Провадження №22-ц/812/253/21
П О С Т А Н О В А

Іменем України

02 лютого 2021 року м. Миколаїв

колегія суддів судової палати в цивільних справах Миколаївського апеляційного суду у складі:

головуючого: Базовкіної Т.М.,

суддів: Царюк Л.М. та Яворської Ж.М.,

із секретарем судового засідання: Андрієнко Л.Д.,

розглянувши в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу №489/4189/20 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення, яке постановив Ленінський районний суд м. Миколаєва під головуванням судді Рум`янцевої Надії Олексіївни у приміщенні цього суду 18 листопада 2020 року, повний текст якого складений в той же день, за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення пені за прострочення сплати аліментів,

в с т а н о в и л а :

У вересні 2020 р. ОСОБА_2 звернулася з позовом до ОСОБА_1 про стягнення пені за прострочення сплати аліментів.

Позов мотивовано тим, що позивачка перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу мають спільну дитину - доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

За рішенням Новоодеського районного суду Миколаївської області від 01 березня 2011 р. з відповідача на її користь стягнуто аліменти на утримання дитини у розмірі ј частки від усіх видів заробітку, щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 01 грудня 2010 року до повноліття дитини. Відповідач належним чином не виконував свій обов`язок зі сплати аліментів, внаслідок чого з грудня 2010 року по червень 2020 року включно утворилася заборгованість з їх сплати у розмірі 34344 грн. 38 коп.

За такого позивачка вважала, що має право на стягнення з відповідача пені у зв`язку із порушенням останнім обов`язку щодо сплати аліментів на підставі статті 196 СК України. Розмір неустойки (пені), розрахований за кожен окремий місяць затримки сплати аліментів, становить 542993 грн. 40 коп.

Посилаючись на викладене та враховуючи правило, встановлене частиною 1 статті 196 СК України, відповідно до якого розмір неустойки не повинен перевищувати 100% заборгованості, позивачка просила стягнути з відповідача на її користь неустойку за прострочення сплати аліментів у розмірі 34344 грн. 38 коп.

Від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому якого він просив відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. В обґрунтування відзиву зазначав, що рішенням Новоодеського районного суду Миколаївської області від 01 березня 2011 року з нього на користь позивачки стягнуто аліменти на утримання дитини у розмірі ј частки від усіх видів заробітку щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 01 грудня 2010 р. до повноліття дитини. На його утриманні перебувають ще двоє дітей (сини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ), на утримання яких рішенням Новоодеського районного суду Миколаївської області від 22 червня 2017 року з нього на користь матері синів стягнуті аліменти у розмірі 1/3 частки від усіх видів його заробітку. Крім того просив суд врахувати, що за час, який минув після стягнення аліментів на користь позивачки, у нього суттєво погіршився стан здоров`я: з 12 грудня 2019 р. він перебуває на обліку у лікаря-ендокринолога та потребує постійного лікування через цукровий діабет І типу. З 25 серпня 2020 р. йому встановлена інвалідність 3 групи. Після набуття інвалідності його єдиним доходом є пенсія. Крім того, станом на 30 жовтня 2020 року в нього відсутня заборгованість зі сплати аліментів на утримання доньки ОСОБА_6 , яка ним погашена. При винесенні рішення просить врахувати його матеріальне становище. При величезному бажанні та розумінні свого батьківського обов`язку в минулому він не завжди мав змогу сплачувати кошти дітям вчасно, проте не з його вини, а з об`єктивних причин.

Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 18 листопада 2020 р. позовні вимоги задоволені частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 пеню від суми несплачених аліментів за період з жовтня 2012 р. по 30 червня 2020 р. у розмірі 14899 грн. 84 коп.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 840 грн. 80 коп.

Рішення суду мотивовано тим, що ОСОБА_2 має право на стягнення з ОСОБА_1 пені у зв`язку із тим, що ним несвоєчасно та не в повному обсязі сплачувались аліменти, стягнуті на її користь за рішенням Новоодеського районного суду Миколаївської області від 01 березня 2011 року, але суд не погодився із проведеним позивачкою розрахунком пені на суму 34344,38 грн. та здійснив власний розрахунок пені від суми несплачених аліментів за період з жовтня 2012 року по 30 червня 2020 року з урахуванням часткових виплат, здійснених відповідачем, відповідно до якого розмір пені становить 14899 грн. 84 коп. Саме таку суму пені суд стягнув з відповідача, частково задовольнивши позов.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 вказує, що рішення суду першої інстанції є необґрунтованим, постановленим з порушенням норм матеріального та процесуального права, судом неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи та просить суд скасувати рішення в частині задоволених позовних вимог.

