Справа № 161/1906/20
Провадження № 2/161/552/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 листопада 2021 року місто Луцьк

Луцький міськрайонний суд Волинської області

у складі:

головуючого судді Івасюти Л.В.

за участю секретаря судового засідання Юхим А.О.

представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - приватний нотаріус Луцького районного нотаріального округу Красневич Олександр Анатолійович про визнання недійним договору дарування, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулася до суду з вищевказаним позовом.

Позов обґрунтовує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її батько ОСОБА_5 . Після його смерті, в березні 2018, вона звернулася до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини, що складалася в тому числі з ѕ частини квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Однак, їй стало відомо, що частка в зазначеній квартирі була подарована ним його новій дружині ОСОБА_4 на підставі договору дарування від 27.02.2014. Інша ј частина квартири, відповідно до рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 22.09.2009 визнана за нею, як спадкове майно, після смерті матері. 29.05.2018 отриману частку квартири, відповідач ОСОБА_4 подарувала ОСОБА_6 .

Із копії оспорюваного договору дарування, вона встановила, що він підписаний не її батьком, а його представником ОСОБА_7 . Зазначає, що на момент, коли від імені її батька укладався договір дарування ѕ частини квартири, батько не міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, внаслідок перенесених захворювань. Зокрема, після перенесеного інсульту в 2013 році, її батькові було встановлено діагноз, з якого випливає, що він не міг спілкуватися і розуміти значення слів, самостійно рухатися, права частина його тіла була паралізованою.

Зазначає, що оспорюваний договір дарування укладений із значним порушенням закону, оскільки ОСОБА_5 не мав можливості виразити свою волю, свідомо керувати своїми діями у зв`язку зі станом здоров`я.

Посилаючись на викладене, позивач просить суд, визнати договір дарування ѕ часток квартири по АДРЕСА_1 , укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_7 яка діяла в інтересах ОСОБА_5 , посвідчений приватним нотаріусом Луцького районного нотаріального округу Волинської області - Красневичем О.А., 27.04.2014 - недійсним та стягнути з відповідача понесені у справі судові витрати.

Ухвалою судді від 10.02.2020 позовну заяву залишено без руху.

На виконання вимог ухвали позивачем усунуто зазначені в ній недоліки у визначений строк та 20.02.2020 відкрито спрощене позовне провадження у справі.

Від відповідача надійшов відзив, в якому вона позовних вимог не визнала. Зазначила, що 07.07.2006 між нею та ОСОБА_5 було укладено шлюб. Між позивачем у справі та її батьком ОСОБА_5 відносини були складними. 24.08.2013 ОСОБА_5 потрапив до лікарні із діагнозом - інсульт, перебував на стаціонарному лікуванні, де його відвідувала донька. Після виписки, також вона декілька раз приходила до ОСОБА_5 додому. В лютому 2014 ОСОБА_5 прийняв рішення про те, що бажає подарувати частку належної йому квартири їй. З цією метою ОСОБА_5 уповноважив на це ОСОБА_7 , довіреністю № 3-174 від 24.02.2014 та в подальшому, 27.02.2014 було укладено оспорюваний договір дарування. Вказує, що зазначені вище дії відбувалися виключно з волі ОСОБА_5 при його свідомості та повній цивільній дієздатності. Натомість, свідки, заявлені стороною позивача, як і сама позивач не бачили ОСОБА_5 в період, коли було укладено договір дарування, а відтак не можуть стверджувати про стан його здоров`я. З огляду на викладене, просить суд відмовити у задоволені заявленого позову.

Ухвалою суду від 23.06.2020 витребувано з КП «Луцька міська клінічна лікарня» медичну документацію (амбулаторну картку, виписки та інше) відносно пацієнта ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Ухвалою суду від 19.11.2020 у справі призначено посмертну судово-психіатричну експертизу, провадження на час її проведення зупинено.

01.07.2021 ухвалою суду поновлено провадження у справі.

Ухвалою суду від 08.09.2021 закрито підготовче судове засідання у справі.

Ухвалами суду від 08.09.2021 та 20.10.2021 витребувано в приватного нотаріуса Луцького районного нотаріального округу Волинської області Красневича О.А. належним чином завірені копії матеріали нотаріальної справи щодо посвідчення договору дарування ѕ частки квартири від 27.02.2014 між ОСОБА_7 , яка діяла в інтересах ОСОБА_5 та ОСОБА_4 , зареєстрованого в реєстрі № 388 та щодо посвідчення договору дарування ѕ частки квартири від 29 травня 2018 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_6 , зареєстрованого в реєстрі № 780.

В судовому засіданні позивач та її представник позов підтримали та просить його задовольнити з підстав наведених у позовній заяві.

Відповідач та її представник позов не визнали, просили суд у його задоволенні відмовити з викладених у відзиві підстав та застосувати строки позовної давності.

Заслухавши пояснення сторін, їх представників, дослідивши матеріали справи та надані сторонами докази на підтвердження обґрунтованості заявлених вимог та заперечень, суд установив таке.

Згідно частини першої статті 15, частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Судом встановлено, що позивач на підставі рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 22.09.2009 є власником ј частки квартири АДРЕСА_1 . Власником іншої частини квартири був ОСОБА_5 , батько позивача.

07.07.2006 ОСОБА_5 зареєстрував шлюб із відповідачем ОСОБА_4 .

Судом встановлено, що 24.02.2014 державним нотаріусом Першої Луцької державної нотаріальної контори Мудрик О.Є. посвідчено довіреність за № 3-174, якою ОСОБА_5 уповноважив ОСОБА_7 подарувати належні йому ѕ частки квартири АДРЕСА_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

27.02.2014 між ОСОБА_7 , яка діяла від імені ОСОБА_5 та ОСОБА_4 укладено договір дарування ѕ частки квартири АДРЕСА_1 за № 388 , який посвідчено приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Красневичем О.А.

Згідно ст.717 ЦПК України договором дарування є передача або зобов`язання передати в майбутньому другій стороні безоплатно майно (дарунок) у власність.

ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_5 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_1 .

Відповідно до ч. 1 ст. 225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 27 січня 2020 року в справі № 761/26815/17 (провадження № 61-16353сво18) зроблено висновок, що «недійсність правочину, договору, акту органу юридичної особи чи документу як приватно-правова категорія, покликана не допускати або присікати порушення цивільних прав та інтересів або ж їх відновлювати. По своїй суті ініціювання спору про недійсність правочину, договору, акту органу юридичної особи чи документу не для захисту цивільних прав та інтересів є недопустимим».

Відповідно до змісту ст.255 ЦК України, підставою для визнання правочину недійсним на підставі, яка передбачена зазначеною нормою, повинна бути встановлена судом неспроможність особи в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п. 16 постанови № 9 від 06 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», правила ст. 225 ЦК поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала в такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо).

Тобто, для визнання правочину недійсним необхідна наявність факту, що особа саме у момент укладення договору не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними.

Для визначення наявності такого стану на момент укладення правочину суд відповідно до ст. 145 ЦПК України зобов`язаний призначити судово-психіатричну експертизу за клопотанням хоча б однієї зі сторін. Справи про визнання правочину недійсним із цих підстав вирішуються з урахуванням як висновку судово-психіатричної експертизи, так і інших доказів відповідно до ст. 212 ЦПК України.

Висновок такої експертизи має стосуватися стану особи саме на момент вчинення правочину.

Висновок про тимчасову недієздатність учасника такого правочину слід робити, перш за все, на основі доказів, які свідчать про внутрішній, психічний стан особи в момент вчинення правочину. Хоча висновок експертизи в такій справі є лише одним із доказів у справі і йому слід давати належну оцінку в сукупності з іншими доказами будь-які зовнішні обставини (показання свідків про поведінку особи тощо) мають лише побічне значення для встановлення того, чи була здатною особа в конкретний момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними.

Виходячи з вимог норми ч. 1 ст. 225 ЦК України, висновок експертизи має бути категоричним та не може ґрунтуватись на припущеннях.

Відповідно до висновку судово-психіатричного експерта № 30 від 28.05.2021, комісія експертів ДУ «Науково-дослідний інститут психіатрії МОЗ України» встановила, що на час укладення договору дарування від 27.02.2014 ОСОБА_5 не міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. 24.02.2014 ОСОБА_5 при визначенні особи, яка була б його представником при укладенні правочину, а саме: договору дарування ѕ частки квартири, не міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними.

Крім того, із відповіді на адвокатський запит № 1779/2.8.18 від 02.11.2018, ОСОБА_5 перебував на стаціонарному лікуванні в Луцькій міській клінічній лікарні у зв`язку з перенесеними інсультами 24.08.2013, 20.02.2015 та 30.07.2017. Після вперше перенесеного інсульту, 24.08.2013 по 13.09.2013, ОСОБА_5 був виписаний з діагнозом ішемічний інсульт в басейні лівої СМА від 24.08.2013 з повною моторною і вираженою сенсорною афазією, правобічною геміплегією на грунті церебрального атеросклерозу. Тиmor сечового міхура. ГПЗ ІІ ст. ІХС. Дифузний кардіосклероз. Фібриляція передсердь, нормосистолічна форма, постійна. СН ІІ А ст. Діагноз свідчить про те, що пацієнт не міг спілкуватися і розуміти значення слів, які були звернені до нього, самостійно не рухався, права частина тіла паралізована, а відтак його волевиявлення на вчинення оспорюваного правочину не було вільним та не відповідало його внутрішній волі.

