Ухвала

29 листопада 2021 року

місто Київ

справа № 431/4588/20

провадження № 61-17541ск21

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Погрібного С. О. (суддя-доповідач), Гулейкова І. Ю., Яремка В. В., дослідив касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Луганського апеляційного суду від 13 вересня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Марківського об`єднаного Управління Пенсійного фонду України Луганської області, приватного нотаріуса Старобільського міського нотаріального округу Луганської області Басової Ольги Миколаївни про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

І. ІСТОРІЯ СПРАВИ

Стислий виклад позиції позивача

ОСОБА_1 у листопаді 2020 року звернувся до суду з позовом, у якому просив визнати протиправними дії відповідача Марківського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області (далі - Пенсійний фонд) щодо недонарахування до виплати у повному обсязі суми грошей за період тривалістю у 34 місяці у розмірі 41 517, 06 грн, які в установленому законом порядку підлягають успадкуванню у виді недоотриманої пенсії, на одержання яких за життя мала право ОСОБА_2 та щодо ненадання приватному нотаріусу Старобільського міського нотаріального округу Луганської області Басовій О. В. (далі - приватний нотаріус) повної інформації на запит про залишок недоотриманої пенсії ОСОБА_2 ; визнати суму грошей у розмірі 41 517, 06 грн, що були не донараховані відповідачем Пенсійним фондом до виплати як суму грошей - недоотриманої пенсії за період у 34 місяці, на одержання яких за життя мала право ОСОБА_2 , які в установленому законом порядку підлягають успадкуванню позивачем, а також суму інфляційного збільшення, яку не було враховано при визначені спадкового майна у виді недоотриманої пенсії за період з серпня 2014 року до грудня 2019 року у розмірі 164 276, 88 грн; зобов`язати приватного нотаріуса включити до складу спадщини за спадковою справою № 28/2020 суму недоотриманої пенсії з урахуванням інфляційного збільшення у розмірі 205 793, 94 грн; зобов`язати Пенсійний фонд на підставі свідоцтва про право на спадщину виплатити позивачу суму грошей недоотриманої пенсії ОСОБА_2 з урахуванням інфляційного збільшення у розмірі 205 793, 94 грн.

Стислий виклад змісту рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Старобільського районного суду Луганської області від 29 березня 2021 року позов задоволено частково.

Визнано протиправними дії Пенсійного фонду щодо недонарахування до виплати у повному обсязі суми грошей за період тривалістю у 34 місяці в розмірі 41 517, 06 грн, які у встановленому законом порядку підлягають успадкуванню у виді недоотриманої пенсії, на одержання яких за життя мала право ОСОБА_2 , та щодо ненадання приватному нотаріусу повної інформації на запит про залишок недоотриманої пенсії ОСОБА_2 .

Визнано суму грошей у розмірі 41 517, 06 грн, що недонараховані Пенсійним фондом до виплати, як суму грошей недоотриманої пенсії за період у 34 місяці, на одержання яких за життя мала право ОСОБА_2 , які у встановленому законом порядку підлягають успадкуванню ОСОБА_1 , а також суму інфляційного збільшення, яку не було враховано при визначенні спадкового майна у виді недоотриманої пенсії за період з серпня 2014 року до липня 2017 року у розмірі 126 276, 20 грн.

Зобов`язано приватного нотаріуса включити до складу спадщини за спадковою справою № 28/2020 суму недоотриманої пенсії з урахуванням інфляційного збільшення у розмірі 167 793, 26 грн.

Зобов`язано Пенсійний фонд на підставі свідоцтва про право на спадщину виплатити ОСОБА_1 суму грошей недоотриманої пенсії ОСОБА_2 , з урахуванням інфляційного збільшення у розмірі 167 793, 26 грн. В іншій частині позову відмовлено. Здійснено розподіл судових витрат.

Постановою Луганського апеляційного суду від 13 вересня 2021 року скасовано рішення Старобільського районного суду Луганської області від 29 березня 2021 року, ухвалено нове рішення.

