РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2021 року м. Рівне

Рівненський міський суд Рівненської області

в складі судді - Галінської В.В.

секретар судового засідання - Калетинець Т.В.

справа № 569/13689/20,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні власністю,шляхом зняття з реєстраційного обліку,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до Рівненського міського суду Рівненської області із позовом до ОСОБА_2 , в якому просить усунути їй перешкоди у користуванні власністю шляхом зняття ОСОБА_2 з реєстраційного обліку у квартирі АДРЕСА_1 .

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно, видане Комунальним підприємством Рівненське міське бюро технічної інвентаризації 24 травня 2006 року ОСОБА_1 є співвласником квартири АДРЕСА_1 , де зареєстрована та проживає.

В даній квартирі також зареєстрований та проживає її колишній чоловік - ОСОБА_2 , що підтверджується адресною карткою від 19 грудня 2018 року. За час їх спільного проживання відповідач систематично псує жиле приміщення (квартиру) і своїм систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття робить неможливим, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними. Разом з тим, в Рівненському міському суді Рівненської області на розгляді перебуває справа про розірвання шлюбу з відповідачем. В добровільному порядку відповідач зніматися з реєстрації обліку з вказаної адреси не бажає. Проте, реєстрація відповідача порушує її права на житло та приватну власність.

Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 14 вересня 2020 року по вказаній справі було відкрито спрощене позовне провадження та призначено судове засідання на 12 жовтня 2020 року з повідомленням (викликом) сторін. Визначено сторонам строк для подання відзиву на позовну заяву, відповіді, заперечень та пояснень.

В судовому засіданні позивач вказала, що вони з ОСОБА_2 перебували у шлюбі, який на даний час розірвано. Спільне господарство не ведуть. Вона не бажає разом з ним проживати та категорично заперечує, що він жив разом із нею. ОСОБА_2 постійно вчиняє домашнє насильство, приносить сторонні, непотрібні речі. Квартиру перетворив на смітник. Він був прописаний у дану квартиру в 2018 році, так як продав своє житло в м. Костопіль та попросив його тимчасово прописати. Протягом останнього часу він вказував, що переїде жити до сестри і виїде з квартири. Вважає, що його реєстрація у квартирі чинить їй перешкоди у власності, а тому його слід виписати з квартири.

Відповідач в попередніх засіданнях вказав, що наміру зніматися з реєстраційного обліку не бажає і має намір проживати у квартирі.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, заперечувала повністю проти позову. Вказала, що відповідач не має іншого житла, його виселення є неможливе, так як це порушує його право на житло закріплене Європейською конвенцією з прав людини та основоположних свобод. Він був вселений на законних підставах зі згоди позивача. Зауважила, що власником квартири крім позивачки є ще її син, який мав би бути позивачем у справі. Просила відмовити у задоволенні позову.

Заслухавши виступи учасників процесу, розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з"ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об"єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Відповідно до ст.15,16 ЦК України, ст.4,5 ЦПК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, і має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Згідно з ст.12,13,81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.

Як вбачається із свідоцтва про одруження, серії НОМЕР_1 , актовий запис №281, між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 зареєстровано 25.12.2003 року шлюб, після реєстрації шлюбу прізвища обох із подружжя дошлюбні.

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 9 листопада 2020 року шлюб між сторонами, розірвано. Рішення набрало законної сили 14.12.2020. Рішенням встановлено, що від шлюбу дітей не мають. З оглянутої судом інформаційної довідки № 15803/200/01-20 від 09.10.2020 року, вбачається, що згідно облікових записів Рівненського ВП ГУНП в Рівненській області ІПНП, в журналі єдиного обліку заяв та повідомлень про вчинені кримінальні правопорушення та інші події Рівненського ВП ГУНП в Рівненській області, були зареєстровані неодноразові звернення позивачки ОСОБА_1 щодо вчинення домашнього насильства та нанесення їй тілесних ушкоджень з боку чоловіка ОСОБА_3 . Зокрема, висновком експерта №624 від 19.08.2020 р. підтверджується, що внаслідок нанесення відповідачем тілесних ушкоджень позивачці ОСОБА_1 17.08.2020 р., остання отримала тілесні ушкодження, які в своїй сукупності відносяться до легких тілесних ушкоджень,які могли виникнути не менше як від семи травматичних дій.

Встановлено, що 17.08.2020 року стосовно ОСОБА_3 було винесено терміновий заборонний припис стосовно кривдника серія НОМЕР_2 , яким йому було заборонено в будь-який спосіб контактувати з постраждалою особою ОСОБА_1 строком на 4 доби з 17.08.2020 р. по 20.08.2020 р. Аналогічні докази надані позивачем і вданій справі.

Також судом встановлено, що відповідач вчиняв стосовно позивачки фізичне насильство, яке призвело до погіршення та припинення сімейних відносин. Враховуючи вищенаведене, суд прийшов до висновку, що на момент розірвання шлюбу сторони фактично припинили шлюбні відносини, не проживають однією сім`єю та не ведуть спільне господарство. За цей час подружжя не здійснили реальних дій щодо збереження родинних стосунків. За наданий судом строк не примирилися. Сторони не мають взаємного наміру зберегти свою сім`ю, сім`я розпалася з вини відповідача.

Згідно довідки відділу обліку моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання Управління державної Міграційної служби в Рівненській області від 03 вересня 2020 року, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 з 11.10.2018. Вказаний факт також підтверджується відміткою в копії паспорта та адресною карткою.

