ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«02» лютого 2021 року

м. Харків

справа № 638/8106/20-ц

провадження № 22ц/818/1208/21

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Бурлака І.В. (суддя-доповідач),

суддів - Маміної О.В., Яцини В.Б.,

учасники справи:

позивач Комунальне підприємство «Харківводоканал»,

відповідачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Комунального підприємства «Харківводоканал» на ухвалу судді Дзержинського районного суду м. Харкова від 25 серпня 2020 року в складі судді Хайкіна В.М.

в с т а н о в и в:

У червні 2020 року Комунальне підприємство «Харківводоканал» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за надані послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, в якому просив визнати поважними причини пропуску позовної давності для звернення; стягнути солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь Комунального підприємства «Харківводоканал» заборгованість за надані послуги в сумі 20 075,51 грн, з яких заборгованість за надані послуги з централізованого водопостачання за період з 01 серпня 2016 року по 30 квітня 2020 року -9731,05 грн, заборгованість за надані послуги з централізованого водовідведення за період з 01 серпня2016 року по 30 квітня 2020 року - 7923,42 грн, інфляційні витрати - 1700,48 грн, 3% річних від простроченої суми - 720,56 грн.

Ухвалою судді Дзержинського районного суду м. Харкова від 25 серпня 2020 року позовну заяву Комунального підприємства «Харківводоканал» - повернуто позивачу.

Не погоджуючись з ухвалою судді Комунальне підприємство «Харківводоканал» подав апеляційну скаргу, в якій просив ухвалу скасувати та направити справу для подальшого розгляду до суду першої інстанції, вирішити питання про розподіл судових витрат.

Апеляційна скарга мотивована тим, що, на думку позивача, позовна заява подана у відповідності до вимог чинного законодавства. Вказав, що в ухвалі суду про залишення позову без руху перераховані лише недоліки позовної заяви, однак не зазначено способу їх усунення, так само не зазначено суми судового збору, яка підлягає сплаті.

Відзивів на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції від учасників справи не надходило.

Частиною 13 статті 7 ЦПК України передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Згідно частини 2 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Аналізуючи наведені норми права, судова колегія вважає за необхідне розглянути справу в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу Комунального підприємства «Харківводоканал» необхідно задовольнити, ухвалу судді скасувати.

Ухвала судді суду першої інстанції мотивована тим, що недоліки, вказані в ухвалі судді Дзержинського районного суду м. Харкова від 16 червня 2020 року, позивачем не усунуто, у зв`язку з чим на підставі частини 3 статті 185 ЦПК України позовна заява вважається неподаною і повертається позивачу.

Проте, судова колегія з таким висновком суду першої інстанції не погоджується, виходячи з наступного.

Загальною декларацією прав людини 1948 року передбачено, що кожна людина має право на ефективне поновлення в правах компетентними національними судами у випадках порушення її основних прав, наданих їй конституцією або законом (стаття 8).

Право на ефективний судовий захист закріплено також у статті 2 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права 1966 року та в статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції».

Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен при вирішенні спору щодо його цивільних прав та обов`язків має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини, розглядаючи справи щодо порушення права на справедливий судовий розгляд, тлумачить вказану статтю як таку, що не лише містить детальний опис гарантій, наданих сторонам у цивільних справах, а й захищає у першу чергу те, що дає можливість практично користуватися такими гарантіями, - доступ до суду.

Європейський суд з прав людини у справі «Zand v. Austria» у рішенні від 12 жовтня 1978 року вказав, що словосполучення «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття «суд, встановлений законом» у частині 1 статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів».

Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до підсудності якого вона віднесена процесуальним законом (стаття 8 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Відповідно до статей 55, 124 Конституції України та частини 1 статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, які передбачають рівність прав сторін щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості та обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (стаття 10 ЦПК України).

Як вбачається з матеріалів справи в провадженні суду першої інстанції перебувала цивільна справа за позовом Комунального підприємства «Харківводоканал» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за надані послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, в якому просив визнати поважними причини пропуску позовної давності для звернення; стягнути солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь Комунального підприємства «Харківводоканал» заборгованість в сумі 20 075,51 грн, з яких заборгованість за надані послуги з централізованого водопостачання за період з 01 серпня 2016 року по 30 квітня 2020 року -9731,05 грн, заборгованість за надані послуги з централізованого водовідведення за період з 01 серпня2016 року по 30 квітня 2020 року - 7923,42 грн, інфляційні витрати - 1700,48 грн, 3% річних від простроченої суми - 720,56 грн.

