Справа № 656/641/21
Номер провадження 2-о/656/28/21
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
01 грудня 2021 року смт Іванівка
Іванівський районний суд Херсонської області в складі:
головуючий суддя Ференц Р.І.,
секретар судового засідання Кидрук О.Д.,
заявниця ОСОБА_1 не прибула,
заявник ОСОБА_2 не прибув,
заінтересована особа - Іванівська селищна рада Херсонської області повноважний представник не з`явився,
розглянувши в смт Іванівка Іванівського району Херсонської області з повідомленням (викликом) сторін в порядку окремого провадження заяву ОСОБА_1 та ОСОБА_2 заінтересована особа Іванівська селищна рада Херсонської області про встановлення факту належності правовстановлюючого документу,-
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:
16.11.2021 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до суду із заявою, заінтересована особа Іванівська селищна рада Херсонської області, про встановлення факту належності правовстановлюючого документу.
Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16.11.2021 року у провадження судді Іванівського районного суду Херсонської області Ференц Р.І. передана справа № 656/641/21 про встановлення факту належності правовстановлюючого документу.
Предметом заяви є встановлення факту належності документу особі.
Згідно ст.23 ЦПК України усі справи, що підлягають вирішенню в порядку цивільного судочинства, розглядаються місцевими загальними судами як судами першої інстанції.
Підсудність справи Іванівському районному суду Херсонської області визначається, оскільки відповідає вимогам ст.ст.315-318 ЦПК України.
П.6 ч.1 ст.315 ЦПК України передбачено розгляд судом справ про встановлення факту належності правовстановлюючого документу особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті.
Згідно ч.1 ст.316 ЦПК України заява фізичної особи про встановлення факту, що має юридичне значення, подається до суду за місцем її проживання.
Зазначений спір відповідно до вимог ст.19 ЦПК України належить до компетенції судів щодо розгляду цивільних справ, оскільки ч.1 ст.19 ЦПК України передбачає, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.
Згідно ст.23 ЦПК України усі справи, що підлягають вирішенню в порядку цивільного судочинства, розглядаються місцевими загальними судами як судами першої інстанції.
Вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, суди повинні перевірити належність справ до їх юрисдикції та підсудності.
Підсудність є розподіл підвідомчих загальним судам цивільних справ між різними судами першої інстанції залежно від роду (характеру) справ, що підлягають розгляду, і від території, на яку поширюється юрисдикція того чи іншого суду.
Територіальна підсудність є підсудність цивільної справи загальному суду в залежності від території, на яку поширюється юрисдикція даного суду. За її допомогою вирішується питання, яким з однорідних судів підсудна для розгляду відповідна справа.
Критеріями даного виду підсудності зокрема виступають: місце проживання відповідача, місце заподіяння шкоди, місце знаходження спірного майна, місце розгляду первісного позову тощо.
Згідно з ч.2 ст.27 ЦПК України позови до юридичних осіб пред`являються в суд за їхнім місцезнаходженням згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.
У зв`язку з вище вказаним, справа підсудна Іванівському районному суду Херсонської області, оскільки ст.ст.23,27 ЦПК України передбачено, що усі справи, що підлягають вирішенню в порядку цивільного судочинства, розглядаються місцевими загальними судами як судами першої інстанції, позови до юридичних осіб пред`являються в суд за їхнім місцезнаходженням згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб.
Стислий виклад позиції сторін по справі.
Позиція особи, яка подала заяву.
Заявники в своїй заяві зазначають, що 16.05.2000 року вони придбали у громадянки ОСОБА_3 житловий будинок, який розташований за адресою АДРЕСА_1 . Договір купівлі - продажу нерухомості був посвідчений в Іванівській державній нотаріальній конторі 16.05.2021 року та зареєстрований в реєстрі під №614. Договір був зареєстрований на той час державним реєстратором, отримали реєстраційне посвідчення, яке було видане Генічеським міжміським бюро технічної інвентаризації. На сьогоднішній день заявники, як власник, намагаючись провести перереєстрацію в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно вищевказаний житловий будинок, в державного реєстратора ЦНАП Іванівської селищної ради було відмовлено у такій реєстрації і усно дано роз`яснення, що причиною відмови є невідповідність даних прізвищ у правовстановлюючому документі на житловий будинок, оскільки в реєстраційному посвідченні Генічеського міжміського БТІ від 22.12.2000 року прізвище власників зазначено « ОСОБА_4 », хоча в паспортах прізвище вказано « ОСОБА_5 ». Дана розбіжність в написанні прізвищ заявники пояснюють тим, що в паспортах радянського зразка, в яких прізвище вказувалося російською мовою ОСОБА_4 , при обміні паспорту громадянина держави Україна працівники паспортного столу неправильно здійснили та внесли дані до паспорту прізвища, оскільки з російської мови прізвище « ОСОБА_4 », вказали українською « ОСОБА_5 ». Встановлення факту належності правовстановлюючого документу необхідне для подальшої реалізації своїх прав на належне їм майно, а саме житловий будинок, тому вони звернулися до суду з відповідною заявою.
