ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

3 лютого 2021 року м. Чернівці

справа № 727/6163/20

провадження 22-ц/822/181/21

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Перепелюк І. Б.

суддів: Лисака І.Н., Владичана А.І.

секретар Ковальчук Н.О.

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ПАРКТУР» на рішення Шевченківського районного суду м.Чернівців від 23 листопада 2020 року в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ПАРКТУР» про захист прав споживачів, стягнення неустойки, трьох процентів річних та інфляційних втрат

встановив:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернулись в суд з позовом до ТзОВ «ПАРКТУР» про захист прав споживачів, стягнення неустойки, трьох процентів річних та втрат від інфляції.

Позовні вимоги обґрунтовані наступним. 27.02.2020 року ними придбано та оплачено готельні та додаткові послуги у відповідача, які надано не було. Так 27.02.2020 року на сервісі bukovel24.com позивачі забронювали та в той же день в повному обсязі оплатили готельні та додаткові послуги на суму 4998 грн., зокрема проживання в готелі «Буковель» Шале суперіор зі сніданком + програма лояльності / без харчування та з програмою лояльності + «VODA club» 4 дорослих, 2 дітей (1 дитина без претензії на послуги) на 28-30 березня 2020 року (бронювання 145098).

Зазначали, що замовлення та оплату здійснено у відповідача ТзОВ «ПАРКТУР», яке є оператором згідно даних наведених в «Умовах бронювання готельних послуг», викладених на сторінці офіційного сайту https:bukovel.com/umovi-broniuvannia.

Позивачі стверджували, що ними здійснено укладення договору в порядку, передбаченому наведеними умовами бронювання, ст.13 Закону України «Про захист прав споживачів», ст.639 ЦК України та ч.5 ст.22 Закону України «Про туризм».

За три дні до запланованої подорожі 24.03.2020 року на сайті bukovel.com з`явилося повідомлення (прес-реліз) про прийняття рішення про дострокове припинення надання послуг ТК «Буковель», а на наступний день 25.03.2020 року прийшло СМС-повідомлення про те, що оператором відмінено бронювання готелю.

Враховуючи ситуацію зі встановленням карантину постановою Кабінету Міністрів України №211 від 11.03.2020 року «Про запобігання поширенню на території України корона вірусу COVID-19», ними такі дії відповідача сприйнято з розумінням, тому вони звернулися за наведеним на сторінці бронювання телефоном НОМЕР_1 та на електронну пошту ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка була вказана в прес-релізі «для позитивного вирішення питання» з проханням повернути кошти.

Представниками відповідача категорично відмовлено в поверненні коштів, а також в наданні готельної послуги. Крім того, їм повідомили, що оплачені кошти є «депозитом», який можна зарахувати як оплату проживання в майбутньому, повністю або в частині з доплатою, виходячи зі встановлених на момент такого бронювання тарифів. Однак, як виявилось, на наступні періоди (літо та наступний гірськолижний сезон) вартість проживання (навіть без додаткових послуг харчування, програми лояльності та інших оплачених послуг) втричі та більше перевищує сплачені ними кошти.

Відповідачем надіслано їм на електронну пошту два листи з відмовою повернення коштів, в одному зазначалось, що заїзд можуть відмінити, а депозит перенести на наступний рік, а в другому - що в зв`язку з форс-мажорними обставинами (карантином в Україні) відповідач вправі надати послуги після закінчення карантину.

ТК «Буковель» відкрито з 22.05.2020 року, однак послуги вони так і не отримали, тому 03.06.2020 року на адресу відповідача повторно направлено вимогу про повернення коштів в сумі 4998,00 грн. за сплачені, але так і не надані послуги, однак кошти повернуто не було.

В подальшому, після пред`явлення позову до суду, 09.09.2020 року відповідачем здійснено повернення попередньої оплати в сумі 4998 грн.