Апеляційна скарга мотивована тим, що наданий позивачкою розрахунок не є належним доказом, оскільки проведення розрахунків та визначення заборгованості у виконавчому провадженні здійснюється державним виконавцем в силу Закону України «Про виконавче провадження». Суд не врахував, що станом на 26 жовтня 2020 року відповідачем повністю погашена заборгованість по аліментам в сумі 36610 грн. 49 коп., а також сплачений накладений державним виконавцем штраф в сумі 7322 грн. 07 коп. З огляду на таке позивачка має право на звернення до суду лише у разі невиконання відповідачем постанови виконавця про стягнення штрафу. Суд не врахував ці обставини щодо сплати відповідачем 47593 грн. 60 коп. Також відповідач звертає увагу апеляційного суду на погіршення майнового стану після стягнення за рішенням суду аліментів на користь позивачки та стану здоров`я.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 просить залишити рішення суду без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Відзив мотивований тим, що твердження відповідача про те, що розрахунок, наданий позивачкою, не є належним доказом суперечить вимогам закону, оскільки позивачкою наданий розрахунок не заборгованості по аліментам, а пені, що відповідає вимогам статей 13, 81 ЦПК України. Також не має правового підґрунтя доводи апеляційної скарги про те, що позивачка мала право на звернення до суду лише у разі невиконання відповідачем постанови державного виконавця. З огляду на те, що справу розглянуто судом у порядку спрощеного провадження, без повідомлення сторін, неправильною є позиція відповідача про те, що суд мав поцікавитися, чому ним сплачено 47593 грн. 60 коп. Також суперечить вимогам закону твердження відповідача про наявність підстав для відмови у позові у зв`язку із погашенням ним заборгованості по аліментам. Щодо аргументів про наявність у відповідача інших утриманців (двох синів), то цей факт не скасовує обов`язку останнього утримувати дочку сторін, а крім того відповідачем не надано доказів виконання ним обов`язку з утримання інших дітей. Стосовно аргументів про стан здоров`я, то позивачка зазначила, що визначена відповідачу третя група інвалідності є робочою и передбачає лише певні обмеження у характері праці. Крім того, відповідачем не надано доказів намагання працевлаштуватися через Центр зайнятості.

Заслухавши доповідь судді, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково із таких підстав.

Рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні (стаття 263 ЦПК України).

Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин (стаття 264 ЦПК України).

Рішення суду першої інстанції зазначеним вимогам закону в повній мірі не відповідає.

Як встановив суд першої інстанції і таке вбачається з матеріалів справи, з 23 грудня 2006 року сторони перебували у шлюбі, який розірваний рішенням Новоодеського районного суду Миколаївської області від 15 березня 2011 року (а.с. 9), і є батьками ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 (а.с. 8).

Рішенням Новоодеського районного суду Миколаївської області від 01 березня 2011 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_7 на утримання доньки ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти у розмірі ј частки від всіх видів заробітку щомісяця, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 01 грудня 2010 року і до досягнення дитиною повноліття (а.с. 10).

01 березня 2011 року Новоодеським районним судом Миколаївської області видано виконавчий лист по справі № 2-99/2011 (а.с. 11).

Постановою державного виконавця Новоодеського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області Молчановою А.С. відкрито виконавче провадження № 54258533 з примусового виконання виконавчого листа № 2-99/2011 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_7 на утримання доньки ОСОБА_6 аліментів (а.с. 12-15).

Відповідно до розрахунку заборгованості зі сплати аліментів від 21 липня 2020 року, виданого головним державним виконавцем Новоодеського районного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), за вихідним № 100/3-15718, ОСОБА_1 має заборгованість зі сплати аліментів на утримання дитини ОСОБА_6 , яка на 01 липня 2020 року становить 34344,38 грн. (а.с. 16-19).

