Справа №443/1176/21
Провадження №2/443/1196/21
РІШЕННЯ

іменем України

23 листопада 2021 рокуЖидачівський районний суд Львівської області у складі:

головуючого судді Сливки С.І.,

за участю секретаря судових засідань Кушнір М.І.,

представника позивача адвоката Чорненького Я.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Жидачеві за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до територіальної громади міста Ходорів в особі Ходорівської міської ради про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини та визнання права на спадкове майно в порядку спадкування за законом,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом, в якому просить: встановити факт постійного проживання її разом із братом ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 ; визнати за нею в порядку спадкування за законом після смерті брата ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 .

Позовні вимоги мотивує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_2 у м.Ходорові помер батько позивачки ОСОБА_3 , після смерті якого відкрилася спадщина до складу якої входив належний йому на праві власності житловий будинок АДРЕСА_2 . Заповіту ОСОБА_3 не залишив, а тому спадкування відбулося за законом. Після смерті спадкодавця, його син та відповідно брат позивачки ОСОБА_2 , будучи спадкоємцем першої черги за законом прийняв спадщину шляхом спільного проживання із ним на момент відкриття спадщини та подачі нотаріусу заяви про прийняття спадщини, однак своїх спадкових прав у встановленому законом порядку не реалізував та не отримав свідоцтва про право на спадщину на спадкове майно.

ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Ходорів Жидачівського району Львівської області помер брат позивачки ОСОБА_2 , після смерті якого відкрилася спадщина. Заповіту ОСОБА_2 не залишив, а тому спадкування відбулося за законом. Брат позивачки через стан свого здоров`я не міг самостійно себе обслуговувати, а тому позивачка постійно проживала разом із ним без реєстрації з травня 2019 року і до дня його смерті.

Позивач зазначає, що вона, як спадкоємець другої черги за законом вважала, що відповідно до вимог ч.3 ст.1268 ЦК України прийняла спадщину шляхом постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Стверджує, що хоч її брат і був одруженим, однак шлюб між ним та його дружиною було розірвано у 1993 році, а його дочка ОСОБА_4 разом із ним не проживала, оскільки проживає у м.Москва Російської Федерації та своєю нотаріально завіреною заявою від 26.02.2020 року відмовилась від належної її частки у спадковому майні у користь позивачки.

У травні 2021 року позивач звернулась в Жидачівську державну нотаріальну контору із заявою про видачу їй свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті брата ОСОБА_2 , однак нотаріус своєю постановою №186/02-31 від 20.05.2021 року відмовив їй у видачі, у зв`язку із тим, що вона пропустила піврічнний термін із дня смерті спадкодавця для подання заяви про прийняття спадщини та відсутністю правовстановлюючих документів на спадковий будинок із надвірними спорудами.

Відтак позивачка змушена звертатися до суду із вимогою про встановлення факту постійного проживання спадкоємця разом із спадкодавцями на час відкриття спадщини та вимогою про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом.

Ухвалою Жидачівського районного суду Львівської області від 19.07.2021 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою від 28.09.2021 року закрито підготовче провадження у справі та призначено її розгляд по суті.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, з мотивів наведених в позовній заяві, просив позов задоволити.

Представник відповідача у судове засідання не з`явився, подав відзив на позовну заяву, згідно якого повідомляє про відсутність на час розгляду в суді інформації, яка була б підставою щодо заперечення позовних вимог,а також просить проводити розгляд справи без його участі.

Заслухавши вступне слово представника позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини і вважає, що позов є підставним та підлягає до задоволення з огляду на наступне.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 у м.Ходорів Жидачівського району Львівської області помер батько позивачки - ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про смерть НОМЕР_1 , виданим Ходорівською міською радою від 13.11.2007 року (а.с. 14).

Згідно довідки Стрийського МБТІ №1408 від 04.08.2020 року право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 зареєстровано в реєстровій книзі №9 за реєстровим №1497 за ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право власності виданого 13.09.1994 року виконкомом Ходорівської міської ради народних депутатів на підставі рішення виконкому Ходорівської міської ради №162 від 21.06.1994 року (а.с.20).

Відтак, після смерті ОСОБА_3 відкрилася спадщина до складу входиив житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .

За життя ОСОБА_3 було складено заповіт, який посвідчено 11.12.2001 року приватним нотаріусом Жидачівського районного нотаріального округу Гивель Г.М., та зареєстрований в реєстрі за №1782, що підтверджується витягом із спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) (а.с.29).

У визначений законом термін брат позивачки ОСОБА_2 звернувся в Ходорівську державну нотаріальну контору із заявою про прийняття спадщини, що стало приводом до реєстрації спадкової справи №2, що підтверджується витягом про реєстрацію в спадковому реєстрі №12414740 від 10.01.2008 року (а.с.30).

ІНФОРМАЦІЯ_1 у м.Ходорів Жидачівського району Львівської області помер брат позивачки ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть НОМЕР_2 , виданим виконавчим комітетом Ходорівської міської ради Жидачівського району Львівської області від 05.11.2019 року (а.с. 16).

Після смерті ОСОБА_2 відкрилася спадщина до складу якої входив житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , що він фактично успадкував після смерті свого батька, проте юридично не оформив.

Заповіту ОСОБА_2 щодо розпорядження своїми правами на випадок смерті не складав, що стверджується витягом із спадкового реєстру №65558985 від 13.07.2021 року, де відсутня інформація про зареєстровані заповіти чи спадкові договори (а.с.25).

Згідно свідоцтва про народження ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 Серії НОМЕР_3 , його батьками є ОСОБА_3 та ОСОБА_5 (а.с.15).

Матеріалами справи встановлено, що спадкоємцями за законом після смерті ОСОБА_2 є ОСОБА_6 та ОСОБА_1 .

Як вбачається із заяви про відмову від спадщини ОСОБА_6 посвідченої 26.02.2020 року приватним нотаріусом Жидачівського районного нотаріального округу Медвідь Н.С. за реєстровим №188, ОСОБА_6 відмовляється від спадщини в користь ОСОБА_1 (а.с.10).

Відповідно до повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 №5 від 06.07.2020 року, її батьками є ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_5 (а.с.27-28).

Згідно довідки про укладення шлюбу №462 від 13.03.2020 року перекладеного з російської на українську мову, 21 червня 2013 року Бабушкінським відділом ЗАГС Управління ЗАГС Москви зареєстровано шлюб між ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_6 та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_7 . Після укладення шлюбу присвоєно прізвища: чоловікові ОСОБА_10 ; дружині ОСОБА_10 (а.с.21-23).

Як вбачається із свідоцтва про розірвання шлюбу від 26.04.2019 року перекладеного з російської на українську мову, Бабушкінським відділом ЗАГС, 26.04.2019 року складено актовий запис про розірвання шлюбу №1 між ОСОБА_9 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_7 . Після розірвання шлюбу їй присвоєно прізвище « ОСОБА_10 » (а.с.17-19).

Відповідно до свідоцтва про народження ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , Серії НОМЕР_4 , її батьками є ОСОБА_3 та ОСОБА_5 (а.с.12).

Як видно із свідоцтва про розірвання шлюбу Серії НОМЕР_5 , 30.08.1983 року шлюб між ОСОБА_12 та ОСОБА_1 розірвано, про що зроблено актовий запис №154 Коломийським міським відділом ЗАГС. Після розірвання шлюбу присвоєні прізвище « ОСОБА_13 » (а.с.13).

Згідно довідки Ходорівської міської ради №410 від 05.11.2019 року, ОСОБА_1 дійсно фінансово займалася організацією похорону брата ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 і до дня смерті був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 . ОСОБА_1 проживала постійно разом із братом без реєстрації, вели спільне господарство по АДРЕСА_2 (а.с.26).

Оскільки позивачка постійно проживала із своїм братом на час відкриття спадщини, не заявляла про відмову від спадщини, то на підставі ч.3 ст.1268 ЦК України, вважається такою, що її прийняла, проте юридично не оформила, що також підтверджується витягом зі спадкового реєстру №65558964 від 13.07.2021 року, де відсутня інформація про заведені спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.24).

Позивачка звернулася в Жидачівську державну нотаріальну контору для отримання свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті брата ОСОБА_2 , однак нотаріус постановою №186/02-31 від 20.05.2021 року відмовив ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно, у зв`язку із тим, що вона пропустила піврічний термін передбачений цивільним законодавством на подання заяви, а також відсутні правовстановлюючі документи на житловий будинок з надвірними спорудами , що знаходиться по АДРЕСА_2 (а.с.31).

Свідки ОСОБА_14 та ОСОБА_15 в судовому засіданні кожна окремо дали покази про те, що ОСОБА_1 проживала разом із своїм братом у АДРЕСА_2 , оскільки останній потребував догляду, а тому вона здійснювала догляд за ним, займалася його похоронами. ОСОБА_2 був розлучений, інших спадкоємців після його смерті, окрім позивачки, не було. Колишня дружина з дочкою виїхали на постійне проживання в Російську Федерацію.

Відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно ч. 1ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 1ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно положень ст. ст.1216-1218ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

У п.п. 2,23 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику у справах спадкування» №7 від 30.05.2008 року роз`яснено, що якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку з цим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутись в суд з заявою про встановлення факту постійного проживання з спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Згідно з вимогами ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Відповідно до ч. 3ст.1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Згідно із ст. 1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Метою встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем є необхідність реалізації права на оформлення спадкового майна, отже такий факт породжує юридичні наслідки. Чинним законодавством не передбачено іншого порядку встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем.

