Справа № 206/3680/20
Провадження № 2/202/430/2021
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 січня 2021 року місто Дніпро

Індустріальний районний суд міста Дніпропетровська в складі головуючого судді Марченко Н.Ю. за участю секретаря судового засідання Нечепуренко А.Ю., позивача ОСОБА_1 , представника відповідача Шило Т.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Дніпропетровська багатопрофільна клінічна лікарня з надання психіатричної допомоги» Дніпропетровської обласної ради, Держави України, третя особа Державна казначейська служба України, про відшкодування шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2020 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Комунального підприємства «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» ДОР», Держави Україна про відшкодування шкоди, в якому зазначив, що рішенням судді Самарського районного суду міста Дніпропетровська Маштака К.С. від 7 листопада 2019 року у справі № 206/3779/19 відмовлено в задоволенні його позову до Комунального підприємства «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» ДОР» з мотивів субсидіарної відповідальності держави й місцевої громади за позбавлення його свободи та присудження сатисфакції рішенням ЄСПЛ саме за це позбавлення волі.

Разом із тим, постановою Верховного Суду від 22.04.2020 року у справі № 203/60/18 встановлено, що «стягнута рішенням ЄСПЛ сума є сатисфакцією для держави Україна за порушення пункту 1 статті 5 та статті 8 Конвенції, відшкодуванням потерпілому від допущеного Україною порушення прав, викладених у Конвенції. Натомість у цій справі позивач просить відшкодувати моральну шкоду, завдану незаконним затриманням 23 липня 2009 року, у порядку, визначеному Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду». Відповідно до положень статті 53 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року ніщо в цій Конвенції не може тлумачитися як таке, що обмежує чи уневажнює будь-які права людини та основоположні свободи, які можуть бути визнані на підставі законів будь-якої Високої Договірної Сторони чи будь-якою іншою угодою, стороною якої вона є».

Позивач вважає, що поряд із первинним порушенням його права на свободу першим відповідачем, другий відповідач - держава в особі судді порушила його право на компенсацію за незаконне позбавлення свободи, гарантоване п. 5 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод і встановлене ЄСПЛ в рішенні від 26.02.2015 року, в якому, зокрема, вказано про різний характер вимог п. 4 і п. 5 Конвенції та природу присудженої ЄСПЛ сатисфакції.

Позивач стверджує, що своїми діями та рішеннями перший відповідач та представник другого завдали йому моральну шкоду, яка полягає у доданні до його душевних страждань та додаткових зусиль, зазначених у позові по справі № 206/3779/19, нових страждань та зусиль для доведення вимог Конвенції та складає подвоєну суму первинного позову до першого відповідача, а саме 684000 грн.

За цих підстав позивач ОСОБА_1 просив стягнути на його користь солідарно з Комунального підприємства «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» ДОР» та Держави України грошову суму в розмірі 684000 грн.

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 14 серпня 2020 року визначена підсудність даної справи Індустріальному районному суду м. Дніпропетровська.

Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 25 вересня 2020 року у справі було відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання.

Цією ж ухвалою залучено до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Державну казначейську службу України.

Ухвалою Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 2 листопада 2020 року закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті.

При цьому ухвалою Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 18 грудня 2020 року замінено співвідповідача Комунальне підприємство «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» ДОР» на його правонаступника - Комунальне підприємство «Дніпропетровська багатопрофільна клінічна лікарня з надання психіатричної допомоги» Дніпропетровської обласної ради.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 свій позов підтримав та наполягав на його задоволенні.

Представник відповідача Комунального підприємства «Дніпропетровська багатопрофільна клінічна лікарня з надання психіатричної допомоги» Дніпропетровської обласної ради - адвокат Шило Т.В. у судовому засіданні позов не визнала, вважала заявлені позовні вимоги безпідставними.

Представник Державної казначейської служби України, яка була залучена до участі у справі ухвалою суду, в судове засідання не з`явився, повідомлявся про розгляд справи.

Допитаний у судовому засіданні за клопотанням позивача як свідок ОСОБА_2 пояснив, що восени 2009 року дізнався, що його знайомий ОСОБА_1 був госпіталізований до психіатричної лікарні, коли відвідав його, останній заходився у пригніченому стані. Вважає, що ці обставини негативно вплинули на стан ОСОБА_1 .

Суд, з`ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, приходить до висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають з огляду на наступне:

Судом встановлено, що в липні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Самарського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до Комунального підприємства Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня Дніпропетровської обласної ради про встановлення факту незаконної відсутності негайного звільнення позивача відповідачем та стягнення немайнової шкоди (цивільна справа № 206/3779/19).