Позов до Пенсійного фонду задоволено частково.

Визнано за ОСОБА_1 право у порядку спадкування після смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , на недоотримані за життя пенсійні виплати за період з 01 серпня 2014 року до 01 липня 2017 року у розмірі 41 517, 06 грн.

Стягнуто з Пенсійного фонду на користь ОСОБА_1 недоотримані за життя ОСОБА_2 пенсійні виплати за період з 01 серпня 2014 року до 01 липня 2017 року у розмірі 41 517, 06 грн.

В іншій частині вимог позову до Пенсійного фонду відмовлено. У задоволенні позову до приватного нотаріуса відмовлено. Здійснено розподіл судових витрат.

ІІ. ВИМОГИ та АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

ОСОБА_1 25 жовтня 2021 року із застосуванням засобів поштового зв`язку звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою, в якій просить скасувати постанову Луганського апеляційного суду від 13 вересня 2021 року в частині скасування рішення Старобільського районного суду Луганської області від 29 березня 2021 року, яким визнано суму недоотриманої пенсії у розмірі 126 276, 20 грн, з урахуванням інфляції у розмірі 167 793, 26 грн, а також зобов`язано Марківське об`єднане Управління Пенсійного фонду України Луганської області виплатити позивачу грошові кошти у розмірі 167 793, 26 грн. Просить рішення суду першої інстанції залишити в силі.

Ухвалою Верховного Суду від 29 жовтня 2021 року касаційну скаргу залишено без руху та надано заявнику строк для виконання її вимог з метою сплатити судовий збір у визначеному Судом розмірі, подати виправлену редакцію касаційної скарги із належним викладом підстав касаційного оскарження, надати докази на підтвердження дати отримання заявником оскаржуваного рішення.

Від заявника у листопаді 2021 року засобами поштового зв`язку надійшла виправлена редакція касаційної скарги, докази на підтвердження сплати судового збору у визначеному Судом розмірі, наведено додаткові обґрунтування на підтвердження поважності причини пропуску процесуального строку.

Визначення заявником підстав касаційного оскарження

Провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи (частина третя статті 3 ЦПК України).

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.

Пунктами 1-4 частини другої статті 389 ЦПК України визначено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у випадках, врегульованих процесуальним законом.

Вивчивши зміст касаційної скарги, Верховний Суд встановив, що касаційна скарга містить визначення підстав касаційного оскарження відповідно до вимог статті 389 ЦПК України.

Заявником як підстави касаційного оскарження наведеного судового рішення визначено, що:

- оскаржуване судове рішення ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права;

- судом апеляційної інстанції ухвалено рішення без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених, зокрема, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 07 квітня 2020 року у справі № 910/4590/19 (провадження

№ 12-189гс19), у постановах Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі № 227/2802/16-ц, від 17 грудня 2018 року у справі № 243/5697/16-ц, від 22 липня 2019 року у справі № 418/2434/18 (провадження № 61-10590св19), від 20 лютого 2018 року у справі № 336/4675/17, від 20 лютого 2018 року у справі № 522/5664/17, від 21 червня 2018 року у справі № 523/1124/17, від 03 липня 2018 року у справі № 521/940/17, від 05 жовтня 2018 року у справі 127/829/17, у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 26 червня 2020 року у справі № 905/21/19, у постановах Верховного Суду України від 19 грудня 2011 року у справі № 6-58цс11, від 18 листопада 2014 року у справі № 21-518а14, від 11 липня 2017 року у справі № 21-2003а16, у постановах Вищого господарського суду України від 01 листопада 2012 року у справі № 5011-32/5219-2012, від 29 січня 2015 року у справі № 908/5564/14.

- відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норм права у спадкових справах, а саме Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», статей 509, 625, 1218, 1227 ЦК України, статті 52 Закону України «Про загальнообов`язкове пенсійне страхування», зокрема, щодо включення до складу спадщини крім суми недоотриманої пенсії суми інфляційного збільшення.

2.1. Верховний Суд констатує, що наведені заявником приклади рішень судів касаційної інстанції, які, на його думку, підлягають застосуванню, проте не враховані судом апеляційної інстанції під час ухвалення оскаржуваного рішення, не відповідають вимогам пункту 1 частини другої статті 389 ЦПК України, з огляду на таке.

У справі № 910/4590/19 судами вирішувалося вимоги про стягнення інфляційних втрат та 3 % річних внаслідок прострочення відшкодування з Державного бюджету України суми податку на додану вартість.

У справах № 227/2802/16-ц та № 243/5697/16-ц позови подано про стягнення заборгованості за щомісячними страховими виплатами, що збільшені на коефіцієнти підвищення страхових виплат.

У справі № 418/2434/18 судами вирішувалося питання про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом.

У справах № 336/4675/17 та № 522/5664/17, № 523/1124/17, № 521/940/17, № 127/829/17, № 21-518а14, розглянутих за правилами адміністративного судочинства, вирішено вимоги про визнання протиправними дії та зобов`язання Пенсійного фонду здійснити розрахунок та виплатити компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати пенсії, яка була нарахована на підставі судового рішення.

У справі № 905/21/19, яка вирішувалася за правилами господарського судочинства, спір виник щодо заборгованості з оплати природного газу та інфляційних втрат.

У справі № 6-58цс11 судами вирішувалося питання щодо стягнення компенсації за несвоєчасну виплату щомісячних сум відшкодування шкоди.

У справі № 21-2003а16 позивач просив визнати протиправною бездіяльність Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері зв`язку та інформатизації, щодо негайного виконання судового рішення в частині поновлення на посаді, а також стягнути середню заробітну плату за час вимушеного прогулу з урахуванням компенсації за несвоєчасну виплату заробітної плати відповідно до індексу споживчих цін.

Отже, зазначені справи не є подібними за фактичними обставинами справ, зокрема й ті, які розглянуто за правилами іншого виду судочинства, тому наведені заявником приклади не можуть враховуватися Верховним Судом під час відкриття касаційного провадження у справі № 431/4588/20.

2.2. Щодо застосування висновків, викладених у постановах Вищого господарського суду України у справах № 5011-32/5219-2012, № 908/5564/14, Верховний Суд зазначає таке.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Згідно із підпунктом 7 пункту 1 Розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України суд, який розглядає справу в касаційному порядку у складі колегії суддів або палати (об`єднаної палати), передає справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду, якщо така колегія або палата (об`єднана палата) вважає за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в раніше ухваленому рішенні Верховного Суду України.

Аналогічне за змістом правило наведено у пункті 7 пункту 1 Розділу ХІ «Перехідні положення» ГПК України.

Відповідно до частини другої статті 392 ЦПК України, у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні; у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.

Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що суди першої, апеляційної та касаційної інстанцій враховують висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені виключно у постановах Верховного Суду та Верховного Суду України.

Чинними правилами процесуального права не передбачено обов`язку застосування судами різних інстанцій правових позицій, викладених в постановах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, Вищого господарського суду України, так само як і не було передбачено попереднім процесуальним законодавством права названого суду касаційної інстанції формулювати у власних судових рішеннях такі обов`язкові правові позиції.

За наведених обставин Верховний Суд не враховує під час відкриття касаційного провадження у цій справі, наведену заявнику підставу касаційного оскарження, яка на його переконання відповідає пункту 1 частини другої статті 389 ЦПК України.

2.3. Натомість Верховний Суд відкриває касаційне провадження у справі № 431/4588/20 на підставі пункту 3 частини другої статті 389 ЦПК України з урахуванням наведених ОСОБА_1 обґрунтувань наведеної підстави касаційного оскарження.

IІІ. ВИРІШЕННЯ ПИТАННЯ ЩОДО ПОНОВЛЕННЯ СТРОКУ НА КАСАЦІЙНЕ ОСКАРЖЕННЯ

У касаційній скарзі заявник просить поновити строк на касаційне оскарження постанови суду апеляційної інстанції від 13 вересня 2021 року, повний текст виготовлено 17 вересня 2021 року, яку отримано заявником 24 вересня 2021 року. Усуваючи недоліки касаційної скарги ОСОБА_1 уточнив дату отримання ним оскаржуваного рішення - 29 вересня 2021 року.

На підтвердження поважності причини пропуску процесуального строку заявником подано копію супровідного листа Луганського апеляційного суду від 20 вересня 2020 року, яким направлено копію рішення, зокрема ОСОБА_1 , та копію аркуша, на якому розміщена така інформація: назва суду апеляційної інстанції, трекінг Акціонерного товариства «УКРПОШТА» - 93 1, довідка про причини повернення/досилання із відміткою поштового відділення від 24 вересня 2021 року.

Врахувавши відомості, наведені на зазначеному документі, зокрема номер справи - 431/4588/20, номер апеляційного провадження - 22-ц/810/452/21, індексний номер 92704, який відповідає поштовій адресі ОСОБА_1 , Верховний Суд визнає, що зазначений документ (конверт) направлено саме заявнику у цій справі.

Здійснюючи перевірку трекінгу № 93 1 встановлено, що копію рішення суду апеляційної інстанції отримано 29 вересня 2021 року, отже доводи заявника щодо часу отримання ним копії оскаржуваного рішення підтверджено.

Згідно з частиною першою статті 390 ЦПК України касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Відповідно до частини другої наведеної статті учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Суд виходить з того, що підстави пропуску строків можуть бути визнані поважними, зокрема, у тому випадку, якщо таке недотримання строків касаційного оскарження зумовлене діями (бездіяльністю) суду апеляційної інстанції, а так само наявністю інших об`єктивних перешкод, що безумовно перешкоджали скаржникові своєчасному зверненню з такою скаргою.

Отже, аналіз касаційної скарги, доданих до неї матеріалів та клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження дають підстави для висновків, що строк, протягом якого заявник має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження зазначеного рішення, пропущено з поважних причин, тому Суд поновлює його.

IІІ. ЗАГАЛЬНІ ВИСНОВКИ ЩОДО ВІДКРИТТЯ КАСАЦІЙНОГО ПРОВАДЖЕННЯ

Оскільки вимоги ухвали Суду виконані, касаційна скарга подана з дотриманням вимог статті 392 ЦПК України, а наведені підстави касаційного оскарження відповідають положенням статті 389 ЦПК України для відкриття касаційного провадження.

Судом не встановлено наявності достатніх й обґрунтованих підстав для залишення касаційної скарги без руху, повернення касаційної скарги, а так само відмови у відкритті касаційного провадження.

Керуючись статтями 389, 390, 392, 394, 395 ЦПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Поновити ОСОБА_1 строк на касаційне оскарження постанови Луганського апеляційного суду від 13 вересня 2021 року.

Відкрити касаційне провадження у справі.

Витребувати із Старобільського районного суду Луганської області цивільну справу № 431/4588/20 за позовом ОСОБА_1 до Марківського об`єднаного Управління Пенсійного фонду України Луганської області, приватного нотаріуса Старобільського міського нотаріального округу Луганської області Басової Ольги Миколаївни про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії.

Надіслати учасникам справи копії касаційної скарги та доданих до неї документів, роз`яснити їм право подати відзив на касаційну скаргу, який за формою і змістом має відповідати вимогам статті 395 ЦПК України, у строк тривалістю в десять днів від моменту отримання копії цієї ухвали суду.

Провести попередній розгляд справи колегією у складі трьох суддів.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: С. О. Погрібний

І. Ю. Гулейков

В. В. Яремко