Згідно наданих суду медичних карток стаціонарного хворого за 2013-2017 роки, випливає, що ОСОБА_5 перебува на лікуванні в КЗ «Луцька міська клінічна лікарня», неврологічному та реабілітаційному відділеннях, у зв`язку з перенесеними 24.08.2013, 20.02.2015 та 30.07.2017 інсультами. Із зазначених документів, вбачається, що стан його був стабільний без суттєвих змін, зберігалась відсутність мови і повноцінного вербального контакту, правобічна геміплегія з відсутністю повноцінного функціонування правих кінцівок. У ОСОБА_5 фіксувалась сенсомоторна афазія з відсутністю мови і продуктивного вербального контакту.

З висновку судово-психіатричного експерта № 30 від 28.05.2021, комісія експертів ДУ «Науково-дослідний інститут психіатрії МОЗ України», вбачається, що сенсомоторна афазія це розлад мовлення, який виникає внаслідок ураження центру мови головного мозку. Сенсомоторна афазія проявляється нездатністю розуміти звернену мову тв. унеможливленням здатності повноцінно розмовляти , що позбавляє людину ц такому стані адекватно оцінювати оточуючу дійсність , у усвідомлювати значення своїх дій та можливість керувати ними.

Проаналізувавши вказані докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що на час укладення оспорюваного договору та при визначенні особи, яка була б його представником при укладенні правочину, а саме: договору дарування ѕ частки квартири ОСОБА_5 не міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, що в силу положень ч.1 ст.255 ЦК України є підставою для визнання укладеного в такому стані правочину недійсним.

Суд не приймає посилання відповідача на медичну документацію, а саме копію виписки № 14371 від 30.08.2014, № 3353 від 01.03.2015, де зазначено, що свідомість ОСОБА_5 ясна, оскільки його свідомість була змінена настільки, що в момент укладення договору дарування та при визначенні особи, яка була б його представником при укладенні правочину, а саме: договору дарування ѕ частки квартири, він не усвідомлював значення своїх дій і не міг керувати ними, що підтверджується усією сукупністю досліджених судом і наведених вище доказів.

Відповідно до ст. 256 ЦКУ, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно зі ст. 257 ЦКУ загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно ст. 253 ЦК України, перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Частиною 1 ст.261 ЦК України, визначено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Судом встановлено, що про існування оспорюваного договору дарування позивач дізналася у березні 2018 року, а до суду звернулася 05 лютого 2020 року, а відтак позивачем не пропущено строку для звернення до суду із вищевказаним позовом.

За таких обставин, суд не вбачає підстав для застосування строку позовної давності.

Аналізуючи наведене, суд дійшов висновку, що позовна заява є підставною та підлягає до задоволення.

Крім того, відповідно до ч.2 ст. 141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача.

Статтею 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу, а також серед іншого витрати пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відтак, з відповідача на користь позивача, слід стягнути 840,80 грн. судового збору та 17161,00 грн. витрат за проведення експертизи.

Керуючись ст.ст. 2, 5, ч.3 ст.12, ст.ст. 81, 259, 263-265, 268, 354 ЦПК України, ст.ст. 202, 203, 215, 225 ЦК України, -

У Х В А Л И В:

Позов задовольнити.

Визнати недійсним договір дарування ѕ часток квартири від 27 лютого 2014 року, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , укладений між ОСОБА_5 від імені якого, за довіреністю діяла ОСОБА_7 та ОСОБА_4 , зареєстрованому в реєстрі за № 388, посвідчений приватним нотаріусом Луцького районного нотаріального округу Волинської області - Красневичем Олександром Анатолійовичем.

Стягнути з ОСОБА_4 в користь ОСОБА_3 судові витрати в сумі 840 (вісімсот сорок) гривень 80 копійок сплаченого судового збору та 17161 (сімнадцять тисяч сто шістдесят одну) гривню витрат за проведення експертизи.

Рішення може бути оскаржене до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення, в разі проголошення вступної та резолютивної частини рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Позивач: ОСОБА_3 (адреса: АДРЕСА_4 ; ІПН - НОМЕР_2 );

Відповідач: ОСОБА_4 (адреса: АДРЕСА_1 ; ІПН - НОМЕР_3 ).

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Луцького районного нотаріального округу Волинської області - Красневич Олександр Анатолійович(юридична адреса: АДРЕСА_5).

Суддя Луцького міськрайонного суду Волинської області Л.В. Івасюта