№ 201/9921/19
провадження 2/201/121/2021
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 лютого 2021 року Жовтневий районний суд

м. Дніпропетровська

в складі: головуючого

судді Антонюка О.А.

з секретарем - Храмцевич Т.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «Креді Агріколь банк» до ОСОБА_1 , третя особа відділ урядового фельд`єгерського зв`язку державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України в місті Запоріжжі про стягнення матеріальної шкоди, грошових коштів та судових витрат,

ВСТАНОВИВ:

АТ «Креді Агріколь банк» 28 серпня 2019 року звернулося до суду з позовом до відповідача ОСОБА_1 про стягнення матеріальної шкоди, грошових коштів та судових витрат, позовні вимоги не змінювалися, але доповнювалися і уточнювалися. Позивач в своєму позові та з представником посилаються на те, що 14 листопада 2016 року Центром супроводу та підтримки позивача оформлено заявку № 192 на підкріплення готівки з операційної каси ГО до Центрального відділення позивача в м. Запоріжжя в іноземній валюті з проханням забезпечити 15 листопада 2016 року підкріплення готівки в іноземній валюті в сумі: 40000 доларів США, 600000 російський рублів, через інкасаторів фельд`єгерської служби; адреса отримувача: Центральне відділення позивача м. Запоріжжя: м. Запоріжжя, пр. Соборний, 92. Працівниками позивача було оформлено опис № 1 валютних цінностей, вкладених в інкасаторську сумку (мішок) від 14 листопада 2016 року відправлення валютних цінностей (іноземна валюта), а саме: 40000 доларів США та 600000 російських рублів, визначено суму у гривневому еквіваленті, що склало - 1261015.96 грн.

За реєстром № 1 на кореспонденцію, що направляється через Державну фельд`єгерську службу України (третю особу) згідно з угодою № 154/14 від 05 березня 2014 року відправник - позивач м. Київ, отримувач: Центральне відділення позивача м. Запоріжжя, експедитором-прийомщиком було прийнято одне відправлення б/н, із зазначенням в цьому реєстрі загальної суми 1261015.96 грн. Згідно з маршрутною відомістю урядового фельд`єгерського зв`язку № 10 від 15 листопада 2016 року фельд`єгерями ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (працівниками третьої особи) прийнято вісім відправлень від позивача для доставки з м. Київ у м. Запоріжжя. За описом № 2 кореспонденції, що направлена по міжміському (дипкур`єрському) маршруту в м. Запоріжжя від 15 листопада 2016 року фельд`єгерським зв`язком прийнято до перевезення 11 відправлень, в тому числі відправлення позивача на суму 1261015.96 грн.

Як вбачається із протоколу прийняття усної заяви про вчинене кримінальне правопорушення, 16 листопада 2016 року офіцери фельд`єгерського зв`язку ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які здійснювали перевезення цінного відправлення в пасажирському поїзді «Київ-Запоріжжя», звернулися до слідчого СВ ВП на станції № 1 ДВП ГУ Національної поліції України в Дніпропетровській області із усними заявами про вчинене кримінальне правопорушення, а саме: напад невідомого чоловіка в масці, який із погрозою застосування вогнепальної зброї змусив передати йому валізу з грошовими коштами, які знаходилися під охороною під час виконання службових обов`язків.

Головним управлінням Національної поліції в Дніпропетровській області було відкрито кримінальне провадження № 0000292, яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 16 листопада 2016 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 187 Кримінального кодексу України. 27 грудня 2016 року з кримінального провадження № 0000292 в окреме провадження № 0000340 виділено матеріали за ознаками ч. 5 ст. 185 КК України за фактом крадіжки майна в особливо великих розмірах.

Згідно з матеріалами справи, також було відкрито кримінальне провадження № 0002106 відносно громадянина ОСОБА_1 (відповідача) (підозрюваного у вчиненні збройного нападу на військовослужбовців ГУ УФЗ Держспецзв`язку) за ознаками ч. З ст. 15, п. п. 1,6 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187 КК України. Обставини щодо наявності шкоди у позивача внаслідок вчинення кримінального правопорушення відповідачем є встановленими.

Як вбачається із ухвали Соснівського районного суду м. Черкаси від 02 травня 2018 року по кримінальній справі № 703/1022/18 (кримінальне провадження № 0002106) стосовно відповідача, починаючи з 22 травня 2018 року дана кримінальна справа перебуває на стадії судового розгляду, що унеможливлює пред`явлення цивільного позову позивачем в рамках даної кримінальної справи.

Стягується шкода, яка завдана внаслідок скоєння злочину. Її конкретний (розрахований) розмір вже встановлений рішення господарського суду Запорізької області від 30 листопада 2018 року по справі № 908/3293/16. Більше того, позивачем стягуються не суми боргу чи інш., а сума шкоди, яка визначена у наданих позивачем доказах (в даному випадку не стягується кредитна заборгованість, пеня, індекс інфляції тощо щодо яких необхідно здійснювати обґрунтований розрахунок всіх сум).

Матеріальна шкода повинна відшкодовуватися повністю; вважають, що ця

шкода повинна відшкодовуватися стороною відповідача в повному обсязі і просили стягнути всю вказану шкоду та судові витрати, задовольнивши уточнений позов у повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_1 та/або його представник в судове засідання не з`явилися, про день та час розгляду справи повідомлялися належним чином, фактично позов не визнали і не заперечували проти розгляду справи за наявними матеріалами справи по закону за їх відсутності. Суд вважає можливим розгляд справи за відсутності вказаного відповідача відповідно до ст. 223 ЦПК України.

Представник третьої особи відділу урядового фельд`єгерського зв`язку державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України в місті Запоріжжі в судове засідання не з`явилися, про день та час розгляду справи повідомлялися належним чином, в наданих поясненнях повністю підтримав вимоги позивача і просив їх задовольнити і не заперечував проти розгляду справи за наявними матеріалами справи по закону за їх відсутності. Суд вважає можливим розгляд справи за відсутності представника вказаної третьої особи відповідно до ст. 223 ЦПК України.

З`ясувавши думку сторін, третьої особи, оцінивши надані і добуті докази, перевіривши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими і підлягаючими задоволенню.

Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Згідно ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

В судовому засіданні встановлено, що дійсно 14 листопада 2016 року Центром супроводу та підтримки позивача оформлено заявку № 192 на підкріплення готівки з операційної каси ГО до Центрального відділення позивача в м. Запоріжжя в іноземній валюті з проханням забезпечити 15 листопада 2016 року підкріплення готівки в іноземній валюті в сумі: 40000 доларів США, 600000 російський рублів, через інкасаторів фельд`єгерської служби; адреса отримувача: Центральне відділення позивача м. Запоріжжя: м. Запоріжжя, пр. Соборний, 92.

Працівниками позивача було оформлено опис № 1 валютних цінностей, вкладених в інкасаторську сумку (мішок) від 14 листопада 2016 року відправлення валютних цінностей (іноземна валюта), а саме: 40000 доларів США та 600000 російських рублів, визначено суму у гривневому еквіваленті, що склало - 1261015.96 грн.

За реєстром № 1 на кореспонденцію, що направляється через Державну фельд`єгерську службу України (третю особу) згідно з угодою № 154/14 від 05 березня 2014 року відправник - позивач м. Київ, отримувач: Центральне відділення позивача м. Запоріжжя, експедитором-прийомщиком було прийнято одне відправлення б/н, із зазначенням в цьому реєстрі загальної суми 1261015.96 грн.

У прибутково-видаткових касових ордерах № 2, 3 від 15 листопада 2016 року зазначено про передачу 40000 доларів США та 600000 російських рублів відповідно, отримувач: «через фельд`єгеря ОСОБА_4 », на підкріплення іноземної валюти відділення позивача у м. Запоріжжя згідно опису № 1 від 14 листопада 2016 року, реєстру № 1 від 15 листопада 2016 року і заявки № 192 від 14 листопада 2016 року.

Згідно з маршрутною відомістю урядового фельд`єгерського зв`язку № 10 від 15 листопада 2016 року фельд`єгерями ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (працівниками третьої особи) прийнято вісім відправлень від позивача для доставки з м. Київ у м. Запоріжжя. За описом № 2 кореспонденції, що направлена по міжміському (дипкур`єрському) маршруту в м. Запоріжжя від 15 листопада 2016 року фельд`єгерським зв`язком прийнято до перевезення 11 відправлень, в тому числі відправлення позивача на суму 1261015.96 грн..