Ухвалою судді Дзержинського районного суду м. Харкова від 16 червня 2020 року у задоволенні заяви Комунального підприємства «Харківводоканал» про відстрочення сплати судового збору відмовлено, позовну заяву Комунального підприємства «Харківводоканал» залишено без руху та запропоновано усунути недоліки позовної заяви, зокрема, зазначено, що заява повинна містити: відомості про вжиття заходів досудового врегулювання спору, якщо такі проводилися, в тому числі, якщо законом визначений обов`язковий досудовий порядок урегулювання спору; відомості про вжиття заходів забезпечення доказів або позову до подання позовної заяви, якщо такі здійснювалися; підтвердження позивача про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього ж відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав; перелік документів та інших доказів, що додаються до заяви; зазначення доказів, які не можуть бути подані разом із позовною заявою (за наявності); зазначення щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви; додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, а також сплатити відповідний судовий збір.

На виконання ухвали судді 17 липня 2020 року Комунальне підприємство «Харківводоканал» подав заяву про усунення недоліків, а саме оригінал платіжного доручення про сплату судового збору.

Ухвалою судді Дзержинського районного суду м. Харкова від 25 серпня 2020 року позовну заяву Комунального підприємства «Харківводоканал» - повернуто позивачу.

Частиною четвертою статті 10 ЦПК України і статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику ЄСПЛ як джерело права.

У пункті 55 рішення у справі «Креуз проти Польщі» («Kreuz v. Poland») від 19 червня 2001 року ЄСПЛ підкреслив, що обмеження, накладене на доступ до суду, буде несумісним із пунктом 1 статті 6 Конвенції, якщо воно не переслідує законної мети або коли не існує розумної пропорційності між застосованими засобами та законністю цілі, якої прагнуть досягти.

Як вбачається з практики ЄСПЛ пункт 1 статті 6 Конвенції не вимагає від держав засновувати апеляційні або касаційні суди. Разом з тим, там де такі суди існують, гарантії, що містяться у статті 6 Конвенції, повинні відповідати, зокрема, забезпеченню ефективного доступу до цих судів для того, щоб учасники судового процесу могли отримати рішення, яке стосується їх «цивільних прав та обов`язків» (Рішення ЄСПЛ у справі «Гоффман проти Німеччини» («Hoffmann v. Germany») від 11 жовтня 2001 року, пункт 65; Рішення ЄСПЛ у справі «Кудла проти Польщі» («Cudla v. Poland») від 26 жовтня 2000 року).

Європейський суд з прав людини зауважив, що внутрішньодержавним судам при застосуванні процесуальних норм належить уникати як надмірного формалізму, так і надмірної гнучкості, які можуть призвести до скасування процесуальних вимог, встановлених законом (SHISHKOV v. RUSSIA, № 26746/05, § 110, ЄСПЛ, від 20 лютого 2014 року).

Згідно з вимогами частини 1 статті 187 ЦПК України за відсутності підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви чи відмови у відкритті провадження, суд відкриває провадження у справі протягом п`яти днів з дня надходження позовної заяви або заяви про усунення недоліків, поданої в порядку, передбаченому статтею185 ЦПК України.

Вимоги до форми та змісту позовної заяви визначені статтями 175, 177 ЦПК України.

В них зазначено, зокрема, що позовна заява подається в письмовій формі і повинна містити зміст позовних вимог та виклад обставин, якими позивач обґрунтовує вимоги та зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини.

Частини 1, 2 статті 185 ЦПК України передбачають, що суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу, в якій зазначає недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десять днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Посилання суду першої інстанції на те, що позивачкою не зазначено зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивачка просить суд визначити у рішенні, а також не зазначено виклад обставин, якими позивачка обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини, колегія суддів вважає передчасними, виходячи з наступного.

В силу вимог частин 1, 3, 5 статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів; відмова від права на звернення до суду за захистом є недійсною; жодна особа не може бути позбавлена права на участь у розгляді своєї справи у визначеному цим Кодексом порядку.

