Єдиний унікальний номер 227/2611/20
Номер провадження 22-ц/804/236/21
Єдиний унікальний номер 227/2611/20 Головуючий у 1 інстанції Здоровиця О.В.
Номер провадження 22-ц/804/236/21 Доповідач Корчиста О.І.
ПОСТАНОВА

Іменем України

02 лютого 2021 року Донецький апеляційний суд у складі:

головуючого судді Корчистої О.І.

суддів: Канурної О.Д., Космачевської Т.В.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін в приміщенні Донецького апеляційного суду в м. Бахмуті цивільну справу №227/2611/20 за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк»,

на заочне рішення Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 13 жовтня 2020 року,

встановив:

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ

У липні 2020 року АТ КБ «Приватбанк» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування позовної заяви вказувало, що 11 травня 2012 року ОСОБА_1 підписала анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в АТ КБ «Приватбанк», чим підтвердила свою згоду на те, що вказана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами банку» складає між нею та банком договір.

На підставі вказаного договору ОСОБА_1 було відкрито кредитний рахунок та встановлено початковий кредитний ліміт у розмірі, що зазначений у довідці про зміну умов кредитування та обслуговування картковому рахунку. Позивач належним чином виконав своє зобов`язання за договором, а саме надав відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах, передбачених договором та в межах встановленого ліміту.

Оскільки, прийняті на себе зобов`язання відповідач не виконує, в зв`язку з чим утворилася заборгованість, яка станом на 31 березня 2020 року становить 206184,61 гривень та складається з заборгованості за тілом кредиту в розмірі 2 979,48 гривень, заборгованості за нарахованими відсотками в розмірі 198 118,90 гривень, та пені в розмірі 5086,23 гривень.

Просив стягнути з відповідача на свою користь частину заборгованості за вказаним кредитним договором у розмірі 130 979,61 гривень, з яких: 2979,48 гривень - заборгованість за тілом кредиту; 128 000,13 гривень - заборгованість за нарахованими відсотками за користування кредитом за період з 11 травня 2012 року по 31 серпня 2019 року та судові витрати.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ РІШЕННЯ СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

Заочним рішенням Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 13 жовтня 2020 року в задоволенні позовних вимог АТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовлено.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

В апеляційній скарзі АТ КБ «Приватбанк», посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати заочне рішення Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 13 жовтня 2020 року та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги.

УЗАГАЛЬНЕННЯ ДОВОДІВ ОСОБИ, ЯКА ПОДАЛА АПЕЛЯЦІЙНУ СКАРГУ

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що з моменту підписання фізичною особою заяви між Банком та Клієнтом був укладений договір в порядку частини першої статті 634 ЦК шляхом приєднання Клієнта до запропонованого Банком договору. Згідно із визначенням, яке міститься в статті 633 ЦК України, договори, які укладаються Банком з фізичними особами, є публічними. Також частинами другою та третьою статті 633 ЦК України передбачено, що умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів. Відсутність підпису Позичальника на цих Умовах та правилах не свідчить про те, що він не був ознайомлений з ними, не означає відсутність договірних правовідносин між сторонами та відсутність заборгованості. Підписом у заяві позичальника Відповідач засвідчила, що вона повністю згодна з умовами кредитування та отриманням кредиту саме на таких умовах.

Посилається на висновки, викладені в постановах Верховного Суду у справі №342/180/17, від 10 квітня 2019 року по справі №356/1635/16-ц, від 28 березня 2019 року по справі №428/2873/17, у постанові від 17 квітня 2019 року по справі №666/388/16-ц, від 06 лютого 2018 року по справі №755/2720/16-ц.

Також зазначає, що, встановивши, що банк надав відповідачу кредит, а відповідач його не повернув, суд не мав підстав відмовляти у стягненні фактично отриманих коштів та відсотків по кредиту.

УЗАГАЛЬНЕННЯ ДОВОДІВ ТА ЗАПЕРЕЧЕНЬ ІНШІХ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Відзив на апеляційну скаргу не надано.

Відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ

Судом першої інстанції встановлено, що 11 травня 2012 року ОСОБА_1 підписала анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у АТ КБ «Приватбанк», відповідно до змісту якої ОСОБА_1 погодилась з тим, що вказана заява разом з Пам`яткою клієнта, умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами є між ним та банком договором про надання банківських послуг.

Також судом встановлено, що анкета-заява не містить обов`язкових умов кредитування, а саме відомостей щодо розміру кредиту, розміру процентів за користування кредитними коштами, строку кредитування, умов щодо відповідальності за порушення зобов`язання тощо.