Відповідно Свідоцтва про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 24.05.2006, реєстраційний номер 14473907 вбачається, що квартира АДРЕСА_1 належить на праві спільної сумісної власності позивачу ОСОБА_1 та її сину ОСОБА_4 .

Судом встановлено, що добровільно знятися із реєстраційного обліку відповідач не бажає.

З наданих фотографій позивачем вбачається, що ОСОБА_2 тримає речі у коробках, речі хаотично розкидані, чого останній не заперечував.

З заяви ОСОБА_4 вбачається, що він є співвласником квартири в якій зареєстрована та проживає його мама ОСОБА_1 та гр.. ОСОБА_2 . Останній створив в квартирі неприйнятні умови для нормального проживання його матері, систематично захламлюючи квартиру речами, які він знаходить у смітниках. На його неодноразові прохання навести лад у квартирі та припинити наповнювати квартиру непотребом зі смітників, пан ОСОБА_5 постійно стверджує у квартирі все нормально, а те сміття то є гроші. Своїми діями він псує нормальний стан житла вже протягом декількох років. Така його поведінка шкодить його власності. Зважаючи на таку поведінку пана ОСОБА_2 , він не має можливості прийти разом з своєю неповнолітньою донькою в квартиру, співвласником якої він є, він не може надати можливість дитині перебувати в цій квартирі та нормально спілкуватися з його мамою, її бабусею. Окрім того, ставлення ОСОБА_2 до своєї колишньої дружини, ОСОБА_1 , є аморальним жоден чоловік не дозволить наносити тілесні ушкодження жінці. Його непокоїть таке ставлення до мами та той факт, що ці люди перебувають в одному помешканні. Просить врахувати його звернення під час розгляду справи по суті.

Відповідно до ст. 317 та ст. 319 ЦК України, власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав. Способи захисту права власності передбачені нормами статей 16, 386, 391 ЦК України.

У статті 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У пунктах 38, 92 постанови Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 653/1096/16-ц зроблено висновок, що негаторний позов - це позов власника, який є фактичним володільцем майна, до будь-якої особи про усунення перешкод, які ця особа створює у користуванні чи розпорядженні відповідним майном. Допоки особа є власником нерухомого майна, вона не може бути обмежена у праві звернутися до суду з позовом про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження цим майном, зокрема і шляхом виселення. А тому негаторний позов може бути пред`явлений упродовж всього часу тривання відповідного правопорушення.

Тому порушене право позивача підлягає захисту в обраний ним спосіб.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського Суду з прав людини як джерело права.

Стаття 8 Конвенції закріплює право кожного на повагу до його приватного і сімейного життя, житла і до таємниці кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права інакше, ніж згідно із законом і коли це необхідно в демократичному суспільстві в інтересах національної і громадської безпеки або економічного добробуту країни, з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Щоб визначити поняття «сімейне життя», органи Конвенції вважають за необхідне встановити ступінь кровного споріднення у залучених до справи людей і наявність у них діючих сімейних зв`язків. Сімейне життя в трактуванні статті 8 включає зв`язки між родичами, наприклад, між батьком, матір`ю і дітьми усередині одного шлюбу, а також між бабусею, дідусем і онуками. Не робиться різниці між «оформленою за законом» і «не оформленою за законом» родиною.

Доказом існування «сімейного життя» є факт «сімейного проживання осіб», що підпадає під юрисдикцію статті 8 Конвенції.

Зі справи відомо, що ОСОБА_2 не є членом сім`ї ОСОБА_1 , вони не пов`язані спільним побутом, не мають взаємних прав та обов`язків, спільного господарства не ведуть, лише спільно проживають, а тому зняття ОСОБА_2 без виселення з житлового приміщення не становитиме втручання у право на повагу до сімейного життя у розумінні статті 8 Конвенції.

Вирішуючи колізію між правом власника на вільне користування своєю власністю та правом особи на повагу до сімейного життя, суд вважає, що таке втручання є пропорційним у демократичному суспільстві, а тому позов ОСОБА_1 підлягає до задоволення саме з цих підстав.

На підставі вищевикладеного суд відхиляє доводи представника відповідача про наявність порушення ст.. 8 Конвенції.

Обгрунтування позову з приводу порушення відповідачем правил співжиття, суд не бере до уваги, так як позивачем не ставиться вимога про виселення відповідача і такі доводи не підлягають розгляду виходячи із заявлених позовних вимог.

Згідно з пунктом 26 Правил зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється, зокрема, на підставі заяви особи або її представника за формою згідно з додатком 11; рішення суду, яке набрало законної сили, про зняття з реєстрації місця проживання особи.

Враховуючи всі обставини справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення, а саме суд вважає, що є всі підстави для усунення перешкод у користуванні власністю шляхом зняття ОСОБА_2 з реєстраційного обліку, без позбавлення права користування житлом.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а тому з відповідача на користь позивача слід стягнути понесені позивачем судові витрати по справі по сплаті судового збору в розмірі 840,80 грн..

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 12, 81, 89, 258-259, 263-265, 268, п.3 Розділ ХII "Прикінцеві положення" Цивільного процесуального кодексу України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні власністю,шляхом зняття з реєстраційного обліку - задовольнити повністю.

Усунути ОСОБА_1 перешкоди у здійсненні права користування та розпорядження майном,шляхом зняття ОСОБА_2 з реєстраційного обліку у квартирі АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 840,80 грн. .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення, безпосередньо до Рівненського апеляційного суду або через Рівненський міський суд. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Сторони по справі:

ОСОБА_1 проживає АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3

ОСОБА_2 проживає АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_4

Повне судове рішення складене 2 лютого 2021 року.

Суддя -