При цьому свої позовні вимоги ОСОБА_1 мотивував тим, що 14.09.2009 року він був повторно незаконно примусово госпіталізований відповідачем ніби для виконання постанови Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 23.07.2009 року у справі про адміністративне правопорушення № 3-1754/09. На 15-й день позбавлення свободи, тобто 29.09.2009 року, він подав керівнику відповідача заяву про негайне звільнення, мотивовану тим, що КУпАП не передбачає позбавлення свободи більше ніж на 15 діб. Відповіді на цю заяву він не отримав і в подальшому дізнався, що зазначена заява від 29.09.2009 року відповідачем направлена до суду, який призначив судово-психіатричну експертизу. Звільнений позивач відповідачем був лише 08.10.2009 року разом зі складанням відповідачем акта судово-психіатричної експертизи № 36 від 08.10.2009 року. Рішенням ЄСПЛ від 26.02.2015 року у справі «Заїченко проти України № 2» встановлено, що примусове утримання позивача у період з 14.09.2009 року по 08.10.2009 року було незаконним позбавленням свободи. За цих підстав, посилаючись на завдання йому протиправними діями та бездіяльністю відповідача душевних страждань, позивач просив встановити факт незаконності відсутності його негайного звільнення відповідачем 29.09.2009 року та стягнути з відповідача на його користь немайнову шкоду, завдану такою відсутністю, в розмірі 342000 грн.

Рішенням Самарського районного суду міста Дніпропетровська від 07.11.2019 року, залишеним без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 18.02.2020 року, в задоволенні вищезазначеного позову ОСОБА_1 було відмовлено.

Наведене, зумовило позивача звернутися із дійсним позовом.

Вирішуючи даний спір між сторонами, суд враховує, що відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Згідно з частиною другою статті 23 ЦК України моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із протиправною поведінкою щодо неї самої та у зв`язку із приниженням її честі, гідності а також ділової репутації; моральна шкода відшкодовується грішми, а розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом з урахуванням вимог розумності і справедливості.

Частиною першою ст. 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

В свою чергу, відповідно до частини першої статті 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями чи дією органу державної влади відшкодовується державою незалежно від вини цього органу.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема суду, визначені статтею 1176 ЦК України.

Так, відповідно до частини 1 статті 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду.

Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом (частина 2 статті 1176 ЦК України).

Згідно з частиною 5 статті 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок постановлення судом незаконного рішення в цивільній справі, відшкодовується державою в повному обсязі в разі встановлення в діях судді (суддів), які вплинули на постановлення незаконного рішення, складу кримінального правопорушення за обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили.

Частиною 6 цієї ж статті передбачено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах.

Аналіз наведених норм свідчить, що державою відшкодовується фізичній або юридичній особі шкода, завдана внаслідок постановлення судом незаконного рішення в цивільній справі, за умови встановлення в діях судді (суддів), які вплинули на постановлення незаконного рішення, складу кримінального правопорушення за обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили, або коли предметом позову є інші дії чи бездіяльність суду, які не пов`язані зі здійсненням правосуддя.

Заявляючи позовні вимоги про солідарне стягнення з Комунального підприємства «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» ДОР», правонаступником якого є Комунальне підприємство «Дніпропетровська багатопрофільна клінічна лікарня з надання психіатричної допомоги» Дніпропетровської обласної ради, та Держави Україна в рахунок відшкодування моральної шкоди грошової суми в розмірі 684000 грн., позивач посилається на те, що поряд із первинним порушення його права на свободу першим відповідачем, другий відповідач в особі судді порушив його право на компенсацію за незаконне позбавлення свободи.

Так, на думку позивача, своїми діями та рішеннями перший відповідач та представник другого завдали йому моральну шкоду, яка полягає у доданні до його душевних страждань та додаткових зусиль, зазначених у позові по справі № 206/3779/19, нових страждань та зусиль для доведення вимог Конвенції та складає подвоєну суму первинного позову до першого відповідача, а саме 684000 грн.

Отже, позивачем фактично заявлено позовні вимоги про стягнення з Держави Україна компенсації моральної шкоди у зв`язку з відмовою судом у задоволенні його позову про встановлення факту незаконної відсутності негайного звільнення та стягнення з Комунального підприємства Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня Дніпропетровської обласної ради моральної шкоди за незаконне позбавлення свободи.

Суд звертає увагу, що законодавством не передбачено відшкодування особі, у тому числі яка є стороною у справі, моральної шкоди у зв`язку з ухваленням судового рішення не на її користь.

При цьому позивачем не надано доказів наявності в діях судді, які полягають у винесенні судового рішення від 07.11.2019 року, складу кримінального правопорушення, встановленого обвинувальним вироком суду.

Сама по собі незгода позивача з судовим рішенням у справі № 206/3779/19 не є підставою для покладення на Державу Україна обов`язку відшкодування позивачу моральної шкоди, оскільки позивач у цьому разі вправі оскаржити таке рішення в апеляційному та касаційному порядку.

За таких обставин, підстави для стягнення з Держави Україна на користь ОСОБА_1 моральної шкоди за дії та рішення суду відсутні, оскільки в даному випадку позовні вимоги не ґрунтуються на вимогах закону, позивачем не було доведено завдання йому моральної шкоди, право на відшкодування якої передбачено Конституцією та цивільним законодавством у зв`язку з ухваленням судового рішення у цивільній справі.