Заборгованість зі сплати аліментів ОСОБА_1 погашена в повному обсязі станом на 30 жовтня 2020 року.

ОСОБА_7 26 квітня 2013 року зареєструвала шлюб та змінила прізвище на « ОСОБА_8 », що підтверджено свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_2 (а.с. 20).

ОСОБА_1 є батьком синів ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на утримання яких рішенням Новоодеського районного суду Миколаївської області від 22 червня 2017 року у справі № 482/882/17 з нього на користь ОСОБА_11 стягнуті аліменти у розмірі 1/3 частки від усіх видів його заробітку.

Згідно довідки Новоодеської районної лікарні від 12 грудня 2019 року ОСОБА_1 перебуває на обліку у лікаря-ендокринолога та потребує постійного лікування (а.с. 47).

Відповідно до довідки до акту огляду медико-соціальної експертної комісії серії 12 ААБ № 405312 ОСОБА_1 встановлена інвалідність 3 групи з 25 серпня 2020 року на строк до 01 вересня 2021 року (а.с. 42-43).

Звертаючись з позовом, ОСОБА_2 вказувала на тривале неналежне виконання ОСОБА_1 покладених на нього рішенням суду обов`язків щодо сплати аліментів на утримання їх дочки, а тому вважала, що є підстави для стягнення з відповідача пені.

За такого між сторонами виник спір стосовно виконання відповідачем обов`язку зі сплати аліментів на неповнолітню дитину.

Відносини щодо обов`язків батьків з утримання своїх дітей регулюються положеннями СК України.

Статтею 180 СК України встановлено обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (частина третя статті 182 СК України у редакції, чинній на час ухвалення рішення про стягнення аліментів).

Свої зобов`язання по сплаті аліментів відповідач виконував неналежним чином. Згідно розрахунку заборгованості по сплаті аліментів, наданого державним виконавцем, його заборгованість на 01 липня 2020 року становить 34344,38 грн. Судом також встановлено, що заборгованість повністю погашена на день ухвалення рішення.

Зазначений розрахунок відповідачем не оскаржується та є чинними.

Статтею 196 СК України передбачена, зокрема, відповідальність за прострочення сплати аліментів.

У частині 1 зазначеної статті зазначено, що у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

Тобто, сплата аліментів за рішенням суду є одним зі способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини.

У будь-якому випадку, чи то у разі стягнення аліментів у частці від доходу, чи у твердій грошовій, цей платіж є періодичним і повинен сплачуватися платником аліментів кожного місяця.

У разі несплати аліментів у поточному місяці, з 01 числа наступного місяця виникає заборгованість, яка тягне відповідальність у вигляді неустойки.

Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти.

У статті 196 СК України не встановлено будь-яких обмежень періоду нарахування пені, навпаки, в ній зазначено, що пеня нараховується за кожен день прострочення.

У пункті 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 р. № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, що передбачена статтею 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення аліментів.

Таким чином, під час вирішення питання про стягнення пені за прострочення сплати аліментів боржником, судам необхідно брати до уваги фактичні обставини, що зумовили виникнення заборгованості, можливість та обізнаність боржника про необхідність утримувати дитину, у тому числі і на підставі відповідного судового рішення, участь боржника у вихованні дитини, що сприятиме його обізнаності щодо потреб дитини, пов`язаних з її матеріальним забезпеченням.

Обов`язок утримувати дитину не залежить від звернення до суду, адже відповідач був обізнаний про свій обов`язок щомісячно сплачувати аліменти на дитину, тому повинен був прийняти міри для своєчасного перерахування аліментів.

Згідно зі статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності.

Частиною 3 статті 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

При цьому частиною 1 статті 18 ЦПК України визначено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Згідно з прецендентною практикою Європейського суду з прав людини право на виконання судового рішення є складовою права на доступ до суду, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як невід`ємна частина судового розгляду (рішення від 20 липня 2004 року у справі «Шмалько проти України»).

Відсутність гарантії виконання судового рішення у розумінні ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якою передбачені гарантії надані сторонам - справедливий, відкритий і швидкий розгляд.