14.09.2020 року позивачі звернулися до суду із заявою про зменшення позовних вимог та просили суд стягнути з ТзОВ «ПАРКТУР» неустойку в розмірі 5847,66 грн., три проценти річних в сумі 48 грн. та втрати від інфляції в сумі 65,20 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Шевченківського районного суду м.Чернівців від 23 листопада 2020 року позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ТзОВ «ПАРКТУР» про захист прав споживачів, стягнення неустойки, трьох процентів річних та втрат від інфляції - задоволено частково.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «ПАРКТУР» на користь ОСОБА_1 неустойку в розмірі 4998 (чотири тисячі дев`ятсот дев`яносто вісім) гривень, три проценти річних в розмірі 48 (сорок вісім) гривень та втрати від інфляції в розмірі 65 (шістдесят п`ять) гривень 20 (двадцять) копійок, а всього загальну суму 5111 (п`ять тисяч сто одинадцять) гривень 20 (двадцять) копійок.

Стягнуто з ТзОВ «ПАРКТУР» на користь держави судовий збір в сумі 840 (вісімсот сорок) гривень 80 (вісімдесят) копійок.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі ТзОВ «ПАРКТУР» просить скасувати рішення Шевченківського районного суду м.Чернівців від 23 листопада 2020 року та ухвалити нове рішення, яким в позові відмовити.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

В апеляційній скарзі ТзОВ «ПАРКТУР» посилається на те, що рішення ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, неповним з`ясуванням обставин, які мають значення для справи, висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи.

Зазначають, що ТзОВ «ПАРКТУР» не вступало із позивачами в будь які договірні відносини. Відповідач наголошував, що відповідно до Бухгалтерської довідки ТзОВ «ПАРКТУР» від 22.10.2020 року кошти від позивачів на рахунки Товариства в 2020 році не поступали, товари та послуги не відпускались Товариство в 2020 році не здійснювало жодних фінансових - господарських операцій вказаними фізичними особами.

Не доведено факту, що платником при поверненні коштів позивачу було ТзОВ «ПАРКТУР». Позивачем було подано суду заяву про зменшення позовних вимог мотивовану тим, що на його рахунок було повернуто грошові кошти в розмірі вартості замовлених послуг. Однак, доказів того, що вказані кошти було повернуто саме відповідачем ТзОВ «ПАРКТУР» суду не надано.

Посилання суду на те, що наявна в матеріалах справи виписка по картці є належним та допустимим доказом повернення саме відповідачем попередньої оплати, є безпідставними, суд не встановив чи дійсно платником коштів згідно вказаного документу є ТзОВ «ПАРКРУТ».

Судом не встановлено належними та допустимими доказами обставин (фактів) виникнення договірних ( чи будь -яких інших) відносин між позивачами та відповідачем, факту отримання відповідачем коштів від позивачів та несвоєчасного їх повернення, а отже і не встановлено факту порушення прав позивачів.

Враховуючи те, що у даному випадку до подання позовної заяви до суду договорів між сторонами розірвано не було, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про можливість застосування до спірних правовідносин положень ч.9 ст.12 Закону України «Про захист прав споживачів». Також відсутні підстави для застосування санкцій згідно ст.625 ЦК України.

Мотивувальна частина

Обставини справи, встановлені судом

Судом встановлено, що 27.02.2020 року в порядку встановленому оприлюдненими на сайті https://bukovel24.com/booking-rules Правилами бронювання готельних послуг позивачкою ОСОБА_2 заброньовано готельні послуги, зокрема проживання в готелі « Буковель» Шале суперіор зі сніданком + програма лояльності / без харчування та з програмою лояльності + «VODA club» 4 дорослих, 2 дітей (1 дитина без претензії на послуги) на 28-30 березня 2020 року (бронювання 145098), а позивачем ОСОБА_1 в цей же день оплачено готельні послуги за допомогою платіжної системи на сайті www.bukovel24.com в сумі 4998 грн., що підтверджується інформацією з сайту з відміткою оплачено, квитанцією та роздруківкою з АТ КБ «ПриватБанк» .

Згідно з п.1 Правил бронювання готельних послуг, ТзОВ «ПАРКТУР» є єдиним оператором наведених готельних послуг.

Відповідно до п.2 вказаних Правил, бронювання готельних послуг здійснюється покупцем на сайтах www.bukovel.com, www.bukovel24.com або через подання покупцем заявки на електронну пошту ІНФОРМАЦІЯ_1 або за допомогою телефонного зв`язку за номером НОМЕР_1 .