Позиція заінтересованої особи.
Заінтересована особа не забезпечила самопредставництво при допомозі участі у справі свого представника, будучи повідомленою про місце, дату та час розгляду справи належним чином, що підтверджується наявним в матеріалах справи підтверджуючим документом про вручення ухвали про відкриття провадження та заяви. Представником заінтересованої особи Вишневецькою Т.В. через канцелярію суду подано заяву про слухання справи у відсутність заінтересованої особи.
Заяви (клопотання) учасників справи.
Заявникамми 16.11.2021 року подано заяву.
Заявниками 16.11.2021 року подано заяву на отримання судових повісток, повідомлень в електронному вигляді на мобільний номер телефону.
Заявники 01.12.2021 року через канцелярію суду подали клопотання про слухання справи у їхню відсутність, заяву про встановлення факту підтримує в повному обсязі.
Від заявників інших клопотань і заяв на адресу суду не надходило.
Представником заінтересованої особи Вишневецькою Т.В. 30.11.2021 року через канцелярію суду подано заяву про слухання справи у відсутність заінтересованої особи, заявлені вимоги строна підтримує, будь-які клопотання чи заперечення відсутні.
Процесуальні дії у справі.
Ухвалою суду від 17.11.2021 року прийнято до розгляду заяву та відкрито спрощене провадження у цивільній справі.
Судове засідання про справі призначалося 01.12.2021 року.
Враховуючи неявку учасників справи, які були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд керується вимогами ч.1 ст.223 ЦПК України якою передбачено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті.
Згідно з п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.
Суд вважає, що немає порушення прав сторін, оскільки справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані щодо своєчасного повідомлення особи про місце і час розгляду справи та якщо не надійшло клопотання про відкладення цього розгляду.
01.12.2021 року по справі постановлено ухвалу, якою призначено провести заочний розгляд справи.
Відповідно до ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.
Вирішуючи питання про розгляд справи у відсутність сторін по справі, суд враховує практику Європейського суду з прав людини стосовно критеріїв розумних строків, поведінку заявника, а також інших осіб, які беруть участь у справі, інших учасників процесу (рішення у справах «Федіна проти України» від 02.09.2010 року, «Смірнова проти України» від 08.11.2005 року, «Матіка проти Румунії» від 02.11.2006 року, «Літоселітіс проти Греції» від 05.02.2004 року тощо), а також приймаючи до уваги рішення ЄСПЛ від 03.04.2008 року у справі «Пономарьов проти України» яким наголошено, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження, враховуючи принцип судочинства, зазначений в практиці Європейського Суду з прав людини, яким визнано пріоритет публічного інтересу над приватним, суд прийшов до висновку про розгляд справи на підставі наявних у справі даних і доказів.
Судом при розгляді даної справи враховано позицію Верховного Суду відображену в п.34 постанови від 12.03.2019 року по справі №910/9836/18 де зазначено, що вжиття заходів для прискорення процедури розгляду є обов`язком не тільки для держави, а й в осіб, які беруть участь у справі. Так, Європейський суд з прав людини в рішенні від 07.07.1989 року у справі "Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії" зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватись від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.
Дослідивши матеріали цивільної справи у їх сукупності та взаємозв`язку, суд встановив наступні обставини справи, відповідні до них правовідносини та зміст спірних правовідносин.
ІНФОРМАЦІЯ_1 народилася ОСОБА_1 , що підтверджується паспортом громадянина України серії НОМЕР_1 , який виданий Іванівським РВ УМВС України в Херсонській області 18.09.2008 року. Згідно запису в паспорті прізвище заявниці зазначено як « ОСОБА_5 ».
ІНФОРМАЦІЯ_2 народився ОСОБА_2 , що підтверджується паспортом громадянина України серії НОМЕР_2 , який виданий Іванівським РВ УМВС України в Херсонській області 09.01.2001 року. Згідно запису в паспорті прізвище заявника зазначено як « ОСОБА_5 ».
10.06.2016 року ОСОБА_1 Генічеською ОДПІ ГУ ДПС у Херсонській області видано реєстраційний номер облікової картки платника податків (РНОКППФО). Згідно запису в картці платника податків прізвище заявниці зазначено як « ОСОБА_5 ».
10.06.2016 року ОСОБА_2 Генічеською ОДПІ ГУ ДПС у Херсонській області видано реєстраційний номер облікової картки платника податків (РНОКППФО). Згідно запису в картці платника податків прізвище заявника зазначено як « ОСОБА_5 ».
22.12.2000 року заявникам Генічеським міжміським бюро технічної інвентаризації було видано реєстраційне посвідчення про те, що житловий будинок АДРЕСА_1 зареєстрований за ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на праві приватної власності на підставі договору-купівлі продажу від 16.05.2000 року №614 і записаного в реєстраційній книзі №10 за реєстраційним №904 від 22.12.2000 року