Відповідно до частини п`ятої статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. У пункті 9 частини третьої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Отже, відповідач зобов`язаний сплачувати аліменти, що свідчить про наявність презумпції вини платника аліментів у виникненні заборгованості з їх сплати та є підставою для застосування до відповідача відповідальності, передбаченої частиною першою статті 196 СК України.

Крім того, обов`язок надавати дитині допомогу (аліменти) батько несе не лише на підставі рішення суду, а й з факту народження дитини згідно з вимогами СК України.

За такого колегія суддів погоджується з висновком суду про наявність підстав для стягнення з відповідача пені, оскільки його вина як платника аліментів в утворенні заборгованості не спростована. Зокрема, посилання відповідача на погіршення його матеріального стану після стягнення аліментів за рішенням суду на користь позивачки та труднощі з працевлаштуванням будь-якими доказами не підтверджені.

Також колегія суддів відхиляє доводи ОСОБА_1 про відсутність заборгованості по аліментам, яка ним погашені під час розгляду справи в суді 26 жовтня 2020 року, що підтверджується квитанцією (а.с. 48), оскільки погашення заборгованості в силу статті 196 СК України не звільняє боржника від обов`язку сплатити пеню за прострочення обов`язку зі сплати аліментів за попередні періоди.

Однак, колегія суддів не погоджується із визначеним судом першої інстанції розміром пені та із розрахунком пені, здійсненим позивачкою.

Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі 1 % від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення полягає в тому, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів враховується розмір несплачених аліментів за кожен місяць та кількість днів прострочення за кожним платежем окремо.

Аліменти нараховуються щомісячно, тому строк виконання цього обов`язку буде різним, а отже, кількість днів прострочення сплати аліментів за кожен місяць також буде різною.

Законодавець установив розмір пені 1% за кожен день прострочення та період, за який нараховується пеня за кожен день, починаючи з наступного, у який мала бути здійснена сплата аліментів за відповідний місяць, але таке зобов`язання не було виконане, і до дня, у який проведена сплата заборгованості чи до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені.

Таке правило застосовується у разі прострочення виконання зобов`язання зі сплати аліментів за місяць, у який вони мали бути сплачені.

Розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити та 1 відсоток.

Тобто формула така: заборгованість за місяць помножена на кількість днів заборгованості помножена на 1 %.

За цим правилом обраховується пеня за кожним простроченим місячним платежем.

Загальний розмір пені становить суму розмірів пені, обрахованої за кожним місячним (періодичним) платежем.

У разі виплати аліментів частинами, необхідно зазначити, що якщо такі часткові платежі вчинені протягом місяця, у якому повинні сплачуватися аліменти, і їх загальна сума становить місячний платіж, визначений у рішенні суду про стягнення аліментів, вважається, що той з батьків, який повинен сплачувати аліменти, виконав ці зобов`язання.

У разі, якщо місячний платіж сплачено не у повному розмірі, то пеня буде нараховуватися з першого дня місяця, наступного за місяцем сплати чергового платежу, на різницю між розміром, який мав бути сплачений на утримання дитини, та розміром фактично сплачених аліментів з урахуванням строку прострочення та ставки пені 1 %.

Строк прострочення вираховується з урахуванням раніше зазначеного правила і починає перебіг з першого дня місяця, наступного за місяцем внесення періодичного платежу, до дня, який передує дню сплати заборгованості.

У разі, якщо заборгованість зі сплати аліментів погашено частково в іншому місяці, то визначення пені на заборгованість зі сплати аліментів розраховується з урахуванням розміру несплаченої частки аліментів за певний місяць з дня сплати частки місячного платежу і до дня, який передує дню погашення заборгованості за відповідним місячним платежем, помножену на 1 %.

Такі висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 квітня 2019 р. у справі № 333/6020/16-ц.

У справі № 333/6020/16-ц Велика Палата Верховного Суду відступила від висновків Верховного Суду України щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у раніше прийнятих постановах від 02 листопада 2016 р. у справі № 6-1554цс16, від 16 березня 2016 р. у справі № 6-2589цс15, від 03 лютого 2016 р. у справі № 6-1477цс15, від 16 березня 2016 р. у справі № 6-300цс16, вважаючи, що пеня за заборгованість зі сплати аліментів нараховується на весь розмір несплачених у відповідному місяці аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення.

