Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" листопада 2021 р. Дніпровський районний суд міста Києва в складі:

головуючого судді - Чех Н.А.

за участю секретаря судових засідань - Буткевич Л.В.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

представник відповідача - ОСОБА_2 ,

представник третіх осіб - ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві, в порядку загального позовного провадження, цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про усунення порушень права власності на квартиру, -

у с т а н о в и в :

Позивач звернувся до суду з позовом до Дніпровської районної в м.Києві державної адміністрації, треті особи: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про усунення порушень права власності на квартиру АДРЕСА_1 шляхом визнання Дублікату-2 Свідоцтва про право власності на вказану квартиру недійсним. Свою позовну заяву позивач обгрунтовує тим, що йому та третій особі ОСОБА_4 на підставі Дубліката «Свідоцтва про право власності на житло» від 25 грудня 2003 року, реєстраційний запис №6642, виданого згідно Розпорядження ДРА Дніпровського району м.Києва №175 від 25.04.2007 року та згідно Технічного паспорту, належить на праві приватної спільної сумісної власності в рівних долях трикімнатна квартира АДРЕСА_1 . Однак, 18 листопада 2019 року йому стало відомо, що 23.01.2018 року відповідачем в особі Органу приватизації житла Дніпровської районної в м.Києві державної адміністрації згідно з Розпорядженням №43-1/Д від 15 січня 2017 року ОСОБА_4 був виданий Дублікат-2 вказаного Свідоцтва про право власності на квартиру, котрий він отримав втайні від нього, та котрий за змістом по відношенню до раніш виданого йому аналогічного документу не є його дублікатом, а є новим документом. В указаному документі, без погодження з ним як співвласником, протиправно визначено, що вказане нерухоме майно належить йому та третій особі ОСОБА_4 в рівних долях не на конкретно раніш визначеній спільній сумісній власності, а вже на альтернативному праві приватної (сумісної або часткової) власності. На підставі ОСОБА_6 відчужив Ѕ частину квартири третій особі ОСОБА_5 . Вважає, що Дублікат-2 є незаконним, він грубо порушує раніше встановлене на підставі закону його право власності у володінні, користуванні та розпорядженні вказаним спільним сумісним нерухомим майном. Він звертався зі скаргою до відповідача, яка не була задоволена. Третя особа ОСОБА_7 ( ОСОБА_8 ) звернувся до поліції з неправдивою інформацією про втрату копії Свідоцтва про право власності на спірну квартиру, і така інформація не була належним чином перевірена відповідачем. Окрім цього, ОСОБА_4 втайні від нього в заяві про видачу дублікату Свідоцтва про право власності, в графі підписи наймача та повнолітніх членів сім`ї самовільно підробив його (позивача) підпис. Крім того, в цій заяві спотворено і неправильно зазначене дійсне прізвище його та третьої особи; було надано копію сторінки його (позивача) паспорту, який вже на той час не існував (був замінений). Відповідач на вказані обставини не звернув увагу, не перевірив. В судовому засіданні позивач підтримав свої позовні вимоги, зазначені ним обгрунтування позову та просив позов задовольнити в повному обсязі. Просив врахувати, що порушенням його прав є те, що правовий режим спільної сумісної і спільної часткової власності не є ідентичними і суттєво різняться між собою.

Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав, просив відмовити в його задоволенні та врахувати наданий ними відзив. Позов вважають необгрунтованим. Пояснив, що матеріалами приватизаційної справи встановлено, що була заява від 23.12.2003 року щодо оформлення квартири у спільну часткову власність з розподілом у рівних долях власності між членами сім`ї. На підставі Розпорядження Органу приватизації від 25.12.2003 року №59-666 було видано Свідоцтво про право власності на спірну квартиру, відповідно до якого спірна квартира належить на праві приватної, спільної (сумісної або часткової) власності ОСОБА_1 та ОСОБА_9 в рівних долях. В подальшому видавалися Дублікат-1 та Дублікат-2 вказаного Свідоцтва про право власності на житло. Зазначив, що в Дублікаті-2 зазначалися відомості, які були в оригіналі Свідоцтва про право власності на житло від 25.12.2003 року. Просив врахувати і те, що згідно відомостей з Єдиного Державного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна 19.03.2009 року за реєстраційним номером обтяження 8561073 накладено арешт на Ѕ частину спірної квартири, який в подальшому 19.09.2011 року знятий. Документи щодо видачі Дублікату оформлюються в ЦНАП, а потім пакет цих документів передається їм (відповідачу). У разі надання всіх необхідних документів вирішується питання про видачу Дублікату . В даному випадку текст Дублікату-2 повністю відповідає оригіналу, ніяких порушень не має. Відсутні докази порушення прав позивача.

