РІШЕННЯ

Іменем України

23.11.2021 року м. Львів

Франківський районний суд м. Львова у складі:

головуючого судді Кузь В.Я.

за участю секретаря судових засідань Кирик У.П.

розглянувши в судовому засіданні, в залі суду, у м. Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

Позивачка звернулася до суду із позовною заявою до ОСОБА_2 про стягнення моральної шкоди. Позовні вимоги обгрунтовує тим, що відповідач ОСОБА_2 21.11.2019р. об 07 год. 43 хв. на автодорозі Західний обхід м. Львова, 5км+500м, керуючи автомобілем марки «CHEVROLET» номерний знак НОМЕР_1 , не вибрав безпечної дистанції, не дотримався безпечної швидкості руху та здійснив зіткнення з автомобілем марки «VOLKSWAGEN», номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_1 , який в свою чергу здійснив зіткнення з автомобілем марки «FORD», номерний знак НОМЕР_3 , під керуванням водія ОСОБА_3 , внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження, чим порушив п.п. 12.1, 13.1 Правил дорожнього руху та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП. В суді ОСОБА_2 свою вину визнав, що підтверджується копією постанови Залізничного районного суду м. Львова від 28 грудня 2019 року. Зазначає, що пошкодження її, позивачки, автомобіля «FORD» заподіяли їй, позивачці, моральну шкоду в розмірі 100 000 (сто тисяч) гривень 00 коп. Моральні страждання спричинені пошкодженням майна, прикладання зусиль та часу для відновлення пошкодженого майна, що в свою чергу вплинуло на морально-психологічний стан, оскільки порушився звичний повсякденний режим життя, порушився сон, апетит, виявлялась дратівливість, слабкість. Вказує, що матеріальна шкода за пошкоджений автомобіль в розмірі 49 763 (сорок дев`ять тисяч сімсот шістдесят три) гривень 13 коп. відшкодована страховою компанією, а моральну шкоду особа, винна у ДТП, відповідач, не відшкодовує. Відтак, просить задоволити позов та стягнути моральну шкоду в розмірі 100 000 (сто тисяч) гривень 00 коп.

Ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 19.10.2020р. відкрито провадження у цивільній справі та призначено справу до судового розгляду.

Ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 08.06.2021р. закрито підготовче провадження та призначено до судового розгляду по суті цивільну справу.

В чергове судове засідання учасники судового процесу не прибули, про причини неявки суд не повідомили, хоча належним чином повідомлялися про дату, час та місце розгляду справи.

Представник позивача подав заяву про проведення судового засідання за відсутності сторони позивача, позов підтримує, просить задоволити, щодо ухвалення заочного рішення не заперечує.

У зв`язку з неявкою учасників справи в судове засідання, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, розгляд справи проведено судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Дослідивши матеріали цивільної справи, з`ясувавши фактичні обставини, у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги слід задоволити частково. Разом з тим, суд не вбачає підстав для ухвалення в справі заочного рішення, зважаючи на те, що відповідачу відомо про наявність судового спору. Дана обставина пітверджується, зокрема, наявними в матеріалах справи клопотаннями про відкладення розгляду справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 Цивільного кодексу України, встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

За ч.1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ч.3 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 81 ЦПК України, визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до п.6 ст.82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Постановою Залізничного районного суду м. Львова від 28 грудня 2019 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення та обрано йому адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 340 (триста сорок) грн. Згідно постанови, ОСОБА_2 21.11.2019 року о 07.43 год. на автодорозі Західний обхід м. Львова, 5км+500м, керуючи автомобілем марки «СНЕVROLEТ», номерний знак НОМЕР_1 , не вибрав безпечної дистанції, не дотримався безпечної швидкості руху та здійснив зіткнення з автомобілем марки «VOLKSWAGEN», номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_1 , який в свою чергу здійснив зіткнення з автомобілем марки «FORD», номерний знак НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_3 , внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження, чим порушив п.п. 12.1, 13.1 Правил дорожньогоруху та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП. Постанова не оскаржена та набрала законної сили.

Відтак, судовим рішенням встановлено, що своїми діями ОСОБА_2 спричинив матеріальну шкоду майну ОСОБА_1 .