Щодо позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення моральної шкоди з Комунального підприємства «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» ДОР», правонаступником якого наразі є Комунальне підприємство «Дніпропетровська багатопрофільна клінічна лікарня з надання психіатричної допомоги» Дніпропетровської обласної ради, то суд відзначає, що рішенням ЄСПЛ по справі «Заїченко проти України (№ 2)», яке набуло статусу остаточного 06.07.2015 року, встановлено, що з 14 вересня по 8 жовтня 2009 року заявник всупереч його волі тримався у психіатричній лікарні з метою проведення психіатричної експертизи для встановлення його осудності у справі про адміністративне правопорушення.

Таким чином, перебування позивача у психіатричній лікарні з 14 вересня по 8 жовтня 2009 року, в тому числі його незаконне перебування там 29.09.2009 року, становило позбавлення свободи, що також було встановлено національним судом.

Отже, позивач має право вимагати відшкодування йому завданої моральної шкоди винною особою або особою, яка в даному випадку в силу закону несе матеріальну відповідальність.

Між тим, звертаючись із даним позовом про відшкодування моральної шкоди, позивач по суті посилається на ті самі підстави, що й у справі № 206/3779/19, зазначаючи, що лише своїми діями та рішеннями перший відповідач і представник другого завдали йому суттєву моральну шкоду, яка полягає у доданні до душевних страждань та додаткових зусиль, зазначених у позові по справі № 206/3779/19, нових страждань та зусиль безрезультатного доведення вимог Конвенції, та складає подвоєну суму первинного позову до першого відповідача.

Суд враховує, що рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 07.11.2019 року у справі № 206/3779/19 було відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 до Комунального підприємства Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня Дніпропетровської обласної ради про встановлення факту незаконної відсутності негайного звільнення позивача відповідачем та стягнення немайнової шкоди.

Підставою відмови судом у задоволенні позову ОСОБА_1 стало недоведення позивачем завдання йому моральної шкоди та пред`явлення позову до неналежного відповідача, оскільки суд вважав, що орган місцевого самоврядування в особі Дніпропетровської обласної ради мав би нести субсидіарну відповідальність за шкоду, спричинену КП «ДКПЛ» ДОР.

Зазначене рішення суду набрало законної сили 18 лютого 2020 року.

Разом із тим, звернувшись із позовом до Комунального підприємства «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» ДОР» та Держави України про відшкодування моральної шкоди, позивач не навів будь-яких інших підстав для відшкодування йому правонаступником Комунального підприємства «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» ДОР» моральної шкоди, які б не були предметом розгляду у справі № 206/3779/19.

Доводи позивача щодо необхідності доведення ним відповідності його вимог положенням Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, зокрема, що сатисфакція, присуджена ЄСПЛ, та заявлене ним у справі № 206/3779/19 відшкодування моральної шкоди мають різний характер, не можуть бути підставою для покладення на Комунальне підприємство «Дніпропетровська багатопрофільна клінічна лікарня з надання психіатричної допомоги» Дніпропетровської обласної ради обов`язку відшкодувати позивачу моральну шкоду та зводяться до незгоди позивача з рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 07.11.2019 року.

Крім того, суд звертає увагу, що після ухвалення 7 листопада 2019 року Самарським районним судом м. Дніпропетровська рішення у справі № 206/3779/19, яким було відмовлено у позові ОСОБА_1 до Комунального підприємства Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня Дніпропетровської обласної ради про встановлення факту незаконної відсутності негайного звільнення позивача відповідачем та стягнення немайнової шкоди, зокрема з підстав незалучення Дніпровської обласної ради як належного співвідповідача, в липні 2020 року, тобто до подання дійсного позову, ОСОБА_1 звернувся до Кіровського районного суду міста Дніпропетровська з позовом до Дніпропетровської обласної ради та Комунального підприємства «Дніпропетровська багатопрофільна клінічна лікарня з надання психіатричної допомоги» Дніпропетровської обласної ради, яке є правонаступником Комунального підприємства Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня Дніпропетровської обласної ради, про встановлення факту незаконної відсутності негайного звільнення позивача відповідачем та стягнення моральної шкоди (цивільна справа № 203/2685/20), обґрунтовуючи свої позові вимогами тими самими підставами, що й у справі № 206/3779/19. Вказана справа на сьогодні розглядається Кіровським районним судом м. Дніпропетровська.

Ураховуючи вищевикладене, в задоволенні позову ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Дніпропетровська багатопрофільна клінічна лікарня з надання психіатричної допомоги» Дніпропетровської обласної ради, Держави України, третя особа Державна казначейська служба України, про відшкодування шкоди слід відмовити повністю.

Керуючись ст. ст. 258-259, 263-265 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Комунального підприємства «Дніпропетровська багатопрофільна клінічна лікарня з надання психіатричної допомоги» Дніпропетровської обласної ради (місцезнаходження: м. Дніпро, вул. Бехтерєва, буд. 1, ), Держави України, третя особа Державна казначейська служба України (місцезнаходження: м. Київ, вул. Бастіонна, 6), про відшкодування шкоди відмовити.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити рішення суду в апеляційному порядку повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Дніпровського апеляційного суду безпосередньо або через Індустріальний районний суд міста Дніпропетровська (до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи) протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Н.Ю. Марченко