Представник третіх осіб в судовому засіданні заперечив щодо позовних вимог, вважав їх безпідставними, підтримали позицію відповідача. Зазначив, що ОСОБА_4 вимушений був звернутися до відповідача щодо отримання Дублікату , оскільки позивач казав про втрату оригіналу Свідоцтва про право власності на житло. Відсутність документа перешкоджала ОСОБА_4 використовувати своє право власності на житло. Також просив врахувати, що була судова справа, рішення, де було визначено, що спірною квартирою сторони володіють в рівних частках.

Вислухавши пояснення позивача, представника відповідача, представника третіх осіб, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Вказана позовна заява зареєстрована в суді 14.12.2020 року.

Згідно Протоколу автоматизованого розподілу справи між суддями від 16.12.2020 року визначено головуючого суддю.

Відповідно до ухвали від 18.12.2020 року відкрито провадження у справі, визначено розгляд справи у загальному позовному провадженні та призначено справу до підготовчого засідання.

Від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, від позивача - відповідь на відзив.

Відповідно до ухвали суду від 12.04.2021 року підготовче провадження закрите, справа призначена до судового розгляду по суті.

В суді встановлено та підтверджено копіями Розпорядження та Свідоцтва про право на житло, що позивач ОСОБА_1 та третя особа ОСОБА_4 (батько та син) на підставі Розпорядження Дніпровської районної у м. Києві державної адміністрації №59-666 від 25 грудня 2003 року отримали у власність квартиру АДРЕСА_1 . В даному Свідоцтві зазначено, що вказана квартира «дійсно належить на праві приватної, спільної (сумісної або часткової) власності ОСОБА_1 та членам його сім`ї ОСОБА_9 в рівних долях». Вказане Свідоцтво є правовстановлюючим документом, є оригіналом.

Встановлено та підтверджено документами, що згідно Розпорядження Дніпровської районної у м.Києві державної адміністрації №175 від 24 квітня 2007 року було видано Дублікат Свідоцтва про право власності на житло - на спірну квартиру, в якому зазначено, що вказана квартира «дійсно належить на праві приватної, спільної сумісної власності гр. ОСОБА_1 та членам його сім`ї: ОСОБА_9 в рівних долях». Вказаний дублікат був виданий на підставі звернення ОСОБА_1 (позивача).

На підставі Розпорядження №43-1/Д від 15.01.2018 року Органу приватизації Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації задоволено прохання ОСОБА_9 та видано у зв`язку з втратою дублікату новий документ - Дублікат-2, в тексті якого зазначено, що спірна квартира «дійсно належить на праві приватної, спільної (сумісної або часткової) власності гр. ОСОБА_1 та членам його сім`ї: ОСОБА_9 в рівних долях».

Встановлено, що ОСОБА_4 на підставі Дублікату-2 Свідоцтва про право власності на житло подарував належну йому Ѕ частину спірної квартири ОСОБА_5 на підставі договору дарування частини квартири від 29.01.2018 року, що підтверджено Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Рішенням Дніпровського районного суду м.Києва від 11.07.2019 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 17.10.2019 року, задоволено частково позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_5 , треті особи: ТОВ «Єврореконструкція», Комунальне підприємство по утриманню житлового господарства Дніпровського району м.Києва про визначення порядку користування квартирою АДРЕСА_1 та виділено в користування ОСОБА_1 дві житлові кімнати площами 12,3 кв.м. та 10,1 кв.м., а в користування ОСОБА_5 кімнату площею 19,2 кв.м., комору площею 1,6 кв.м., лоджію площею 2,10 кв.м.; місця загального користування залишені в спільному користуванні. В указаних судових рішеннях зазначено, що в суді було встановлено, що ОСОБА_1 належить на праві власності Ѕ частина спірної квартири, ОСОБА_5 належить на праві власності Ѕ частина спірної квартири. Вказані рішення ОСОБА_1 не оскаржував.

Відповідно до ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно.

Згідно ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Суб`єктами права спільної часткової власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, держава, територіальні громади.

Згідно ст.368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Суб`єктами права спільної сумісної власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, а також держава, територіальні громади, якщо інше не встановлено законом. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі.

Статтею 357 ЦК України, серед іншого, визначено, що частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом.

По даній справі позивач посилається на те, що виданий відповідачем Дублікат-2 Свідоцтва про право власності на житло порушує його права як співвласника, оскільки містить в собі дані, що не відповідають змісту Дублікату-1, а саме: безпідставно зазначено в Дублікаті-2, що квартира перебуває у спільній власності у виді часткової, тоді як в Дублікаті-1 - у виді спільної сумісної власності.

Документом, відповідно до статті 1 Закону України "Про інформацію" є матеріальний носій, що містить інформацію, основними функціями якого є її збереження та передавання у часі і просторі.