В матеріалах справи міститься лист ПрАТ "Страхова компанія "Альфа Страхування" вих.№116 від 21.01.2020р., в якому зазначено, що вартість відновлювального ремонту автомобіля марки "Ford Focus" реєстраційний номер НОМЕР_3 , власником якого є позивачка ОСОБА_1 , перевищує вартість транспортного засобу до дорожньо - транспортної пригоди, що робить проведення відновлювального ремонту транспортного засобу економічно необгрунтованим.

Відповідно до частин першої-третьої статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно з положеннями частини першої статті 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Установлене Конституцією України та законами України право на відшкодування моральної шкоди є важливою гарантією захисту прав і свобод громадян та законних інтересів юридичних осіб, а також одним із засобів захисту порушених цивільних прав та інтересів, які передбачені ст. 16 Цивільного Кодексу України.

Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (справа «Станков проти Болгарії», № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, від 12 липня 2007 року).

Відповідно до положень п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» передбачено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням у кожному конкретному випадку вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер та обсяг моральних страждань, яких зазнав позивач внаслідок протиправних дій відповідача, час і зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану.

Згідно роз`яснень Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 р. в п. 5 постанови «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» обов`язковому з`ясуванню при вирішені спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою та протиправними діями заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду ті з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. За загальними правилами відшкодування шкоди, відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії певних осіб чи органів завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

Право особи на відшкодування моральної шкоди виникає за умов порушення права цієї особи, наявності такої шкоди та причинного зв`язку між порушенням та моральною шкодою. При цьому, обов`язок доведення наявності підстав для відшкодування моральної шкоди покладається на особу, що вимагає її відшкодування, що відповідає змісту ч.3 ст.12, та 81 ЦПК України.

Позивачка посилається на те, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди порушився її звичний повсякденний режим життя, вона нервувавалася та перебувала у моральних переживаннях у зв`язку з пошкодженням її майна.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, яка є джерелом національного законодавства, порушення прав людини вже само по собі тягне за собою моральні страждання та виникнення моральної шкоди, а тому факт страждань доказування не потребує, для суду достатньою підставою для присудження компенсації моральної шкоди є сам факт порушення права (справи «Войтенко проти України», «Науменко проти України»).

Європейський суд з прав людини в пункті 37 рішення у справі «Недайборщ проти Російської Федерації» (Скарга № 42255/04) від 1 липня 2010 року зокрема зазначив, що суд нагадує свою постійну позицію про те, що заявнику не може бути пред`явлено вимогу про надання будь-якого підтвердження моральної шкоди, яку він поніс.

При наявності встановленого факту порушення прав заявника моральна шкода наявна та констатується судом.

Суд приймає до уваги доводи позивачки про завдання їй моральної шкоди, що виразилася в душевних стражданнях, яких вона зазнала внаслідок пошкодження транспортного засобу, що їй належить, з врахуванням тої обставини, що відновлювальний ремонт є економічно необгрунтований, згідно листа страхової компанії.

Однак, на думку суду зазначена сума позивачкою 100 000 (сто тисяч) гривень 00 коп. є завищеною, не відповідає дійсним обставинам справи, глибині та періоду страждань, не ґрунтується на засадах розумності та справедливості, а тому суд врахувавши характер та обсяг моральних страждань, яких зазнала позивачка, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості прийшов до висновку про зменшення розміру стягнення моральної шкоди до 15 000 гривень.

Приймаючи дане рішення, суд також враховує, що вина відповідача у заподіянні моральної шкоди позивачці є наслідком адміністративного правопорушення, що вчинено з необережності, а не навмисне.

Крім того, потерпіла зазнала моральних страждань, будучи учасником дорожнього руху, тобто спеціальним суб"єктом - водієм, яка повинна розраховувати на відповідні ризики, взявши на себе право керувати транспортним засобом.

Згідно з частинами 1, 2 статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Згідно ч.3 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Пунктом 2 Постанови пленуму Верховного суду України № 14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» встановлено, що обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року № 63566/00 «Проніна проти України (Pronina v. Ukraine)», § 23).

Відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись статями 2-5, 10,12, 43 44, 49, 81, 89, 141, 259, 263 - 265, 352, 354 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення моральної шкоди - задоволити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 (АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ) моральну шкоду, заподіяну внаслідок ДТП, в розмірі 15 000 (п"ятнадцять тисяч) гривень 00 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 (АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ) сплачений судовий збір в розмірі 840 (вісімсот сорок) гривень 80 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного його тексту до Львівського апеляційного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Сторони у справі:

Позивач: ОСОБА_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 ;

Відповідач: ОСОБА_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Суддя В. Кузь