Крім цього, судом встановлено, що АТ КБ «Приватбанк» є правонаступником всіх прав та обов`язків ПАТ КБ «Приватбанк».

Також судом першої інстанції встановлено, що витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Правила надання банківських послуг не містять підпису ОСОБА_1 про ознайомлення з вказаними документами.

Крім цього судом встановлено, що доказів на підтвердження доводів позивача про відкриття на ім`я відповідача будь-якого рахунку або видачі кредитної картки по договору, на якій посилається в позовній заяві позивач, не має.

ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Апеляційна скарга АТ КБ «Приватбанк» підлягає частковому задоволенню.

МОТИВИ, З ЯКИХ ВИХОДИВ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД, ТА ЗАСТОСОВАНІ НОРМИ ПРАВА

Відповідно до частини 1 статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

У частині 3 статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частиною 1статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України та пункту 15 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку» від 24 жовтня 2008 року апеляційний суд перевіряє законність та обґрунтованість судового рішення лише в оскаржуваній частині і відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновки щодо неоскарженої частини.

Відповідно до частини 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до частини 1 статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою. Відповідно до ч. 3 цієї статті розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

Відповідно до частини 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно з частиною першою, другою та п`ятою стаття 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повного і всебічного з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам закону рішення суду першої інстанції відповідає не в повній мірі.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що АТ КБ «Приватбанк» не доведено наявність договірних відносин з ОСОБА_1 , а також не доведено визначення сторонами розміру відсотків за користування кредитними коштами. Матеріали справи не містять належних та допустимих доказів того, що відповідачу в АТ КБ «Приватбанк» відкривався будь-який рахунок та видавалися кредитні картки. Суд дійшов висновку про безпідставність та недоведеність позовних вимог.

Такі висновки суду першої інстанції не в повній мірі відповідають вимогам матеріального та процесуального закону, а також наявним в матеріалах справи письмовим доказам та встановленим обставинам за наступних підстав.

Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно частин 1, 5, 6 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Установлено, що між АТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 11 травня 2012 року було укладено кредитний договір б/н у вигляді анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг.

Безпосередньо укладений між сторонами кредитний договір від 11 травня 2012 року у вигляді заяви-анкети, підписаної сторонами, не містить строку повернення кредиту (користування ним).

З виписки за договором б/н станом на 29 квітня 2020 року, довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки на ім`я ОСОБА_1 та розрахунку розміру заборгованості за кредитним договором б/н від 11 травня 2012 року, вбачається що ОСОБА_1 користувалась кредитними коштами, частково здійснювала погашення заборгованості за кредитним договором, тому висновки суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту в розмірі 2979,48 гривень не відповідають наявним в матеріалах справи письмовим доказам та нормам матеріального закону.

Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «Приватбанк» не повернуті, а також, з урахуванням вимог ч. 2 ст. 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку про наявність у банку права вимагати захисту своїх прав через суд шляхом стягнення з боржника фактично отриманої суми кредитних коштів.

За таких підстав рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості за тілом кредиту підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового про стягнення з ОСОБА_1 на користь позивача заборгованості за тілом кредиту в розмірі 2979,48 гривень.

При цьому, посилання позивача в апеляційній скарзі на те, що відповідачем було підписано анкету-заяву позичальника, якою засвідчено, що вона повністю згодна з умовами кредитування та отримання кредиту саме на таких умовах та зобов`язується виконувати вимоги Умов та правил надання банківських послуг, а також регулярно ознайомлюватись з їх змінами на сайті АТ КБ «Приватбанк» достовірно не підтверджують вказаних обставин, а тому є не обґрунтованими.

Оскільки без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачці Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного кредитного договору.

Крім того, роздруківка із сайту належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування.

Аналогічні за змістом висновки містяться у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15).

Також не підлягають застосуванню до вказаних правовідносин і правила статті 634 ЦК України, за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «Приватбанк» в період з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

Відповідно до частини першої статті 651 ЦК зміна договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Доводи апеляційної скарги про те, що на підставі анкети-заяви відповідач була проінформована про умови кредитування в АТ КБ «Приватбанк», які були надані їй для ознайомлення в письмовій формі, а відповідач його не повернула, не знайшли свого підтвердження за наступних підстав.

