Справа № 263/2956/20
Провадження № 2/263/334/2021
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

01 лютого 2021 року місто Маріуполь

Жовтневий районний суд міста Маріуполя Донецької області у складі:

головуючого судді Музики О.М.,

за участю секретаря Налісної Ю.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «Альфа Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

До Іллічівського районного суду міста Маріуполя Донецької області 12 травня 2020 року надійшла позовна заява АТ «Альфа Банк», в якій позивач просив суд стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором № 215/12/07-0295 у розмірі 20 819,26 дол. США., яка складається із простроченої заборгованості 14 696 дол. США, простроченої заборгованості за нарахованими відсотками 6 123,26 дол. США, та встановити подальші нарахування відповідно до умов кредитного договору до моменту виконання рішення відповідно до ч. 10 ст. 265 ЦПК України.

На обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що 07 травня 2007 року між АТ «Укрсоцбанк», правонаступником якого є АТ «Альфа Банк», та ОСОБА_1 укладений кредитний договір № 215/12/07-0295, відповідно до умов якого відповідачу наданий кредит у сумі 17 000 дол. США. За умовами договору відповідач зобов`язаний у порядку та на умовах, визначених договором, повертати кредит, сплачувати проценти за користування кредитом, неустойку та інші передбачені платежі у сумі, строки та на умовах, що передбачені договором та графіком погашення кредитом.

Відповідач свої зобов`язання щодо повернення грошових коштів своєчасно не виконав та не повернув позивачу грошові кошти у рахунок погашення заборгованості за кредитом та відсотками відповідно до умов договору, у зв`язку з чим утворилася заборгованість, яка станом на 26 січня 2020 року становить 20 819,26 дол. США. та складається із простроченої заборгованості 14 696 дол. США, простроченої заборгованості за нарахованими відсотками 6 123,26 дол. США.

У зв`язку із чим, керуючись положеннями ст. ст. 11, 509, 1049, 1054 ЦК України, позивач, просить суд стягнути з відповідача заборгованість та судові витрати щодо сплати судового збору.

Відповідач своїм правом на подачу відзиву не скористався.

Рух справи.

Ухвалою Іллічівського районного суду міста Маріуполя Донецької області 29 травня 2020 року вказану цивільну справу направлено за підсудністю до Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області.

Ухвалою Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 23 червня 2020 року відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити у порядку загального позовного провадження із повідомленням (викликом) сторін. Роз`яснено відповідачу право подати відзив на позов, а позивачу відповідь на відзив.

Ухвалою Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 13 жовтня 2020 року закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду по суті.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 01 лютого 2021 року вирішено провести заочний розгляд справи.

Представник позивача Дегтярьов Є.В. надав суду заяву, в якій просив розглянути справу без його участі та не заперечував проти заочного вирішення справи.

Відповідач у судове засідання повторно не з`явився з невідомих суду причин, про час та місце розгляду справи належним чином повідомлений. Заяви про розгляд справи за його відсутності або відзив суду не надав, про причини неявки не повідомив, що, відповідно до ст. 223 ЦПК України, не перешкоджає розгляду справи по суті.

Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з розглядом справи за відсутності учасників справи.

Судом досліджуються саме представлені позивачем письмові докази на підтвердження тих обставин, на які він посилається, інших суду не представлено та про їх витребування перед судом не порушувалося клопотань.

Суд, вирішуючи питання, передбачені ст. ст. 12, 264 ЦПК України, виходить з такого.

Судом установлено, що 07 травня 2007 року між АТ «Укрсоцбанк», правонаступником якого є АТ «Альфа Банк», та ОСОБА_1 укладений кредитний договір № 215/12/07-0295, відповідно до умов якого кредитор надає позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошових коштів у сумі 17 000 дол. США зі сплатою 12,5 % річних з порядком погашення суми основної заборгованості, визначених договором до 06 травня 2017 року.

Пунктом 1,2 договору визначено, що кредит надається позичальнику на наступні цілі: придбання квартири АДРЕСА_1 .

Нарахування процентів за користування кредитом здійснюється у валюті кредиту в останній робочий день місяця без урахування останнього робочого та послідуючих неробочих днів місяця, проценти нараховуються з розрахунку факт/360 (п. 2.4 договору).

05 листопада 2018 року між АТ «Укрсоцбанк», правонаступником якого є АТ «Альфа Банк», та ОСОБА_1 укладена додаткова угода № 1 про внесення змін до кредитного договору № 215/12/07-0295, відповідно до умов якої, у зв`язку зі зміною умов кредитування за указаним договором, сторони домовилися з 20 жовтня 2008 року встановити процентну ставку за користування кредитом на рівні 14 процентів річних та відповідно зазначити за текстом договору процентну ставку у розмірі 14 процентів річних. Інші умови договору залишаються незмінними і сторони підтверджують за ними свої зобов`язання. Додаткова угода набирає чинності з моменту її підписання сторонами.

Із заяви про видачу готівки № 29-01 вбачається, що 07 травня 2007 року на рахунок ОСОБА_1 перераховано кредитні кошти у сумі 17 000 дол. США.

Відповідно до наданої позивачем довідки-розрахунку заборгованості станом на 26 січня 2020 року заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором № 215/12/07-0295 становить 20 819,26 дол. США. та складається із простроченої заборгованості 14 696 дол. США, простроченої заборгованості за нарахованими відсотками 6 123,26 дол. США.

У суду відсутні мотиви для відхилення представлених доказів та про їх відхилення не заявлено клопотань жодною із сторін.

Представлені суду докази відповідають замісту статей 77 80 ЦПК України щодо належності, допустимості, достовірності кожного з них окремо та у своїй сукупності, та відповідно достатності їх для прийняття у справі законного та справедливого рішення.

Проводячи оцінку аргументів сторін, які ґрунтуються на поданих доказах, суд приходить до висновку, що у своїй сукупності вони вказують на наявність підстав для захисту прав позивача, оскільки у позасудовому порядку відповідач добровільно не погасив заборгованість за кредитним договором.

Предметом спору (зміст спірних правовідносин) у справі є стягнення заборгованості за кредитним договором.

Щодо порушеного права та ким воно порушено, то суд виходить з того, що права позивача порушені відповідачем, який не виконує умови кредитного договору, та вони підлягають захисту у заявлений спосіб.

Мотиви суду.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом.

Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ст. ст. 525, 526, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та у установлені договором строки. Одностороння відмова від зобов`язань або одностороння зміна умов договору не допускається.

Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 2 ст. 612 ЦК України).

Так, судом встановлено, що ОСОБА_1 отримав від позивача кредит у сумі 17 000 дол. США та у зв`язку із порушенням відповідачем зобов`язань у нього виникла заборгованість.

Будь-яких доказів на підтвердження погашення ОСОБА_1 заборгованості суду не представлено.

Предметом указаного кредитного договору, укладеного між сторонами, є іноземна валюта - долари США.

Статтею 99 Конституції України встановлено, що грошовою одиницею України є гривня.

При цьому Конституція України не встановлює заборони щодо можливості використання в Україні грошових одиниць іноземних держав.

Відповідно до статті 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Тобто відповідно до чинного законодавства гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, однак обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України.

Такі випадки передбачені ст. 193, ч. 4 ст. 524 ЦК України, Законом України «Про зовнішньоекономічну діяльність», Декретом Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» (далі - Декрет), Законом України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті».

У частині четвертій статті 5 Декрету № 15-93 наведено вичерпний перелік обставин, за яких особа, яка здійснює валютну операцію, має отримати на її здійснення індивідуальну ліцензію. Декретом № 15-93 не передбачено обов`язку в отриманні індивідуальної ліцензії на передачу/отримання між фізичними особами резидентами/нерезидентами, які перебувають в Україні, іноземної валюти в позику.

Статтею 524 ЦК України визначено, що зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.

Статтею 533 ЦК України встановлено, що грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях.

Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Заборони на виконання грошового зобов`язання у іноземній валюті, у якій воно зазначено у договорі, чинне законодавство не містить.

Із аналізу наведених правових норм можна зробити висновок, що гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті.

Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України.

Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема договору кредиту, не суперечить чинному законодавству.

Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті. При цьому, з огляду на положення ч. 1 ст. 1046 ЦК України, а також ч. 1 ст. 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України.

Крім того, висновки про можливість ухвалення судом рішення про стягнення заборгованості в іноземній валюті містяться у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18).

На підставі викладеного та враховуючи, що ОСОБА_1 неналежним чином виконує зобов`язання за кредитним договором, у зв`язку з чим виникла прострочена заборгованість за тілом кредиту та за відсотками, суд приходить до висновку, що позивач має право вимагати повернення всієї суми простроченої заборгованості та простроченої заборгованості за нарахованими відсотками, тому позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Щодо вимоги позивача про встановлення подальших нарахувань на підставі ч. 10 ст. 265 ЦПК України суд враховує наступне.

Відповідно до ч. 10 ст. 265 ЦПК України суд, приймаючи рішення про стягнення боргу, на який нараховуються відсотки або пеня, може зазначити в рішенні про нарахування відповідних відсотків або пені до моменту виконання рішення з урахуванням приписів законодавства України, що регулюють таке нарахування.

Зі змісту п. 1.1 договору кредиту вбачається, що строк погашення заборгованості встановлений до 06 травня 2017 року.

За змістом частини 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Враховуючи викладене, необхідно дійти висновку, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором відсотки за користування кредитом припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання, строк дії кредитного договору сплив 06 травня 2017 року, у зв`язку з чим підстави для зазначення у рішенні про нарахування відповідних відсотків до моменту виконання рішення, тобто поза межами строку дії договору, відсутні.

Такі висновки відповідають висновкам, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року (справа № 14-10цс18) та від 04 липня 2018 року (справа № 14-154цс18).

Щодо судових витрат.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно задоволених позовних вимог.

При подачі позову до суду позивачем сплачений судовий збір у розмірі 7657,70 грн. і такий у відповідності до положень ст. 141 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача.

Керуючись ст. ст. 509, 526, 544, 612, 625, 1048, 1050, 1054 ЦК України, ст. ст. 12, 13, 141, 206, 263-265, 280 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В :

Позовні вимоги Акціонерного товариства «Альфа Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Альфа Банк» заборгованість за кредитним договором від 07 травня 2007 року № 215/12/07-0295 у розмірі 20 819,26 дол. США., яка складається із простроченої заборгованості 14 696 дол. США, простроченої заборгованості за нарахованими відсотками 6 123,26 дол. США.

В іншій частині вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Альфа Банк» судовий збір у розмірі 7657,70 грн.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду може бути оскаржене позивачем до Донецького апеляційного суду через Жовтневий районний суд м. Маріуполя Донецької області шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Із повним текстом рішення суду можна ознайомитися у Єдиному державному реєстрі судових рішень за адресою: http://www.reyestr.court.gov.ua.

Відомості про сторін у справі:

Акціонерне товариство «Альфа Банк», , юридична адреса: вул. Велика Васильківська, 100, м. Київ, 03150;

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 .

Суддя О.М. Музика