, стягувачам, які пропустили строк для пред`явлення виконавчого документа до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено. У разі ж відсутності підстав для поновлення, однак пред`явлення виконавчого документа до виконання з пропуском строку для його пред`явлення, державний виконавець відмовляє у відкритті виконавчого провадження на підставі п. 1 ч.1 ст. 26 Закону України "Про виконавче провадження", що робить недоцільним визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню.

Відповідно до ч.5 ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. У п. 9 ч. 3 ст. 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий судовий розгляд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що випливає зі змісту статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Так, згідно з прецендентною практикою Європейського суду з прав людини право на виконання судового рішення є складовою права на доступ до суду, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як невід`ємна частина судового розгляду (рішення від 20 липня 2004 року у справі "Шмалько проти України" (Shmalko v. Ukraine, № 60750/00, § 43).

Тому при вирішенні питання про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню з підстав пропущення строку його пред`явлення необхідно враховувати, чи наявні причини, які могли бути визнані поважними, що призвели до пропущення строку пред`явлення виконавчих документів до виконання, й, відповідно, наведене не буде підставою для визнання їх таким, що не підлягають виконанню, чи наявні інші причини для визнання виконавчих документів такими, що не підлягають виконанню.

Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 18 грудня 2019 року у справі №465/7682/13-ц.

Отже, підстави для задоволення заяви ОСОБА_1 з підстав пропуску строку пред`явлення виконавчих листів до виконання відсутні, позаяк причини звернення цих документів до виконання лише у 2020 році, незважаючи на набрання законної сили рішенням суду, на підставі якого вони видані, наприкінці 2016 році, є поважними, адже справа переглядалась касаційним судом і виконання рішення суду було зупинено більш, аніж на два роки, а саме до прийняття Верховним Судом постанови 07 серпня 2019 року.

Також у постанові Верховного Суду від 06.11.2019 у справі №593/841/14-ц наведено висновок про те, що встановлення обставин дотримання строків пред`явлення виконавчого документа до виконання підлягає з`ясуванню, зокрема, під час оскарження дій чи бездіяльності державного чи приватного виконавця, пов`язаних з вирішенням питання про відкриття виконавчого провадження, а тому не мають правового значення під час розгляду питання про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.

Зважаючи на викладене, колегією суддів відхиляються доводи апеляційної скарги про те, що закінчення строку пред`явлення виконавчого листа до виконання є достатньою процесуально-правовою підставою для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.

Щодо тверджень автора апеляційної скарги про те, що суд попередньої інстанції був не вправі досліджувати матеріали виконавчих проваджень, а також посилатись на відповідні судові рішення, то колегія суддів їх відхиляє.

Судові рішення, на які здійснено посилання районним судом, прийнято безпосередньо в цій справі, де й видані спірні виконавчі листи, а тому дослідження матеріалів такої справи прямо і безпосередньо пов`язане із вирішенням заявленого процесуального питання.

Доводять належне виконання завдань судочинства й дослідження судом попередньої інстанції матеріалів виконавчого провадження з власної ініціативи задля з`ясування певних обставин, що відповідає принципу пропорційності.

Всупереч міркуванням заявника відсутність необхідних для розгляду документів спонукає до відмови у задоволенні вимог, а не до задоволення заяви без повного та всебічного встановлення обставин справи. Суд не позбавлений права з`ясовувати обставини, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків.

Поготів, згідно з абз. другим ч. 2 ст. 376 ЦПК України порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Проте будь-яких фактів про процесуально-правові порушення, що потягли би помилкове вирішення питання, заявник не навела, а апеляційним судом здобуто не було.

Приходячи до переконання про відхилення апеляційної скарги, колегія суддів бере до уваги і положення практики Європейського суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи, висловлені сторонами. Окрім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (рішення від 27 вересня 2001 року у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії", п. 32). Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (рішення у справах Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no. 2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41).

Підставою для залишення оскаржуваного рішення без змін відповідно до ст. 375 ЦПК України є додержання судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при його ухваленні.

Керуючись ст. 374-375, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Радивилівського районного суду Рівненської області від 03 серпня 2021 року без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено: 30.11.2021

Головуючий : С.В. Хилевич

Судді: С.О. Гордійчук

С.С. Шимків