Крім того, аналогічно вирішено питання у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 р. у справі № 572/1762/15-ц (провадження № 14-37цс18), проте помилково наведено формулу, за якою обчислення пені за сплату або прострочення сплати аліментів передбачає врахування кожного місяця окремо, а не за кожен день прострочення слати аліментів.

В силу частини 1 статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно позовних вимог, заявлених ОСОБА_2 , вона просила про стягнення пені, нарахованої за платежі, які відповідач мав сплатити з жовтня 2012 року по червень 2020 року, але прострочив оплату.

Однак, як позивачка, так і суд, який навів власний розрахунок заборгованості, всупереч наведеним положенням закону та правовим позиціям не врахували належним чином те, що, як вбачається з розрахунку заборгованості по аліментам боржника ОСОБА_12 (а.с. 17-19), на 01 січня 2012 року вже існувала заборгованість в сумі 3887 грн. 16 коп., а також на те, що відповідач не лише допускав несплату аліментів в окремі місяці або сплачував аліменти в меншому розмірі, але й проводив оплату у більшому, ніж було визначено, розмірі. Крім того, наведений судом розрахунок пені не відповідає наведеній вище формулі щодо нарахування пені за кожний прострочений місячний платіж окремо з визначенням загального розміру пені шляхом сумування розмірів пені, обрахованих за кожним місячним (періодичним) платежем.

Ці обставини мають бути враховані наступним чином.

Так, з урахуванням здійснених боржником оплат аліментів у більшому розмірі заборгованість, яка існувала станом на 01 жовтня 2012 року, була ним погашена у квітні 2019 року. Також у квітні 2019 року була погашена заборгованість по аліментам за жовтень-грудень 2012 року, лютий 2013 року та частково (в сумі 74 грн. 79 коп.) за березень 2013 року. 47 грн. 25 коп. заборгованості за березень 2013 року погашено боржником у серпні 2019 року, а остаточно ця заборгованість погашена у березні 2020 року. У березні 2020 року також була остаточно погашена заборгованість ОСОБА_1 за 2013 рік. У березні 2020 року відповідач погасив частково (в сумі 270 грн. 12 коп.) заборгованість за січень 2014 року. Залишок заборгованості за січень 2014 року (233 грн. 63 коп.), заборгованість за лютий, березень, травень 2014 року та частково (316 грн. 62 коп.) за червень 2014 року погашено у травні 2020 року.

Вказані періоди часткових погашень заборгованості мають бути враховані при обчисленні днів прострочки сплати аліментів.

Враховуючи усе вищевикладене, колегія суддів вважає, що розрахунок пені слід провести наступним чином.

За 2012 рік:

за жовтень 93,61 грн. х 1% х 2372 дня = 2220,43 грн.;

за листопад 93,61х 1% х 2342 дні = 2192,35 грн.;

за грудень 43,52 х 1% х 2311 днів = 1005,75 грн.

За 2013 рік:

за лютий 286,75 х 1% х 2252 дня = 6457,61 грн.;

за березень: 286,75 х 1% х 2220 день (з 01 квітня 2013 року по 30 квітня 2019 року)= 6365,85 грн.; 211,96 х 1% х 122 дні (з 01 травня 2019 року по 31 серпня 2019 року)= 258,59 грн.; 164,71х 1% х 336 днів (з 01 вересня 2019 року по 31 березня 2020 року) = 553,43грн.;

за червень 510,05 х 1% х 2465 днів = 12572,73 грн.;

за липень 10,05 х 1% х 2434 дні = 244,42 грн.;

за серпень 510,05х 1% х 2403 дні = 12256,50 грн.;

за вересень 510,05 х 1% х 2373 дні = 12103,49 грн.;

за листопад 510,05 х 1% х 2312 дні = 11792,36 грн.;

за грудень 510,05 х 1% х 2281 день = 11634,24 грн.

За 2014 рік:

за січень 503,75 грн. х 1% х 2250 днів (з 01 лютого 2014 року по 31 березня 2020 року) = 11334,38 грн.; 233,63 грн. х 1% х 61 днів (з 01 квітня 2020 року по 31 травня 2020 року) = 142,51грн.;

за лютий 503,75х 1% х 2283 днів = 11500,61грн.;

за березень 503,75 х 1% х 2252 днів = 11344,45 грн.;

за травень 6,25 х 1% х 2222 днів = 138,88грн.;

за червень 503,75 х 1% х 2161 днів = 10879,55грн.; 187,13 х 1% х 99 днів (з 01 червня 2020 року по 07 вересня 2020 року) = 185,26грн.;

за липень 6,25 х 1% х 2230 днів = 139,38 грн.;

за серпень 503,75 х 1% х 2199 днів = 11077,46 грн.;

за вересень 6,25,00 х 1% х 2169 днів = 135,56 грн.;

за жовтень 6,25 х 1% х 2138 днів = 133,63 грн.;

за листопад 6,25 х 1% х 2108 днів = 131,75грн.;

за грудень 503,75 х 1% х 2077 дні = 10462,89 грн.

За 2015 рік:

за січень 8,24 грн. х 1% х 2046 днів = 168,59 грн.

за березень503,75 х 1% х 1987 днів = 10009,51 грн.;

за квітень 503,75 х 1% х 1957 дні = 9858,39 грн.;

за травень 503,75 х 1% х 1926 день = 9702,23 грн.;

за червень 503,75 х 1% х 1896 день = 9551,10 грн.;

за липень 503,75 х 1% х 1865 днів = 9394,94 грн.;

за серпень 503,75 х 1% х 1834 днів = 9238,78 грн.;

за вересень 3,75 х 1% х 1804 днів = 67,65 грн.;

за жовтень 3,75 х 1% х 1773 днів = 66,49 грн.;

за листопад 503,75 х 1% х 1743 днів = 8780,36 грн.;

за грудень 3,75 х 1% х 1712 днів = 57,69 грн.

За 2016 рік:

за січень 695,30 грн. х 1% х 1681 день = 11687,99 грн.;

за лютий 695,30 х 1% х 1652 дні = 11486,36 грн.;

за березень 195,30 х 1% х 1621 днів = 3165,81 грн.;

за квітень 251,18 х 1% х 1591 день = 3996,27 грн.;

за травень 251,18 х 1% х 1560 = 3918,41 грн.;

за червень 751,18 х 1% х 1530 = 11493,05 грн.;

за липень 789,59 х 1% х 1499 = 11835,95 грн.;

за серпень 289,59 х 1% х 1468 = 4251,18 грн.;

за жовтень 323,90 х 1% х 1407 = 4557,27 грн.;

за листопад 823,90 х 1% х 1377 = 11345,0 грн.;

за грудень 123,90 грн. х 1% х 1346 = 1667,69 грн.;

За 2017 рік:

за січень 589 х 1 % х 1315 = 7745,35 грн.;

за лютий 589 х 1% х 1287 = 7580,43 грн.;

за березень 589 х 1% х 1256 = 7397,84 грн.;

за квітень 681 х 1% х 1226 = 8349,06 грн.;

за травень 681 х 1 % х 1195 = 8137,95 грн.;

за червень 681 х 1% х 1165 = 7933,65 грн.;

за липень851,25 х 1 % х 1134 = 9653,17 грн.;

за серпень 851,25 х 1% х 1103 = 9389,29 грн.;

за вересень 851,25 х 1% х 1073 = 9133,91 грн.;

за жовтень 887 х 1% х 1042 = 9242,54 грн.;

за листопад 787 х 1% х 1012 = 7964,44 грн.;

за грудень 88 х 1% х 981= 8701,47 грн.;

За 2018 рік:

за січень 767,50 х 1% х 950 = 7291,25 грн.;

за лютий 767,50 х 1% х 922 = 7076,35 грн.;

за квітень 270,50 х 1% х 861 = 2329,01 грн.;

за травень 920,50 х 1% х 830 = 7640,15 грн.;

за червень 1520,50 х 1% х 800 = 12164 грн.;

за липень 2018 879 х 1% х 769 = 6759,51 грн.;

за серпень 629 х 1% х 738 = 4642,02 грн.;

за вересень 629 х 1% х 708 = 4453,32 грн.;

за жовтень 698,75 х 1% х 677 = 4730,54 грн.;

за листопад 698,75 х 1% х 647 = 4520,91 грн.;

За 2019 рік:

за січень 1683,25 х 1% х 585 = 9847,01 грн.;

за лютий 683,25 х 1% х 557 = 3805,70 грн.;

за травень 848,75 х 1% х 465 = 3946,69 грн.;

за червень 848,75 х 1% х 435 = 3692,06 грн.;

за липень 1952,75 х 1% х 404 = 7889,11 грн.;

за вересень 952,75 х 1% х 343 = 3267,93 грн.;

за жовтень 952,75 х 1% х 312 = 2972,58 грн.;

за листопад 1952,75 х 1% х 282 = 5506,76 грн.;

за грудень 952,75 х 1% х 251 = 2391,40 грн.;

За 2020 рік:

за лютий 515,19 х 1 % х 191 = 984,01 грн.;

за квітень 539,86 х 1% х 130 = 701,82 грн.;

за червень 2250 х 1% х 69 = 1552,50 грн.

Всього розмір пені становить 502958 грн. 50 коп.

З урахуванням визначеного в абзаці 1 частини 1 статті 196 СК України правила щодо обмеження розміру пені 100% заборгованості по аліментам, розмір пені становить 34344 грн. 38 коп.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина 1 статті 2 ЦПК України).

Крім того, відповідно до положень статей 12, 13, 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, а кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частина 2 статті 77 ЦПК України).

З огляду на вказані приписи закону, а також положення статей 263, 264 ЦПК України, зміст та характер спірних правовідносин сторін (стягнення пені у зв`язку із простроченням сплати аліментів) розмір та склад заборгованості з аліментів, строки та порядок її погашення, а також розрахунок пені входить до предмету доказування. Отже, у справі, яка переглядається, позивачка має довести, а суд перевірити правильність розрахунку заборгованості відповідача з аліментів та пені.

Суд не в повній мірі дотримався таких вимог закону.

Як встановив суд, станом на 30 жовтня 2020 року відповідачем сплачена заборгованість по аліментам, стягнутих на користь позивачки, але не звернув увагу на те, що, як було вже зазначено, за здійсненим державним виконавцем розрахунком заборгованість станом на 01 липня 2020 року складає 34344 грн. 38 коп., а відповідачем сплачено 47593 грн. 60 коп. заборгованості, що підтверджується квитанцією від 26 жовтня 2020 року (а.с. 48).

Між тим суд не звернув уваги на такі обставини і не перевірив, на погашення яких виплат були спрямовані суми, що перевищують розмір заборгованості.

Так, згідно доданої відповідачем до апеляційної скарги інформації головного державного виконавця Новоодеського районного відділу Державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 16 грудня 2020 року 21 жовтня 2020 року № 100/3-24958 (а.с. 68) державним виконавцем у виконавчому провадженні з виконання виконавчого листа № 2-99/2011 про стягнення з ОСОБА_1 аліментів на утримання доньки ОСОБА_3 21 жовтня 2020 року винесена постанова про накладення на боржника штрафу в розмірі 20% - в сумі 7322 грн. 07 коп., які були перераховані на користь стягувачки за рахунок здійсненого ОСОБА_1 26 жовтня 2020 року платежу на загальну суму 47593 грн. 60 коп.

Підстави та порядок застосування до платників аліментів заходів у вигляді штрафу визначені частиною 14 статті 71 Закону України «Про виконавче провадження».

Згідно абзацу 2 частини 1 статті 196 СК України у разі застосування до особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, заходів, передбачених частиною чотирнадцятою статті 71 Закону України «Про виконавче провадження», максимальний розмір пені повинен дорівнювати різниці між сумою заборгованості та розміром застосованих заходів примусового виконання, передбачених.

Відповідно до частин 1-3 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Враховуючи викладені вимоги закону, обставини справи, з метою виконання вимог цивільного законодавства, допущену судом першої інстанції неповноту встановлення обставин справи, які мають значення для її вирішення, колегія суддів долучила до справи новий доказ зазначену інформацію державного виконавця.

Тому апеляційний суд частково погоджується з аргументами апеляційної скарги про те, що при розрахунку пені за несвоєчасну сплату аліментів її розмір має бути зменшений на суму сплаченого на користь стягувача штрафу, тобто становить 27022 грн. 31 коп. (34344 грн. 38 коп.- 7322 грн. 07 коп.). Суд, задовольняючи частково позовні вимоги, помилково, без врахування вказаних вимог закону визначився з розміром пені та стягнув на користь позивачки 14899 грн. 84 коп. ОСОБА_2 таке рішення суду не оскаржила, тому з урахуванням визначених частиною 1 статті 367 ЦПК України меж розгляду справи апеляційний суд приходить до висновку про відсутність підстав для збільшення стягнутої судом першої інстанції пені і залишення без змін рішення суду.

Щодо аргументів апеляційної скарги про необхідність врахування при вирішенні спору погіршення стану здоров`я відповідача, який страждає на хронічне захворювання і з серпня 2020 року є людиною з інвалідністю, та його матеріальний стан, а також наявність інших утриманців двох неповнолітніх синів.

Відповідно до частини 2 статті 196 СК України розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів.

Оскільки судом першої інстанції, фактично, було зменшено розмір пені, право на стягнення якої має позивачка, колегія суддів вважає, що визначена судом першої інстанції сума пені 14899 грн. 84 коп. дозволяє врахувати матеріальний, сімейний стан та стан здоров`я платника аліментів.

Колегія суддів відхиляє також як такі, що не ґрунтуються на положеннях закону, що регулює спірні правовідносини, доводи відповідача про те, що позивачка має право на звернення до суду з вимогами про стягнення пені лише у разі невиконання відповідачем постанови виконавця про стягнення штрафу.

Оскільки суд першої припустився порушень положень матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, та вимог процесуального закону, але таке не стало підставою для скасування рішення суду, його в силу положень пункту 4 частини 1 статті 376 ЦПК України необхідно змінити, виклавши мотивувальну частину в редакції цієї постанови.

В силу положень статті 133 ЦПК України судовий збір відноситься до судових витрат.

Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом (ч. 2 ст. 133 ЦПК України).

Таким законом є Закон України «Про судовий збір» від 08 липня 2011 року № 3674-VI (далі - Закон № 3674-VI).

Позивачка в силу положень пункту 3 частини 1 статті 5 Закону № 3674-VI звільнена від сплати судового збору.

В силу частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (частина 13 статті 141 ЦПК України).

Оскільки позивачка у позовній заяві просила про стягнення на свою користь 34344 грн. 38 коп. пені, то відповідно до визначених частиною 2, підпунктом 1 пункту 1 частини 2 статті 4 Закону № 3674-VI ставок судового збору, за розгляд таких вимог в суді першої інстанції мало бути сплачено 840 грн. 80 коп.

Суд задовольнив позовні вимоги частково, стягнувши на користь позивачки 14899 грн. 84 коп. пені, тому судовий збір підлягав сплаті пропорційно задоволених позовних вимог 364 грн. 77 коп. (14899,84 грн. х 840 грн. 80 коп. : 34344,38 грн.), тоді як судом помилково стягнуто 840 грн. 80 коп. судового збору, що є підставою для зміни рішення суду в частині розподілу судових витрат. За такого за подання апеляційної скарги, виходячи зі ставок судового збору, визначених частиною 2, підпунктом 6 пункту 1 частини 2 статті 4 Закону № 3674-VI, відповідач мав сплатити 150% від 364 грн. 77 коп., тобто 547 грн. 16 коп.

Ухвалою Миколаївського апеляційного суду від 04 січня 2021 року ОСОБА_1 відстрочено сплату судового збору за подання апеляційної скарги до ухвалення рішення апеляційним судом.

Оскільки на день постановлення апеляційним судом судового рішення відповідачем судовий збір не сплачений, його слід стягнути в дохід держави.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 18 листопада 2020 року змінити, виклавши його мотивувальну частину в редакції даної постанови, а також стягнувши з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , в дохід держави 364 грн. 77 коп. судового збору.

В решті рішення суду залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , в дохід держави 547 грн. 16 коп. судового збору за подання апеляційної скарги.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду за наявності передбачених статтею 389 ЦПК України підстав протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Головуючий Т.М. Базовкіна

Судді: Л.М. Царюк

Ж.М. Яворська

_______________________________________________

Повний текст постанови складений 02 лютого 2021 року