Частиною 3 статтею 13 ЦПК України визначено, що учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Саме позивач наділений правом визначати позовні вимоги в межах яких суд розглядає справу, що закріплено у статті 4 ЦПК України та статті 55 Конституції України.

Остаточне визначення предмета спору та характеру спірних правовідносин, позовних вимог відноситься до завдань підготовчого провадження.

Суд повинен з`ясувати предмет позову (що конкретно вимагає позивач), підставу позову (чим він обґрунтовує свої вимоги) і зміст вимоги (який спосіб захисту свого права він обрав). Якщо представлені докази недостатньо підтверджують вимоги позивача чи заперечення відповідача або не містять в собі всіх необхідних даних і у сторін є обґрунтовані складнощі у наданні додаткових доказів, суд за їх клопотанням зобов`язаний сприяти їм в одержанні або витребуванні таких доказів.

Згідно з частиною 1 статті 189 ЦПК України, завданнями підготовчого провадження є: остаточне визначення предмета спору та характеру спірних правовідносин, позовних вимог та складу учасників судового процесу; з`ясування заперечень проти позовних вимог; визначення обставин справи, які підлягають встановленню, та зібрання відповідних доказів; вирішення відводів; визначення порядку розгляду справи; вчинення інших дій з метою забезпечення правильного, своєчасного і безперешкодного розгляду справи по суті.

Матеріали справи свідчать про те, що, звертаючись до суду з даним позовом, Комунальне підприємство «Харківводоканал» виконав вимоги частини 3 статті 175 ЦПК України, на свій розсуд вказав зміст позовних вимог, виклав обставини, якими обґрунтовує свої вимоги, зазначив докази та інше та на виконання ухвали судді від 16 червня 2020 року про залишення позову без руху, надав оригінал платіжного доручення про сплату судового збору.

Крім того, позивач у своїй заяві має зазначити засоби доказування, які доводять його правову позицію, і про які йому відомо, у зв`язку з чим колегія суддів вважає, що позивач, на його думку, обґрунтував та надав усі необхідні документи на виконання вимог частини 3 статті 175 ЦПК України та ухвали суду про залишення позову без руху.

Отже, висновки суду, зазначені в оскаржуваній ухвалі про невиконання позивачем вимог ухвали про залишення без руху його позову, не можуть бути підставою для позбавлення позивача права на звернення в судовому порядку за захистом порушених прав, свобод та інтересів, як складової частини права на справедливий суд, передбаченого статтею 6 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Крім того, надмірний формалізм у трактуванні національного процесуального законодавства, згідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, визнається ним неправомірним обмеженням права на доступ до суду (як елементу права на справедливий суд згідно зі статтею 6 Конвенції).

Згідно висновків, викладених в рішеннях Європейського суду з прав людини, суворе трактування національним законодавством процесуального правила (надмірний формалізм) можуть позбавити заявників права звертатись до суду («Perez de Raela Cavaniles v. Spain», «Beles and others v. the Czech Republic», «RTBF v. Belgium»). Не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, оскільки доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним але і реальним (Рішення суду з прав людини De Geouffre de la Pradelle v. France // Series A N 253-В).

Аналізуючи наведене колегія суддів вважає, що ухвала про повернення позовної заяви є передчасною, постановлена суддею з порушенням норм процесуального права. За таких обставин відповідно до пункту 4 частини 1 статті 379 ЦПК України ухвала підлягає скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Питання щодо стягнення судового збору за подачу апеляційної скарги на цій стадії не вирішується, оскільки розглядається лише процесуальне питання, а не вирішується справа по суті.

Керуючись ст. ст. 367, 368, п. 6 ч. 1 ст.374, п.4 ч.1 ст.376, п.4 ч.1 ст.379, ст. ст. 381 384, 389 ЦПК України

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Комунального підприємства «Харківводоканал» - задовольнити.

Ухвалу судді Дзержинського районного суду м. Харкова від 25 серпня 2020 року скасувати.

Справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дня набрання законної сили.

Головуючий І.В. Бурлака

Судді О.В. Маміна

В.Б. Яцина

Повний текст постанови складено 02 лютого 2021 року.