Суд зауважує, що метою встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем до часу відкриття спадщини є необхідність реалізації позивачем права на оформлення спадкового майна, отже, такий факт породжує юридичні наслідки.

Таким чином, враховуючи вищенаведене, суд приходить до переконання, що здобутими в судовому засіданні доказами, достатньо стверджується той факт, що ОСОБА_1 постійно проживала разом із своїм братом ОСОБА_2 АДРЕСА_2 на час відкриття спадщини, тобто на момент смерті останнього, а тому позов у цій частині є підставним та підлягає до задоволення.

Крім того, згідно із ст.4 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною 1 статті 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно з роз`ясненнями, що містяться в п. 3.1 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 р. № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку, шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК України). Позивачем у зазначених спорах у порядку правонаступництва може виступати спадкоємець, який прийняв спадщину відповідно до вимог статей 1268 - 1270 ЦК України. За змістом ст. 392 ЦК України, належним відповідачем є особа - учасник цивільних правовідносин, яка не визнає або оспорює право власності спадкоємця на спадкове майно.

Відповідно до ст. 1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Статтею 1297 ЦК України, встановлено обов`язок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. Проте нормами цієї статті, так само як й іншими нормами цивільного права, не визначено правових наслідків недотримання такого обов`язку у вигляді втрати права на спадщину.

Виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке пов`язується з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав свідоцтва про право на спадщину (статті 1296,1297 ЦК України) та не здійснив його державної реєстрації (ст. 1299 ЦК України).

Водночас, згідно з роз`ясненнями, викладеними Міністерством юстиції України у своєму листі № 19-32/319 «Щодо порядку оформлення документів в разі смерті власника нерухомого майна», зазначено, що у разі смерті власника нерухомого майна, первинна реєстрація права власності, на яке не була проведена і правовстановлюючий документ відсутній, питання визначення належності цього майна наступного його власника (спадкоємця) повинно вирішуватися у судовому порядку.

Крім того, п.37 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про судову практику у справах про захист права власності та інших речових прав» від 07 лютого 2014 року № 5 з урахуванням положень частини першої статті 15 та статті 392 ЦК України власник майна має право пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Згідно роз`яснень, викладених у п.23 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року № 7, вбачається, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Наведене, з урахуванням зазначених вище норм ЦК України, а також позицій Пленуму Верховного Суду України та Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, дає обґрунтовані підстави вважати, що позивач має право на звернення до суду з позовом про визнання права власності у порядку спадкування за законом щодо нерухомого майна житловий будинок з надвірними спорудами у АДРЕСА_2 , який належалав на праві власності ОСОБА_3 , що підтверджено наявними у справі доказами, які перелічені вище.

Враховуючи зазначені норми ЦК України, роз`яснення постанови Пленуму ВСУ від 30 травня 2008 року № 7та листа ВССУ від 16.05.2013 р. № 24-753/0/4-13, визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту порушеного права, що має застосовуватись, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових справ в нотаріальному порядку, право власності спадкоємця на спадкове майно оспорюється або не визнається іншою особою.

Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

За змістом положень ст. 392 ЦК України право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Тобто, визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку та в інший спосіб такі перешкоди не можуть бути усунуті.

У пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» вказано, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження

Пунктами 4.15, 4.18 глави 10 розділу 11 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом МЮУ від 22.02.2012 року №296/5, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусами після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві. За відсутності у спадкодавця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів, нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку.

У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. З урахуванням положень статей 1296-1299 ЦК України питання про право спадкоємця на спадкове майно вирішується судом у разі невизнання такого права чи відмови нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину.

Отже, відсутність факту офіційного визнання перешкоджає належному володінню користуванню та розпорядженню успадкованим майном, створює умови правової невизначеності речових прав позивача. При цьому, в даному випадку, нотаріусом було відмовлено позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину у тому числі, за відсутності у неї правовстановлюючих документів на нерухоме майно.

Відсутність у позивача оригіналу правовстановлюючого документу на вказане вище нерухоме майно, що належало її померлому братові ОСОБА_2 (спадкове майно), перешкоджає їй в реалізації спадкових прав, зокрема оформленню спадщини нотаріусом.

Таким чином, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, системний аналіз положень чинного законодавства України, суд дійшов висновку, що вимога про визнання за позивачем права власності в порядку спадкування за законом після смерті брата ОСОБА_2 на житловий будинок з надвірними спорудами у АДРЕСА_2 , також підлягає до задоволення.

Керуючись ст.ст. 258, 259, 263-265, 315, 354, 355 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задоволити.

Встановити факт постійного проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , разом із братом - ОСОБА_2 на час відкриття спадщини, тобто на момент смерті останнього, що наступила ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , у порядку спадкування за законом після смерті брата - ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 .

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 29 листопада 2021 року.

Головуючий суддя С.І Сливка