Наведений телефонний номер згідно з даних оприлюднених на сайті bukovel.com та сторінки соціальної мережі належить ТзОВ «ПАРКТУР».

Згідно з п.3 Правил бронювання готельних послуг, підтвердженням «Бронювання із передоплатою» є зміна статусу замовлення за посиланням «Мої замовлення» на «Оплачено» після отримання коштів покупця на рахунок оператора - у випадку бронювання на сайті.

Як встановлено судом, за три дні до запланованої подорожі 24.03.2020 року на сайті bukovel.com з`явилося повідомлення (прес-реліз) про прийняття рішення про дострокове припинення надання послуг ТК «Буковель» з 25.03.2020 року у зв`язку з карантином, що підтверджується інформацією з сайту, а на наступний день 25.03.2020 року позивачам прийшло СМС-повідомлення про те, що оператором відмінено бронювання готелю.

Постановою Кабінету Міністрів України №211 від 11.03.2020 року «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19» встановлено на території України карантин.

25.03.2020 року позивач ОСОБА_1 звернувся до відповідача з листом на електронну пошту ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка вказана в прес-релізі, з проханням повернути кошти в сумі 4998 грн. за бронювання 145098.

В подальшому на електронну адресу позивача ОСОБА_1 від відповідача надійшло два листи з відмовою повернення коштів, в одному зазначалось, що заїзд можуть відмінити, а депозит перенести на наступний рік, а в другому - що в зв`язку з форс-мажорними обставинами (карантином в Україні) відповідач вправі надати послуги після закінчення карантину.

22.05.2020 року ТК «Буковель» відновив роботи, що підтверджується інформацією з сайту, однак позивачі послуги не отримали.

03.06.2020 року позивачкою ОСОБА_2 на адресу відповідача повторно направлено вимогу про повернення коштів в сумі 4998,00 грн. за сплачені, але так і не надані послуги, яку отримано відповідачем 11.07.2020 року, однак кошти позивачам повернуто не було.

В подальшому, після пред`явлення позивачами позову до суду, відповідачем 09.09.2020 року повернуто на картку позивача ОСОБА_1 кошти в сумі 4998 грн. із зазначенням повернення попередньої оплати, що підтверджується випискою по картці.

Позиція апеляційного суду, застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд при прийнятті постанови

Заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, суд апеляційної інстанції прийшов до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з наступних підстав.

Згідно ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам судове рішення відповідає в повній мірі.

Суд першої інстанції дійшов висновку, що саме відповідач ТзОВ «ПАРКТУР» є особою, що мала надати вказані готельні послуги в готелі туристичного комплексу « Буковель » та є особою, яка отримала кошти.

Відповідно до ст.6 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів.

Відповідно до ч.1 ст.626, ст.627 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно зі ст.907 ЦК України, договір про надання послуг може бути розірваний, у тому числі шляхом односторонньої відмови від договору, в порядку та на підставах, встановлених Кодексом, іншим законом або за домовленістю сторін. Порядок і наслідки розірвання договору про надання послуг визначаються домовленістю сторін або законом.

Суд першої інстанції при розгляді справи застосував відповідні норми матеріального права, зокрема зазначив, що відповідно до ч.5 ст.22 Закону України «Про туризм», договір на готельне обслуговування укладається як шляхом укладення письмового договору, так і шляхом прийняття готелем заявки на бронювання за допомогою поштового, телеграфного чи іншого зв`язку, що дозволяє достовірно встановити особу, від якої надходить заявка.

Пунктом 3.1. Правил користування готелями й аналогічними засобами розміщення та надання готельних послуг, затверджених наказом Державної туристичної адміністрації України №19 від 16.03.2004 року, передбачено, що готель має право укладати договір з замовником (споживачем) на бронювання номерів (місць) шляхом підписання його двома сторонами, а також шляхом прийняття заявки на бронювання за допомогою поштового, телефонного або іншого зв`язку (засобів електронної пошти, включаючи факсимільну), який дозволяє достовірно встановити належність заявки споживачу або замовнику. Договір вважається укладеним тільки в разі письмового акцепту готелем направленої йому заявки на бронювання та досягнення сторонами згоди в обумовленій формі щодо всіх істотних умов.

Відповідно до пункту 4.2 Правил, споживач має право розірвати договір про надання готельних послуг у будь-який час за умови оплати фактично наданих готелем послуг. Порядок розірвання договору на надання готельних послуг з замовником визначається договором та чинним законодавством.

Враховуючи встановлені судом обставини та дослідивши докази по справи, суд першої інстанції зробив правильний висновок, що саме відповідач ТзОВ «ПАРКТУР» є особою, що мала надати вказані готельні послуги в готелі туристичного комплексу « Буковель » та є особою, яка отримала кошти.

Доводи апелянта, що ТзОВ «ПАРКТУР» не вступало із позивачами в будь які договірні відносини є безпідставними та спростовуються дослідженими судом доказами, зокрема судом встановлено, що 27.02.2020 року в порядку встановленому оприлюдненими на сайті https://bukovel24.com/booking-rules Правилами бронювання готельних послуг позивачкою ОСОБА_2 заброньовано готельні послуги, зокрема проживання в готелі « Буковель» Шале суперіор зі сніданком + програма лояльності / без харчування та з програмою лояльності + «VODA club» 4 дорослих, 2 дітей (1 дитина без претензії на послуги) на 28-30 березня 2020 року (бронювання 145098), а позивачем ОСОБА_1 в цей же день оплачено готельні послуги за допомогою платіжної системи на сайті www.bukovel24.com в сумі 4998 грн., що підтверджується інформацією з сайту з відміткою оплачено, квитанцією та роздруківкою з АТ КБ «ПриватБанк».

Згідно з п.1 Правил бронювання готельних послуг ТзОВ «ПАРКТУР» є єдиним оператором наведених готельних послуг.

Відповідно до п.2 вказаних Правил, бронювання готельних послуг здійснюється покупцем на сайтах www.bukovel.com, www.bukovel24.com або через подання покупцем заявки на електронну пошту ІНФОРМАЦІЯ_1 або за допомогою телефонного зв`язку за номером НОМЕР_1 .

Наведений телефонний номер згідно з даних оприлюднених на сайті bukovel.com та сторінки соціальної мережі належить ТзОВ «ПАРКТУР»

Встановлено, що після пред`явлення позивачами позову до суду, відповідачем 09.09.2020 року повернуто на картку позивача ОСОБА_1 кошти в сумі 4998 грн. із зазначенням повернення попередньої оплати, що підтверджується випискою по картці.

Зазначеного апелянтом належними та допустимими доказами не спростовано.

Доводи апелянта про відсутність підстав для застосування положень ст.625 ЦК України щодо спірних правовідносин є безпідставними, враховуючи наступне.

Частиною 2 ст.625 ЦК України передбачено обов`язок боржника, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суд першої інстанції зробив правильний висновок, що оскаржуваний укладений договір про надання послуг, належить до грошових зобов`язань, оскільки він установлює ціну договору, тому правовідносини, які склалися між сторонами у справі, є грошовим зобов`язанням, на які поширюється дія частини другої статті 625 ЦК України як спеціального виду цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання.

Враховуючи, що період прострочення на час здійснення розрахунку позивачами становить 117 днів (за період з 28.03.2020 року по 23.07.2020 року), 3% річних від суми 4998 грн. становлять суму 48 грн. та інфляційні втрати становлять суму 65,20 грн.

Відповідно до ч.7 ст.13, ч.9 ст.12 Закону України «Про захист прав споживачів», якщо всупереч вимогам цієї статті протягом установлених строків продавець (виконавець) не здійснює повернення сплаченої суми грошей за продукцію у разі розірвання договору, споживачеві виплачується неустойка в розмірі 1% вартості продукції за кожний день затримки повернення грошей.

Враховуючи зазначені норми матеріального права та керуючись ч.3 ст.551 ЦК України, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для зменшення розміру неустойки до 4998 грн., тобто вартості сплачених, але не наданих послуг, оскільки сума нарахованої неустойки значно перевищує розмір завданих позивачам збитків та вартість послуг.

Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги

На підставі ч.1 ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Рішення суду першої інстанції ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст.367, 368, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ПАРКТУР» залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м.Чернівців від 23 листопада 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

На постанову може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий І.Б. Перепелюк

Судді А.І. Владичан

І.Н. Лисак