Як вбачається із протоколу прийняття усної заяви про вчинене кримінальне правопорушення, 16 листопада 2016 року офіцери фельд`єгерського зв`язку ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які здійснювали перевезення цінного відправлення в пасажирському поїзді «Київ-Запоріжжя», звернулися до слідчого СВ ВП на станції № 1 ДВП ГУ Національної поліції України в Дніпропетровській області із усними заявами про вчинене кримінальне правопорушення, а саме: напад невідомого чоловіка в масці, який із погрозою застосування вогнепальної зброї змусив передати йому валізу з грошовими коштами, які знаходилися під охороною під час виконання службових обов`язків.

Головним управлінням Національної поліції в Дніпропетровській області було відкрито кримінальне провадження № 0000292, яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 16 листопада 2016 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 187 Кримінального кодексу України. 27 грудня 2016 року з кримінального провадження № 0000292 в окреме провадження № 0000340 виділено матеріали за ознаками ч. 5 ст. 185 КК України за фактом крадіжки майна в особливо великих розмірах.

Військовою прокуратурою Дніпропетровського гарнізону Південного регіону України було відкрито кримінальне провадження № 0000298, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 19 листопада 2016 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 185, ч. 2 ст. 418 КК України за фактом таємного викрадення грошових коштів на загальну суму 29714387.24 грн та банківського металу (золото 959 ХАІІ) загальною вагою 1295 грам, під час перевезення пасажирським поїздом за маршрутом «Київ-Запоріжжя». При цьому, зазначене кримінальне провадження відкрито відносно двох вищевказаних фельд`єгерів (співробітників) відповідача.

Згідно з матеріалами справи, також було відкрито кримінальне провадження № 0002106 відносно громадянина ОСОБА_1 (відповідача) (підозрюваного у вчиненні збройного нападу на військовослужбовців ГУ УФЗ Держспецзв`язку) за ознаками ч. З ст. 15, п. п. 1, 6 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187 КК України.

20 грудня 2016 року третя особа отримала від Військової прокуратури Дніпропетровського гарнізону Південного регіону України листа від 13 грудня 2016 року № 3-6-8591/11/вих.-16, яким повідомлено про проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000298, під час якого встановлено, що в ніч з 15 на 16 листопада 2016 двома офіцерами відділу урядового фельд`єгерського зв`язку Державної служби спеціального зв`язку та захисту України у м. Запоріжжі, здійснювалась доставка урядової та секретної кореспонденції, а також цінних відправлень по маршруту «Київ - Запоріжжя», в ході якого були викрадені цінні речі. Прокуратура просила повідомити позивача про те, чи завдано йому у зв`язку із цим збитки, зазначити їх розмір (із наданням підтверджуючих документів) та про наявність наміру бути потерпілим у вказаному кримінальному провадженні. Третя особа зазначила, що не доставила це відправлення внаслідок викрадення, в тому числі, цінностей позивача, котрі перевозились з м. Києва до м. Запоріжжя за реєстром № 1 від 15 листопада 2016 року на підставі вищевказаного Договору.

Отже обставини щодо наявності шкоди у позивача внаслідок вчинення кримінального правопорушення відповідачем є встановленими. Відповідно до ч. 1 ст. 61 КПК України цивільним позивачем у кримінальному провадженні є фізична особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, а також юридична особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової шкоди, та яка в порядку, встановленому цим Кодексом, пред`явила цивільний позов.

Як вбачається із ухвали Соснівського районного суду м. Черкаси від 02 травня 2018 року по кримінальній справі № 703/1022/18 (кримінальне провадження № 0002106) стосовно відповідача, починаючи з 22 травня 2018 року дана кримінальна справа перебуває на стадії судового розгляду, що унеможливлює пред`явлення цивільного позову позивачем в рамках даної кримінальної справи.

В силу ч. 7 ст. 128 КПК України особа, яка не пред`явила цивільного позову в кримінальному провадженні, а також особа, цивільний позов якої залишено без розгляду, має право пред`явити його в порядку цивільного судочинства. Отже, на підставі ч. 7 ст. 128 КПК України позивач має право звернутись із позовом про стягнення шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, і в порядку цивільного судочинства.

Стягується шкода, яка завдана внаслідок скоєння злочину. Її конкретний (розрахований) розмір вже встановлений рішення господарського суду Запорізької області від 30 листопада 2018 року по справі № 908/3293/16. Більше того, позивачем стягуються не суми боргу чи інш., а сума шкоди, яка визначена у наданих позивачем доказах (в даному випадку не стягується кредитна заборгованість, пеня, індекс інфляції тощо щодо яких необхідно здійснювати обґрунтований розрахунок всіх сум).

Згідно ч. 4 і 5 ст. 82 ЦПК України «Підстави звільнення від доказування» 4. Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. 5. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.

Рішення господарського суду Запорізької області набрало законної сили, належними доказами не спростоване, а тому є достатньо підстав для звільнення позивача від доказування даного позову в частині питань чи мали місце винні дії відповідача, факт завдання шкоди позивачу, наявність причинно-слідчого зв`язку між вказаними винними діями цього відповідача і завданням шкоди позивачу. Вказаними протиправними діями позивачу було завдано матеріальної шкоди. Матеріальна шкода повинна відшкодовуватися повністю; сторона позивача вважає, що ця

шкода повинна відшкодовуватися стороною відповідача в повному обсязі, в добровільному порядку питання не вирішене, виник спір і позивач вимушений був звертатися з позовом до суду.

Суд вважає позовні вимоги обгрунтованими і підлягаючими задоволенню, виходячи з наступного.

Стаття 15 ЦК України передбачає право на захист цивільних прав та інтересів: «1. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання…».

Стаття 16 ЦК України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

В судовому засіданні встановлено, що 14 листопада 2016 року Центром супроводу та підтримки позивача оформлено заявку № 192 на підкріплення готівки з операційної каси ГО до Центрального відділення позивача в м. Запоріжжя в іноземній валюті з проханням забезпечити 15 листопада 2016 року підкріплення готівки в іноземній валюті в сумі: 40000 доларів США, 600000 російський рублів, через інкасаторів фельд`єгерської служби; адреса отримувача: Центральне відділення позивача м. Запоріжжя: м. Запоріжжя, пр. Соборний, 92.

Працівниками позивача було оформлено опис № 1 валютних цінностей, вкладених в інкасаторську сумку (мішок) від 14 листопада 2016 року відправлення валютних цінностей (іноземна валюта), а саме: 40000 доларів США та 600000 російських рублів, визначено суму у гривневому еквіваленті, що склало - 1261015.96 грн.

За реєстром № 1 на кореспонденцію, що направляється через Державну фельд`єгерську службу України (третю особу) згідно з угодою № 154/14 від 05 березня 2014 року відправник - позивач м. Київ, отримувач: Центральне відділення позивача м. Запоріжжя, експедитором-прийомщиком було прийнято одне відправлення б/н, із зазначенням в цьому реєстрі загальної суми 1261015.96 грн.

У прибутково-видаткових касових ордерах № 2, 3 від 15 листопада 2016 року зазначено про передачу 40000 доларів США та 600000 російських рублів відповідно, отримувач: «через фельд`єгеря ОСОБА_4 », на підкріплення іноземної валюти відділення позивача у м. Запоріжжя згідно опису № 1 від 14 листопада 2016 року, реєстру № 1 від 15 листопада 2016 року і заявки № 192 від 14 листопада 2016 року.

Згідно з маршрутною відомістю урядового фельд`єгерського зв`язку № 10 від 15 листопада 2016 року фельд`єгерями ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (працівниками третьої особи) прийнято вісім відправлень від позивача для доставки з м. Київ у м. Запоріжжя. За описом № 2 кореспонденції, що направлена по міжміському (дипкур`єрському) маршруту в м. Запоріжжя від 15 листопада 2016 року фельд`єгерським зв`язком прийнято до перевезення 11 відправлень, в тому числі відправлення позивача на суму 1261015.96 грн.

Згідно з протоколом прийняття усної заяви про вчинене кримінальне правопорушення, 16 листопада 2016 року офіцери фельд`єгерського зв`язку ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які здійснювали перевезення цінного відправлення в пасажирському поїзді «Київ-Запоріжжя», звернулися до слідчого СВ ВП на станції № 1 ДВП ГУ Національної поліції України в Дніпропетровській області із усними заявами про вчинене кримінальне правопорушення, а саме: напад невідомого чоловіка в масці, який із погрозою застосування вогнепальної зброї змусив передати йому валізу з грошовими коштами, які знаходилися під охороною під час виконання службових обов`язків.

Головним управлінням Національної поліції в Дніпропетровській області було відкрито кримінальне провадження № 0000292, яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 16 листопада 2016 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 187 Кримінального кодексу України. 27 грудня 2016 року з кримінального провадження № 0000292 в окреме провадження № 0000340 виділено матеріали за ознаками ч. 5 ст. 185 КК України за фактом крадіжки майна в особливо великих розмірах.

Військовою прокуратурою Дніпропетровського гарнізону Південного регіону України було відкрито кримінальне провадження № 0000298, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 19 листопада 2016 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 185, ч. 2 ст. 418 КК України за фактом таємного викрадення грошових коштів на загальну суму 29714387.24 грн та банківського металу (золото 959 ХАІІ) загальною вагою 1295 грам, під час перевезення пасажирським поїздом за маршрутом «Київ-Запоріжжя». При цьому, зазначене кримінальне провадження відкрито відносно двох вищевказаних фельд`єгерів (співробітників) відповідача.

Згідно з матеріалами справи, також було відкрито кримінальне провадження № 0002106 відносно громадянина ОСОБА_1 (відповідача) (підозрюваного у вчиненні збройного нападу на військовослужбовців ГУ УФЗ Держспецзв`язку) за ознаками ч. З ст. 15, п. п. 1,6 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187 КК України.

20 грудня 2016 року третя особа отримала від Військової прокуратури Дніпропетровського гарнізону Південного регіону України листа від 13 грудня 2016 року № 3-6-8591/11/вих.-16, яким повідомлено про проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000298, під час якого встановлено, що в ніч з 15 на 16 листопада 2016 двома офіцерами відділу урядового фельд`єгерського зв`язку Державної служби спеціального зв`язку та захисту України у м. Запоріжжі, здійснювалась доставка урядової та секретної кореспонденції, а також цінних відправлень по маршруту «Київ - Запоріжжя», в ході якого були викрадені цінні речі. Прокуратура просила повідомити позивача про те, чи завдано йому у зв`язку із цим збитки, зазначити їх розмір (із наданням підтверджуючих документів) та про наявність наміру бути потерпілим у вказаному кримінальному провадженні. Третя особа зазначила, що не доставила це відправлення внаслідок викрадення, в тому числі, цінностей позивача, котрі перевозились з м. Києва до м. Запоріжжя за реєстром № 1 від 15 листопада 2016 року на підставі вищевказаного Договору.

Отже обставини щодо наявності шкоди у позивача внаслідок вчинення кримінального правопорушення відповідачем є встановленими. Відповідно до ч. 1 ст. 61 КПК України цивільним позивачем у кримінальному провадженні є фізична особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, а також юридична особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової шкоди, та яка в порядку, встановленому цим Кодексом, пред`явила цивільний позов.

Згідно із ч. 1 ст. 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Як вбачається із ухвали Соснівського районного суду м. Черкаси від 02 травня 2018 року по кримінальній справі № 703/1022/18 (кримінальне провадження № 0002106) стосовно відповідача, починаючи з 22 травня 2018 року дана кримінальна справа перебуває на стадії судового розгляду, що унеможливлює пред`явлення цивільного позову позивачем в рамках даної кримінальної справи.

В силу ч. 7 ст. 128 КПК України особа, яка не пред`явила цивільного позову в кримінальному провадженні, а також особа, цивільний позов якої залишено без розгляду, має право пред`явити його в порядку цивільного судочинства.

Отже, на підставі ч. 7 ст. 128 КПК України позивач має право звернутись із позовом про стягнення шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, і в порядку цивільного судочинства.

Стаття 1166 Цивільного кодексу України чітко передбачає, що майнова шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Стягується шкода, яка завдана внаслідок скоєння злочину. Її конкретний (розрахований) розмір вже встановлений рішення господарського суду Запорізької області від 30 листопада 2018 року по справі № 908/3293/16. Більше того, позивачем стягуються не суми боргу чи інш., а сума шкоди, яка визначена у наданих позивачем доказах (в даному випадку не стягується кредитна заборгованість, пеня, індекс інфляції тощо щодо яких необхідно здійснювати обґрунтований розрахунок всіх сум).