Згідно пункту 13 глави 10 розділу II "Правил організації діловодства та архівного зберігання документів у державних органах, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах і організаціях", затвердженних Наказом Міністерства юстиції України 18.06.2015 № 1000/5 особливим видом копії документа є дублікат - повторно оформлений службовий документ для використання замість втраченого чи пошкодженого оригіналу, що має таку саму юридичну силу.

Дублікат виготовляється на такому самому бланку, що й оригінал, та містить інформацію, аналогічну інформації в оригіналі. На ньому проставляються відбиток печатки установи і підписи посадових осіб, які мають право підпису цих документів на момент оформлення дубліката. На дублікаті проставляється у правому верхньому куті відмітка «Дублікат».

З правової точки зору «дублікат» - документ, ідентичний похідному, що має такі самі юридичні наслідки, як і оригінал. Фактично видача дубліката полягає у відтворенні тексту документа, дублікат якого видається, що спрямоване на відновлення такого документа у випадку неможливості його використання з певних причин.

Зі змісту пункту 24 Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, затвердженого наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 16.12.2009 № 396, вбачається, що у разі втрати або зіпсування свідоцтва про право власності на квартиру за письмовою заявою власника (співвласників) органом приватизації видається його дублікат.

Видача дубліката свідоцтва про право власності на житло здійснюється відділами приватизації через Центри надання адміністративних послуг районних в місті Києві державних адміністрацій безкоштовно протягом 30 календарних днів. Для вирішення питання про видачу дублікату до ЦНАП необхідно подати наступні документи: заява зі згодою всіх повнолітніх співвласників житла, що брали участь у приватизації (заява заповнюється в присутності адміністратора); копії паспортів (свідоцтв про народження осіб, які не досягли 16-річного віку) співвласників житла (за наявності оригінала документа). Якщо один з співвласників житла помер, подається копія свідоцтва про смерть та запит нотаріальної контори (нотаріуса); лист з органу внутрішніх справ на заяву про втрату (викрадення) оригінала свідоцтва про право власності на житло; оголошення про втрату свідоцтва в друкованих засобах масової інформації.

В суді було встановлено, що відповідачем було отримано від ЦНАП всі необхідні, визначені законодавством документи для видачі Дублікату-2 Свідоцтва про право власності на житло - спірну квартиру. Жодним законодавством не визначено обов`язку відповідача здійснювати перевірку наданих Центром надання адміністративних послуг документів, необхідних для прийняття рішення про видачу Дублікату .

Щодо змісту Дублікату-2 слід зазначити, що він є ідентичним похідному, є відтворенням тексту документа, дублікат якого видається, а саме - оригіналу Свідоцтва про право власності на житло, виданому на підставі розпорядження №59-666 від 25 грудня 2003 року.

Таким чином, при видачі спірного Дублікату-2 згідно розпорядження №43-1/Д від 15 січня 2017 року, відповідачем було дотримано норми законодавства щодо порядку видачі дублікату документа, щодо відтворення ідентичного змісту в дублікаті тексту оригінала.

Позиція позивача щодо необхідності видавати Дублікат-2 з відтворенням тексту Дублікату-1 є хибна, та така, що не грунтується на вимогах законодавства.

Відповідно до ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Відповідно до ст.204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідно до ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Аналогічна норма викладена в ст.4 ЦПК України.

Як зазначено вище, по даній справі не було встановлено порушення прав позивача видачею Дублікату-2 Свідоцтва про право власності на житло, зміст якого є ідентичним оригіналу, що відповідає вимогам законодавства.

Пояснення позивача, а саме: що в заяві ОСОБА_4 про видачу Дубліката-2, де він (позивач) вказаний як співвласник квартири, є помилки в його прізвищі; що підпис йому не належить; що він не втрачав Дублікат-1; що додана до заяви копія сторінки його паспорту є невідповідною, бо він замінив паспорт, - не можуть бути визнані, навіть при встановленні та підтверджені вказаних фактів, такими, що дають підстави для визнання Дублікату-2 недійсним, враховуючи зазначені вище норми закону.

Безпідставним є і посилання на ст.321 ЦК України щодо порушення відповідачем в результаті видачі останніми Дублікату-2 Свідоцтва про право власності на житло здійснення позивачем права власності спірною квартирою.

Таким чином, відсутні будь-які підстави для визнання спірного Дублікату-2 Свідоцтва про право власності на житло недійсним; відсутні будь-які докази порушення прав позивача змістом Дублікату-2 Свідоцтва про право на житло, який є ідентичним оригіналу Свідоцтва про право власності на житло від 25.12.2003 року.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 2, 4, 5, 12, 13, 76-78, 81, 258, 259, 263, 264, 265, 273, 354, 355 ЦПК України, суд -

в и р і ш и в :

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про усунення порушень права власності на квартиру - залишити без задоволення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Дата складання повного судового рішення - 30.11.2021 року.

Суддя: