Справа № 234/9340/21
Провадження № 2/234/3462/21
24 листопада 2021 року
Краматорський міський суд Донецької області у складі судді Ткачової С.М., за участю секретаря Рубан А.С., розглянувши цивільну справу
№234/9340/21, номер провадження №2/234/3462/21
за позовом ОСОБА_1 ,
в інтересах якої діє ОСОБА_2 ,
Учасники справи:
позивач: ОСОБА_1 - не з`явилася
представник позивача: ОСОБА_2 (свідоцтво №3059 від 12.11.2008 р., ордер ДН №000,13 від 13.07.2021 р., договір б/н від 10.01.2020р.) - не з`явився
відповідач: ОСОБА_3 - не з`явився
1. Стислий виклад позиції позивача та заперечення відповідача:
Відповідач письмові заперечення чи відзив суду не надав.
2. Заяви (клопотання ) учасників справи.
Від представника позивача надійшла заява про розгляд справи за його відсутності та за відсутності позивача. Позовні вимоги підтримує, не заперечує проти ухвалення заочного рішення.
3. Процесуальні дії у справі.
30.08.2021 року ухвалою Краматорського міського суду Донецької області відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якої діє ОСОБА_2 , до ОСОБА_3 про стягнення боргу, та призначено підготовче судове засідання.
27.10.2021 року закрито підготовче провадження по справі за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якої діє ОСОБА_2 , до ОСОБА_3 про стягнення боргу, та призначено судовий розгляд.
Протокольною ухвалою від 24.11.2021 вирішено питання про розгляд справи за відсутності позивача та її представника на підставі їх заяв.
24.11.2021 року на підставі наявних у справі доказів, відповідно вимог ст. ст. 280, 281 ЦПК України, суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи.
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
4. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.
Повно та всебічно проаналізувавши матеріали цивільної справи, суд встановив такі обставини справи та визначені відповідно до них правовідносини.
Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.
Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.
На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Також, 04.03.2020 року ОСОБА_3 власноруч склав розписку, відповідно до якої він, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запозичив у ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , грошові кошти в сумі 150000 грн, які відповідач зобов`язалася повернути до 18.03.2020 року.
14.06.2021 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 укладений договір про відступлення права вимоги, відповідно до якого ОСОБА_4 передав ОСОБА_1 право відступлення вимоги.
Строки повернення коштів сплинули, але ОСОБА_3 зобов`язання не виконав, чим порушив вимоги статті 1049 ЦК України.
Доказів, що борг відсутній, відповідач суду не надав. Форма договору позики, що передбачена статтею 1047 ЦК України, сторонами дотримана.
В силу статті 1051 ЦК України позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором.
Відповідач з приводу оскарження договору позики до суду не звертався.
Згідно із ч. 2 ст. 1051 ЦК при укладенні договору позики в письмовій формі (крім випадків укладення його під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості представника позичальника з позикодавцем або під впливом тяжкої обставини) безгрошовість такого договору не може ґрунтуватись на свідченнях свідків, а може бути підтверджена лише належними допустимими доказами (ч. 2 ст. 58, ст. 59 ЦПК).
Належним чином підписаний договір є доказом передання грошей від Позикодавця до Позичальника.
Таким чином, факт підписання відповідачем договору позики є доказом отримання ним від позивачки позики в загальній сумі 202000,00 гривень.
Наведене свідчить, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 уклали між собою договір позики, згідно з яким відповідач отримав від позивачки грошові кошти та зобов`язався повернути борг в обумовлений сторонами строк.
За цим Договором Новий кредитор одержує право замість Первісного кредитора вимагати від Боржника сплати грошових коштів у розмірі, визначеному в п. 2.1 цього Договору.
Право вимоги, що відступається за цим Договором, оцінене сторонами у сумі 202000,00 грн.
Згідно до ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених статтею 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі статтею 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
За правилами ст. 526 ЦК, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обігу або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
В порушення умов договору позики відповідач до теперішнього часу не повернув позивачу грошові кошти, які передбачено договором, тобто відповідач порушив зобов`язання.
Таким чином, суд вважає, що на користь позивача підлягає стягненню з відповідача сума позики у загальному розмірі 202000,00 гривень, згідно розписок від 14.02.2020 року, 14.02.2020 року, 24.02.2020 року та 18.03.2020 року.
Щодо інших позовних вимог суд приходить до наступних висновків.
Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦПК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.
Крім того, відповідно до ст. 625 ЦПК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Згідно розрахунків, які містяться в матеріалах справи, розмір пені за несвоєчасне повернення грошового зобов`язання склала:
- за розпискою від 04.03.2020 року на суму 150000 грн., на рівні облікової ставки НБУ за весь час користування позикою, - 9591,78 грн..
Розмір відсотків за користування грошовими коштами склав:
- за розпискою від 04.03.2020 року на суму 150000 грн., за період користування позикою з 18.03.2020 року по 02.07.2021 року, - 5809,44 грн.
Розмір інфляційних збитків, розрахованих відповідно до індексу інфляції склав:
За таких обставин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача і в цій частині є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
Вирішуючи питання про стягнення понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу в сумі 5472,50 грн, суд приходить до наступного висновку. З метою надання професійної правничої допомоги між позивачем та адвокатом Шейко К.В. укладено договір про надання ОСОБА_1 правової допомоги від 10.01.2020 року.
Відповідно до додаткової угоди № 1 від 07.07.2021 року до договору про надання правової допомоги від 10.01.2020 року, клієнту відповідно умов Договору було надано правову допомогу, яка полягає у: зустріч, консультація Клієнта, узгодження правової позиції - 1094,50 грн., підготовка та подання до суду позовної заяви за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення боргу (1 година роботи адвоката) -1094,50 грн., орієнтована кількість судових засідань за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення боргу (1094,50 грн./ засідання х 3 засідання) - 3 283,50 грн.
Згідно з ч. 2 та ч. 3 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) зроблено висновок, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
Вирішуючи питання про стягнення понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу, суд вважає, що наявні у матеріалах справи: Договір про надання юридичної допомоги від 10.01.2020 року, додаткова угода № 1 від 07.07.2021 року, Ордер на надання правової допомоги, є підставою для відшкодування судом витрат на професійну правничу допомогу.
Таким чином, суд вважає, що витрати на правничу допомогу підлягають стягненню з відповідача на користь позивача в сумі 5472,50 грн.
5. Позиція суду.
6. Судові витрати.
В порядку ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід стягнути судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 2529,00 грн.
Керуючись ст. ст. 76, 89, 141, 258, 259, 264, 265, 268, 280-282 ЦПК України, ст.ст. 11, 512-515, 543, 625, 1046-1050 ЦК України суд, -
Позовні вимоги ОСОБА_1 , в інтересах якої діє ОСОБА_2 , до ОСОБА_3 про стягнення боргу - задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 :
- суму боргу в розмірі 202000 (двісті дві тисячі) грн. 00 коп.,
- відсотки за користування позикою в розмірі 7949 (сім тисяч дев`ятсот сорок дев`ять) грн. 45 коп.,
- витрати на правничу допомогу в сумі 5472 (п`ять тисяч чотириста сімдесят дві) грн. 50 коп.,
- витрати по оплаті судового збору в сумі 2529,00 (дві тисячі п`ятсот двадцять дев`ять) грн. 00 коп.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення безпосередньо до Донецького апеляційного суду.

Позивач: ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 )

Представник позивача: ОСОБА_2 (адреса: АДРЕСА_2 )

Відповідач: ОСОБА_3 (адреса: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_1 )

Суддя С. М. Ткачова