Не погоджуючись з допущеними помилками в правовстановлюючих документах, заявники звернулися в суд з даною заявою про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у паспорті.
Встановивши дійсні обставини справи, дослідивши докази позивача на обгрунтування заявлених вимог, суд, вирішуючи спір між сторонами, виходить з наступних мотивів та норм права.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.
Заява подана у відповідності до вимог ст.4 ЦПК України, оскільки кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів і відмова від права на звернення до суду за захистом є недійсною.
Така заява подана у відповідності до вимог ст. 19 ЦПК України оскільки суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин і цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку окремого провадження.
Згідно вимог ч.7 ст. 19 ЦПК України окреме провадження призначене для розгляду справ про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов для здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.
Згідно ст.293 ЦПК України окреме провадження як вид непозовного цивільного судочинства, де розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.
Згідно з п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.
П.6 ч.1 ст. 315 ЦПК України передбачено розгляд справи судом про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті.
Згідно з ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.
Згідно вимог ст. 316 ЦПК України заява фізичної особи про встановлення факту, що має юридичне значення, подається до суду за місцем її проживання.
За правовими позиціями Верховного Суду України щодо судової практики розгляду справ встановлення фактів, що мають юридичне значення, коли громадяни не можуть використати правовстановлюючі документи, оскільки зазначені в них прізвище, ім`я, по батькові, місце чи час народження, місце проживання не відповідають записам у паспорті чи свідоцтві про народження або в інших документах, які хоч і не посвідчують особу, але є необхідними для підтвердження певного права, а установи, які видали ці документи, не можуть виправити допущені в них помилки, тому в таких випадках, відповідно до п.6 ч.1 ст. 256 ЦПК України громадяни мають право звернутися до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючих документів.
Згідно п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 року зі змінами, внесеними постановою від 25.05.1998 року № 15 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» вказано, що суд вправі розглядати справи про встановлення факту належності документів, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину.
Таке право підпадає під захист статті 8 Конвенції "Про захист прав людини і основоположних свобод", яка передбачає, що кожна людина має право на повагу до ї особистого і сімейного життя. Держава не може втручатися у здійснення цього права інакше ніж згідно із законом та у випадках, необхідних у демократичному суспільстві в інтересах національної і громадської безпеки.
При ухваленні рішення відповідно до вимог ст..17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики ЄСПЛ» суд вважає за необхідне застосувати Конвенцію про захист прав і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерела права.
Відповідно до ст..6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 04.XI.1950), яка згідно з частиною першою ст..9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
Відповідно до ст..13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі.
Реалізуючи передбачене ст.64 Конституції України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб`єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту.
Суд враховує, що практика ЄСПЛ вказує на необхідність оцінювати докази, керуючись критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Таке доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою (рішення ЄСПЛ від 14.02.2008 року у справі «Кобець проти України» п. 43).
Також суд приймає до уваги якість доказів, включаючи те, чи не ставлять обставини, за яких вони були отримані, під сумнів їхню надійність та точність (рішення ЄСПЛ від 11.07.2013 року у справі «Веренцов проти України» п.86).
Відповідно ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ст..55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.
Матеріалами справи встановлено, що заявники 16.05.2000 року на підставі договору купівлі - продажу посвідченого в Іванівській державній нотаріальній конторі за реєстраційним №614, набули право власності на нерухоме майно, і таке право власності було зареєстроване на той час державним реєстратором, отримали реєстраційне посвідчення, яке було видане Генічеським міжміським бюро технічної інвентаризації. В даних документах було здійснено запис прізвищ як « ОСОБА_4 », хоча в паспортах прізвище вказано « ОСОБА_5 ».
Заявниками надано правовстановлюючі особисті документи - паспорт громадянина України серії НОМЕР_1 від 18.09.2008 року виданий Іванівським РВ УМВС України в Херсонській та серії НОМЕР_2 від 09.01.2001 року виданий Іванівським РВ УМВС України в Херсонській, де прізвища заявників зазначено не « ОСОБА_4 », а « ОСОБА_5 ».
Заявниками надано реєстраційні номера облікової картки платника податків (РНОКППФО) з яких вбачається, що прізвища заявників зазначено не « ОСОБА_4 », а « ОСОБА_5 ».
