Справа № 420/1103/18
Провадження № 2/408/143/21
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2021 року смт Біловодськ

Біловодський районний суд Луганської області у складі:

головуючого Соболєва Є.О.,

при секретареві Савенко Т.А.,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні з повідомленням (викликом) осіб справу за позовом Державної іпотечної установи до ОСОБА_1 , в якому представник позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за договором про іпотечний кредит та понесені витрати на сплату судового збору,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся з цим позовом до суду до відповідача, в якому просить стягнути з останньої на свою користь заборгованість за кредитним договором в сумі 10474,43 грн., яка складається із заборгованості за відсотками за користування кредитом.

Обґрунтовуючи свій позов позивач вказав, що 22.04.2008 між ТОВ «Універсальний комерційний банк Камбіо» та відповідачем був укладений договір про іпотечний кредит № 41И/04-2008, за умовами якого банк надав ОСОБА_1 у кредит грошові кошти в сумі 75000,00 грн. строком до 22 квітня 2027 року включно зі сплатою 10 процентів річних.

12 червня 2008 року між Державною іпотечною установою та банком був укладений договір відступлення права вимоги № 1115/08, згідно якого банк передав позивачу всі права вимоги за договором про іпотечний кредит.

Відповідно до п. 5.2.4 договору про іпотечний кредит кредитор має право вимагати від позичальника дострокового повернення суми кредиту в частині або в цілому, сплати відсотків за його користування та інших платежів, що належать до сплати у випадку невиконання або неналежного виконання позичальником будь-яких зобов`язань в тому числі прострочення сплати чергового платежу за кредитом та відсотків за користування кредитом понад 2 місяців.

23 вересня 2015 року Новопсковським районним судом Луганської області у справі за 420/690/15-ц винесене рішення про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 за договором про іпотечний кредит в сумі 33666,68 грн., яке набрало законної сили 06 жовтня 2015 року.

Однак позивач, вважаючи, що має право у зв`язку з невиконанням відповідачем умов договору про іпотечний кредит на подальше нарахування та стягнення відсотків за користування кредитом вказує, що станом на 07.06.2018 відповідач має заборгованість за нарахованими відсотками у вказаній вище сумі, яку й просить стягнути на свою користь.

Ухвалою суду від 10 січня 2020 року було відкрито провадження у справі, призначено справу до розгляду у порядку спрощеного провадження з повідомленням (викликом) сторін, запропоновано відповідачу надати суду та позивачу відзив на позовну заяву, а позивачеві протягом трьох днів після отримання відзиву надати відповідь на відзив.

До судового засідання від позивача надійшла заява, в якій він просив розглядати справу за відсутності його представника, позовні вимоги підтримував у повному обсязі.

Протягом встановленого строку відповідач відзивів на позовну заяву до суду не надала, до суду не з`явилася, про час і місце розгляду справи була сповіщена належним чином, причин неявки не повідомила, заяв про розгляд справи за її відсутності не надходило.

За таких обставин суд вважав можливим розглянути справу за відсутності сторін за наявними в ній матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає необхідним зазначити таке.

Судом дійсно встановлено, що 22.04.2008 між ТОВ «Універсальний комерційний банк Камбіо» та відповідачем був укладений договір про іпотечний кредит № 41И/04-2008, за умовами якого банк надав ОСОБА_1 у кредит грошові кошти в сумі 75000,00 грн. строком до 22 квітня 2027 року включно зі сплатою 10 процентів річних.

12 червня 2008 року між Державною іпотечною установою та банком укладений договір відступлення права вимоги № 1115/08, згідно якого банк передав позивачу всі права вимоги за договором про іпотечний кредит.

Згідно ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

23 вересня 2015 року Новопсковським районним судом Луганської області у справі за 420/690/15-ц винесене рішення про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 за договором про іпотечний кредит в сумі 33666,68 грн. яке набрало законної сили 06 жовтня 2015 року.

Із даного судового рішення видно, що з відповідача на користь позивача була достроково стягнена сума основного боргу за кредитом - 32565,45 грн., заборгованість за відсотками - 1046,14 грн., інфляційні втрати - 55,09 грн.

Звертаючись до суду з вказаним позовом, позивач посилається на те, що відповідач не сплатила та має прострочену заборгованість, тобто заборгованість за нарахованими відсотками на непогашений залишок заборгованості по основному боргу та відсотках за рішенням суду за період з 17.02.2015 по 07.05.2018, яка станом на 07.06.2018 складає 10474,43 грн. Отже, в даному випадку, позивач нарахував заборгованість за відсотками за залишками заборгованості, стягнутої за рішенням Новопсковського районного суду Луганської області від 23.09.2015. Відсотки позивач нараховував відповідно до умов договору, тобто із розміру 10 % річних (див. розрахунок заборгованості, а.с. 10).

Частиною 1 ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ч. 1 ст. 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України).

Відповідно до ч.ч. 1 та 2 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Приписами ч. 1 ст. 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно засвідчує такі зміни.

Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України.

Наведене свідчить, що згідно з вимогами договору про іпотечний кредит за наявності прострочення виконання основного зобов`язання в обумовлений сторонами строк позивач, достроково стягнувши заборгованість за вказаним договором за рішенням суду, таким чином використав право вимагати дострокового повернення суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України, та пені за порушення умов договору, шляхом стягнення цих коштів у судовому порядку.

Такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом, із чим погодився й суд, ухваливши 23 вересня 2015 року у справі № 420/690/15-ц рішення про задоволення позовних вимог Державної іпотечної установи.

Оскільки з винесенням судового рішення про дострокове стягнення заборгованості з відповідача позивач використав право вимагати дострокового повернення усієї суми кредиту, то з цього часу настав строк виконання договору в повному обсязі і право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припинилися.

Такий висновок узгоджується і з висновком, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18), відповідно до якого після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

За таких обставин, встановивши, що у позивача на час пред`явлення цього позову припинилось право нарахування передбачених договором відсотків, суд вважає, що у задоволенні цього позову Державній іпотечній установі слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 258-259, 263-265, 280-282 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову Державної іпотечної установи, юридична адреса: 01133, м Київ, вул. Лесі Українки, 34, , до ОСОБА_1 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , іпн. НОМЕР_1 , про стягнення заборгованості за договором про іпотечний кредит - відмовити.

Рішення набирає законної сили в порядку, передбаченому статтею 273 Цивільного процесуального кодексу України, та може бути оскаржене до Луганського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його складання та підписання.

Рішення підписане 21 січня 2021 року.

Головуючий Є.О. Соболєв