Згідно з п. 7 ст. 82 ЦПК України правова оцінка, надана судом певному факту при розгляді іншої справи, не є обов`язковою для суду.

За таких обставин обов`язок з відшкодування завданої позивачу шкоди покладається на відповідача.

Відповідно до п. 8) ч. 2 ст. 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів, є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди. Стягнення боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми передбачено також ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.

Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтями 15, 16, 18 ЦК України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Суд може захистити цивільне право способом, що встановлений договором або законом.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, з огляду на те, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню, то на підставі ст. 141 ЦПК України, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача понесені ним витрати і на судовий збір пропорційно розміру задоволених вимог.

Вимоги до доказів встановлені ст. 77 ЦПК України, якою встановлено, що письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи.

У відповідності до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України: рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із ст. 129 Конституції України, одним з основних принципів судочинства, є законність. Принцип законності визначається тим, що суд у своїй діяльності при вирішенні справ повинен правильно застосовувати норми матеріального права до взаємовідносин сторін.

Згідно ст. 82 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування.

Вирішення даної цивільної справи та прийняття відповідного обґрунтованого по ній рішення неможливе без встановлення фактичних обставин, вибору норми права та висновку про права та обов`язки сторін. Всі ці складові могли бути з`ясовані лише в ході доказової діяльності, метою якої є, відповідно до ЦПК, всебічне і повне з`ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов`язків учасників спірних правовідносин.

Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов`язок із доказування, оскільки ст. 81 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов`язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст. 43, 49 ЦПК України). Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні (ст. 43 ЦПК України), так і обов`язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Крім того, суд безпосередньо не повинен брати участі у зборі доказового матеріалу. Слід також зазначити, що вказаний відповідач в разі наявності труднощів щодо витребування доказів по справі, відповідно до статті 84 ЦПК України, міг би скористатися своїм процесуальним правом та звернутися до суду з відповідним клопотанням про витребування доказів. Але в даному разі цього зроблено не було.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв`язок доказів у їх сукупності.

Всебічне дослідження усіх обставин справи та письмових доказів, з урахуванням допустимості доказів та узгодженістю і несуперечністю між собою дають об`єктивні підстави вважати, що позов підлягає задоволенню повністю.

Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Позивач заперечує будь-які домовленості і зобов`язання стосовно відповідача по незаконним (з точки зору відповідача) діям відносно нього, предмета спору, а відповідач цього не довів, твердження відповідача про наявність будь-яких інших зобов`язань або неправомірності стосовно нього є припущенням.

Не може суд прийняти до уваги не визнання відповідачем позовних вимог в частині їх обгрунтованості, оскільки вони спростовуються вищенаведеним і нічим об`єктивно не підтверджуються.

При таких обставинах суд вважає можливим позовні вимоги задовольнити та стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ «Креді Агріколь банк» матеріальну шкоду внаслідок вчинення злочину у розмірі 1 261 015 грн. 96 коп., а також стягнути з відповідача на користь позивача сплачений при подачі позову судовий збір в сумі 18 915 грн. 24 коп..

Таким чином обставини позовних вимог, стосовно яких у позивача є спір, в такому вигляді знайшли своє підтвердження в ході судового засідання і підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. 3, 8, 19, 55, 124, 129 Конституції України, ст. 4, 15, 16, 18, 22, 265, 1166 ЦК України, ст. 4, 5, 18, 43, 49, 76-81, 84, 89, 141, 258, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства «Креді Агріколь банк» () матеріальну шкоду внаслідок вчинення злочину у розмірі 1 261 015 грн. 96 коп..

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства «Креді Агріколь банк» () сплачений при подачі позову судовий збір в сумі 18 915 грн. 24 коп..

Рішення може бути оскаржено в Дніпровський апеляційний суд протягом 30 днів з дня проголошення рішення в порядку, передбаченому ч. 1 ст. 354 ЦПК України з урахуванням положень п. 3 Розділу XII ПРИКІНЦЕВИХ ПОЛОЖЕНЬ ЦПК України.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення в порядку, передбаченому ч. 1 ст. 354 ЦПК України з урахуванням положень п. 3 Розділу XII ПРИКІНЦЕВИХ ПОЛОЖЕНЬ ЦПК України.

Повний текст рішення складено 03 лютого 2021 року.

Суддя -