Згідно повідомлення Іванівського сектору Управління державної міграційної служби України в Херсонській області за №6523-194 та №198 вбачається, що заявникам у зв`язку з обміном паспорта зразка СРСР 1984 року було видано паспорти громадянина України НОМЕР_1 та НОМЕР_2 у зв`язку з уточненням прізвища з « ОСОБА_4 » на « ОСОБА_5 » при відсутності причини зміни прізвища з « ОСОБА_4 » на « ОСОБА_5 ».
Суд вважає, при розгляді даної справи знайшов підтвердження юридичний факт належності заявникам ОСОБА_1 і ОСОБА_2 правовстановлюючого документу на житловий будинок, а саме реєстраційного посвідчення, виданого 22.12.2000 року Генічеським міжміським бюро технічної інвентаризації на ім`я ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на праві приватної власності на підставі договору-купівлі продажу від 16.05.2000 року №614 і записаного в реєстраційній книзі №10 за реєстраційним №904 від 22.12.2000 року, в якому прізвища заявників помилково зазначені як « ОСОБА_4 », а не « ОСОБА_5 ». Помилка у написанні приізвища заявників у правовстановлюючому документі допущена під час його виготовлення.
Будь-яких інших доказів, окрім наданих доказів позивачем, матеріали справи не містять.
Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
За загальним правилом ст..ст.15,16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених ч.1 ст.16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.
Дослідивши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про необхідність задоволення вимог в повному обсязі.
Водночас, суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини сформовану у справі "Серявін та інші проти України" (заява N 4909/04), що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.
Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент.
Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (п.58 рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 09.12.1994 року, серія A, №303-A, п. 29).
Також згідно з п.41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту.
Розподіл судових витрат між сторонами.
Вирішуючи питання судових витрат, суд виходить з наступного.
Судові витрати в цій справі складаються з судового збору.
Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України в редакції Закону України № 2147-VІІІ від 03.10.2017 року «Про внесення змін до ГПК України, ЦПК України, КАС України та інших законодавчих актів» судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
В поданій заяві заявники не просять стягнути судові витрати.
Згідно долученого оригіналу квитанції №64 від 16.11.2021 року вбачається, що заявниками в Іванівському відділенні АТ «Ощадбак» було оплачено судовий збір у сумі 454,00 грн за подання до суду заяви.
Вимогами п.7 ст..294 ЦПК України передбачено, що при ухваленні судом рішення судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом.
За таких обставин, зважаючи на вимоги процесуального закону, суд вирішив не відшкодовувати заявникам судові витрати.
Керуючись ст.ст.2-5,10,12,13,19,23,27,28,76-78,81,95,258,259,263-265,268,272,273,280-283,294,315,316,319 ЦПК України суд, -
Заяву ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , заінтересована особа Іванівська селищна рада Херсонської області про встановлення факту належності правовстановлюючого документу задовольнити в повному обсязі.
Встановити юридичний факт належності ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_3 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_4 , правовстановлюючого документу на нерухоме майно, а саме реєстраційного посвідчення, виданого 22.12.2000 року Генічеським міжміським бюро технічної інвентаризації про те, що житловий будинок АДРЕСА_1 зареєстрований за ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на праві приватної власності на підставі договору-купівлі продажу від 16.05.2000 року №614 і записаного в реєстраційній книзі №10 за реєстраційним №904 від 22.12.2000 року, в якому прізвища заявників помилково зазначені як « ОСОБА_4 », а не « ОСОБА_5 ».
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку до Херсонського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги на рішення суду через Іванівський районний суд Херсонської області, протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Ознайомитись з текстом судового рішенням в електронній формі, сторони можуть за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua/.

Відомості про учасників справи згідно п.4 ч.5 ст.265 ЦПК України:

Заявники: ОСОБА_1 ;

місце реєстрації та проживання: АДРЕСА_2 ; паспорт громадянина України серії НОМЕР_1 , який виданий 18.09.2008 року Іванівським РВ УМВС України в Херсонській області; РНОКПП (для фізичних осіб) НОМЕР_3 .

ОСОБА_2

місце реєстрації та проживання: АДРЕСА_2 ; паспорт громадянина України серії НОМЕР_2 , який виданий 09.01.2001 року Іванівським РВ УМВС України в Херсонській області; РНОКПП (для фізичних осіб) НОМЕР_4 .

Заінтересована особа: Іванівська селищна рада Херсонської області;

юридична адреса, місця знаходження за відомостями, внесеними до ЄДРЮОФОПГФ: 75401 Херсонська область Генічеський район смт Іванівка вул.Соборна,1а; код ЄДРПОУ 04400883.

Повний текст судового рішення складено 01.12.2021 року.

Суддя Р.І. Ференц