Зі змісту анкети-заяви вбачається, що вона, хоч і підписана відповідачем, але не містить обов`язкових умов кредитування у вигляді відомостей щодо розміру процентів за користування кредитними коштами, строку кредитування, умов щодо відповідальності за порушення зобов`язання тощо, а також відомостей про отримання кредитної картки. (а.с.19)

Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до статті 1055 ЦК України Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У частинах 1, 3 статті 509 ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовідносини, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Посилання позивача в апеляційній скарзі на правові висновки, які висловлені Верховним Судом по справі №356/1635/16-ц від 10 квітня 2019 року, по справі №428/2873/17 від 28 березня 2019 року, по справі №666/388/16-ц від 17 квітня 2019 року, апеляційним судом не приймається, оскільки зазначені справи були розглянуті Верховним Судом до розгляду Великою Палатою Верховного Суду справи №342/180/17 (провадження № 14-131цс19), по якій в постанові від 03 липня 2019 року викладена правова позиція щодо застосування статті 634 ЦК України.

У даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг (частина перша статті 11 Закону України від 12 травня 1991 року № 1023-XII«Про захист прав споживачів» (далі - Закон №1023-XII).

Згідно з пунктом 22 частини першої статті 1 Закону № 1023-XII споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

Пересічний споживач банківських послуг, з урахуванням звичайного рівня освіти, та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права, бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви, про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки, Умови та правила надання банківських послуг, це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує, як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил, тим більше, співвідносно з конкретним видом кредитного договору.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Аналогічні за змістом висновки містяться у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року по справі № 342/180/17.

Посилання в апеляційній скарзі на висновки, зроблені по справі № 415/5971/17, є недоречними, оскільки рішення Луганського апеляційного суду від 19 серпня 2019 року по справі № 415/5971/17 не переглядалося Верховним Судом у касаційному порядку.

У пункті 19 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів», прийняті 09 квітня 1985 року №39/248 на 106-му пленарному засіданні Генеральної Асамблеї ООН зазначено, що споживачі повинні бути захищені від таких контрактних зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав в контрактах і незаконні умови кредитування продавцями.

Щодо доводів апеляційної скарги про те, що суд не мав підстав відмовляти у задоволенні позовних вимог про стягнення процентів за користування кредитними коштами оскільки кредитний договір є оплатним, що суд знехтував принципами платності кредитного договору, чим наносить шкоду споживачам банківських послуг, апеляційний суд зазначає, що відповідно до статті 2 ЦПК України суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є верховенство права.

Встановлено, що матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг розуміла відповідач та ознайомилась і погодилась з ними, підписуючи 11 травня 2012 року анкету-заяву про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг Приватбанку.

Наданий банком розрахунок, не може бути прийнятий до уваги, оскільки спростовується матеріалами справи, адже, як вже встановлено, Анкета-заява, яка підписана відповідачем від 11 травня 2012 року, не містить обов`язкових умов кредитування, а саме: відомостей щодо розміру кредиту, розміру процентів за користування кредитними коштами, строку кредитування, умов щодо відповідальності за порушення зобов`язання, підтверджень, отримання відповідачем кредитних коштів, отримання кредитних карток. (а.с.19)

Надані суду витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» (а.с.20) та Правила надання банківських послуг (а.с.21-51) не містять підпису відповідача про ознайомлення з вказаними документами.

Отже, висновки суду першої інстанції про відсутність доказів на підтвердження обумовленої у письмовому вигляді ціни договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, є наслідком невчинення саме позивачем процесуальних дій щодо надання доказів, а не нехтуванням судом принципами платності кредитного договору.

З огляду на те, що принцип верховенства права передбачає наявність правової визначеності, Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку, які додані позивачем до позовної заяви на підтвердження заявлених позовних вимог, але не містять підпису відповідача, не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 11 травня 2012 року шляхом підписання анкети-заяви.

Отже, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін та інші проти України» (Seryavin and Others v. Ukraine) рішення від 10 лютого 2010 року).

ВИСНОВКИ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

Відповідно до пунктів 3 та 4 частини 1 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Отже, установивши, що суд першої інстанції під час ухвалення рішення неправильно застосував норми матеріального права, порушив норми процесуального права, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про скасування судового рішення в частині відмови у задоволенні позовних вимог в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту та ухвалення в цій частині нового рішення про задоволення цих вимог зі стягненням з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованості за тілом кредиту за договором б/н від 11 травня 2012 року в розмірі 2979,48 гривень

РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ

Відповідно до підпунктів «б» та «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, у випадку скасування або зміни судового рішення та у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Відповідно до частин 1, 13 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Враховуючи, що позовні вимоги задоволено частково, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судові витрати (пропорційно до розміру задоволених вимог) у розмірі 119,53 гривень.

Керуючись ст. 369, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» задовольнити частково.

Заочне рішення Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 13 жовтня 2020 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за тілом кредиту скасувати.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» заборгованість за тілом кредиту за договором б/н від 11 травня 2012 року в розмірі 2979,48 гривень.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» судовий збір у розмірі 119,53 гривень.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до Верховного Суду.

Судді: