Справа № 265/8359/21
Провадження № 2/265/1762/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

30 листопада 2021 року місто Маріуполь

Орджонікідзевський районний суд міста Маріуполя Донецької області у складі:

головуючого судді - Козлова Д. О.,

при секретарі - Дрьомовій О. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу № 265/8359/21 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, -

В С Т А Н О В И В:

Позивачка звернулась до суду із вказаним позовом, обґрунтовуючи його тим, що їй на праві власності належить кв. АДРЕСА_1 , де зареєстрований відповідач, колишній чоловік позивачки, ОСОБА_2 , 1962 р. н. Однак відповідач у вересні 2014 року виїхав зі спірної квартири та не проживає у такому житловому приміщенні понад 7 років без поважних причин, не сплачуючи при цьому комунальні платежі та не беручи участі в утриманні даного житла. Також особистих речей в квартирі відповідач не має. При цьому перешкод у користуванні житловим приміщенням вона відповідачу не чинила. Натомість, факт реєстрації відповідача у спірному житлі порушує право позивачки на вільне розпорядження та користування ним. Отже, вважала, що ОСОБА_2 втратив право користування кв. АДРЕСА_1 . На підставі викладеного просила суд визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування кв. АДРЕСА_1 .

Позивачка, ОСОБА_1 , у судове засідання не з`явилась, надавши заяву з проханням заявлені нею позовні вимоги задовольнити, а справу розглянути за її відсутності.

Відповідач, ОСОБА_2 , у судове засідання не з`явився повторно з невідомих суду причин, будучи належним чином про час й місце розгляду справи повідомленим.

Згідно із ч. 4 ст. 223 ЦПК суд ухвалив заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає заявлені позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Матеріалами справи встановлено, що відповідно до договору дарування від 5 жовтня 2018 року, реєстр нотаріусу № 1252, ОСОБА_1 є власницею кв. АДРЕСА_1 , що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 5 жовтня 2018 року, реєстр № 28250839.

За інформацією від 16 жовтня 2021 року та від 29 жовтня 2021 року Департаменту адміністративних послуг Маріупольської міської ради вбачається, що у кв. АДРЕСА_1 зареєстрований, зокрема, починаючи з 5 липня 2000 року ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Натомість, згідно із актом від 21 жовтня 2021 року, складеним ОСББ «Базіс», вбачається, що в кв. АДРЕСА_1 ОСОБА_2 не мешкає з 2014 року, що підтверджують сусіди по такому будинку.

Також за актом від 29 листопада 2021 року, складеним ОСББ «Базіс», вбачається, що в кв. АДРЕСА_1 ОСОБА_2 не мешкає з вересня 2014 року, що підтверджують сусіди по вказаному будинку.

Суд на підставі досліджених доказів встановив, що відповідач, ОСОБА_2 , фактично з 2014 року в кв. АДРЕСА_1 не мешкає без поважних причин.

Відповідно до ст. 405 Цивільного кодексу України (далі за текстом - ЦК) члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Стаття 3 СК визначає, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом та мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом.

В контексті ст. 405 ЦК вимога спільного проживання є додатковою і має обов`язковий характер. Тому можна виділити такі умови, за наявності яких особа матиме право на користування житлом поряд з власником: користувач повинен, по-перше, бути членом сім`ї власника житла, а по-друге, повинен проживати разом із ним.

За змістом ст. 316, 317, 319 ЦК право власності є правом особи на майно, яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном на власний розсуд.

На підставі ст. 41 Конституції України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно із ст. 391 ЦК власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Аналіз наведених правових норм дає підстави для висновку про те, що право членів сім`ї власника житла користуватись ним може існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сім`ї якої вони є, та проживання разом із власником такого житла.

Аналогічна правова позиція була викладена Верховним Судом у постанові від 2 вересня 2019 року по справі № 731/34/17-ц.

Суд при цьому зауважує, що аналіз положень глави 32 ЦК свідчить, що сервітут - це право обмеженого користування чужою нерухомістю в певному аспекті, не пов`язане з позбавленням власника нерухомого майна прав щодо володіння, користування та розпорядження цим майном.

Відповідач, ОСОБА_2 , проживав у спірному житлі після відчуження ним квартири на користь позивачки, як колишній чоловік ОСОБА_1 , набувши право користуванням чужим майном, яке по своїй суті є сервітутом.

Відповідно ж до ч. 2 ст. 406 ЦК сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення.

Суд встановив, що сторони на теперішній час не є членами родини, не пов`язані спільним побутом та не мають взаємних прав та обов`язків.

Таким чином право відповідача на користування чужим майном підлягає припиненню на вимогу власника на підставі ч. 2 ст. 406 ЦК.

Аналогічна правова позиція була висловлена Верховним Судом у постанові від 27 лютого 2019 року по справі № 357/7940/16-ц.

Отже, за фактичних обставин, встановлених у судовому засіданні, суд дійшов висновку, що ОСОБА_2 , як колишній власник спірного житла та колишній чоловік позивачки, залишаючись зареєстрованим в такому житловому приміщенні, однак не користуючись ним понад передбачені законом строки без поважних причин, є таким, що втратив право користування кв. АДРЕСА_1 .

Таким чином в судовому засіданні було підтверджено факт того, що не проживання відповідача у спірному житловому приміщенні з 2014 року, як колишнього чоловіка позивачки, свідчить про фактичну втрату ним за ст. 405 ЦК права на користування таким житлом, через що наявні законні підстави для задоволення поданого позову шляхом позбавлення ОСОБА_2 права користування кв. АДРЕСА_1 .

Керуючись ст. 12, 13, 81, 141, 223, 259, 263-265, 280-282 ЦПК, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, - задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування кв. АДРЕСА_1 .

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Донецького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його складення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Заочне рішення може бути переглянуте відповідачем шляхом подачі письмової заяви протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення. Учасник, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, якщо така заява подана протягом 20 (двадцяти) днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Повний текст рішення суду складено та підписано 30 листопада 2021 року.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрована в АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрований в АДРЕСА_1 .

Суддя