КИЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ОДЕСИ
_____________________________________________________________________________________________________________________
Провадження № 2/947/4363/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.11.2021 року

Київський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого судді Петренка В.С.

за участю секретаря Ратовської А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в м. Одесі цивільну справу за позовом

ОСОБА_1

до Київської районної адміністрації Одеської міської ради

про визнання права власності,

ВСТАНОВИВ:

03.09.2021 року ОСОБА_1 звернувся до Київського районного суду м. Одеси з позовною заявою до Київської районної адміністрації Одеської міської ради, в якій просить суд визнати за ним - ОСОБА_1 право власності на Ѕ частину квартири АДРЕСА_1 , яка складається з однієї кімнати, загальною площею 24,6 кв.м., у тому числі житловою 10,4 кв.м., в порядку спадкування за законом, після смерті ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В обґрунтування заявленого позову позивач посилається на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер його батько - ОСОБА_1 .

Позивач вказує, що після смерті його батька - ОСОБА_1 відкрилася спадщина, що складається з Ѕ частини квартири АДРЕСА_1 , яка складається з однієї кімнати, загальною площею 24,6 кв.м., у тому числі житловою 10,4 кв.м., та належала йому та його батькові на праві приватної власності в рівних частинах на підставі договору купівлі-продажу.

Позивач зазначає, що 12 квітня 2017 р. він звернувся до Третьої Одеської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, у зв`язку з чим, державним нотаріусом було заведено спадкову справу №331/2017 від 12.04.2017 року,

Однак, як вказує позивач, у вересні 2017 року він отримав постанову про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на Ѕ частину квартири, після смерті ОСОБА_2 , у зв`язку з тим, що в відомостях з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек. Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта на ім`я ОСОБА_2 , без зазначення ідентифікаційного коду та дати народження, наявне обтяження на невизначене майно, усе нерухоме майно, тип обтяження: арешт нерухомого майна, що зареєстровано: 16.10.2006 09:58:31 за № 3891485 реєстратором: Бахчисарайська державна нотаріальна контора, 98404, Автономна Республіка Крим, Бахчисарайський р., м. Бахчисарай, вул. Калініна, 1, підстава обтяження: ухвала, б/н, 23.03.1999, Бахчисарайського районного суду.

Разом з тим, як стверджує позивач, підставою для відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину є запис зареєстрований не за його померлим батьком, а за іншою особою, прізвище, ім`я та по-батькові яких збігаються із прізвищем, іменем та по-батькові спадкодавця, який загалом усе життя проживав у м. Одеса та у 1999 році зокрема.

З урахуванням викладеного, ОСОБА_1 звернувся до суду з відповідним позовом.

Відповідно до автоматизованої системи документообігу цивільну справу було розподілено судді Київського районного суду м. Одеси Петренку В.С.

Ухвалою судді Київського районного суду м. Одеси Петренка В.С. від 07.09.2021 року булопопередньо визначено суму судового збору за подання позову ОСОБА_1 до Київської районної адміністрації Одеської міської ради про визнання права власності у розмірі 2 702,00 грн. Позовну заяву ОСОБА_1 до Київської районної адміністрації Одеської міської ради про визнання права власності було залишено без руху. Повідомлено ОСОБА_1 про необхідність виправити недоліки позову протягом 10 (десяти) днів з дня отримання цієї ухвали, а саме: доплатити судовий збір за вимогу майнового характеру, відповідно до пп. 1 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», у розмірі 1 750 (одна тисяча сімсот п`ятдесят) грн. 39 коп., з урахуванням вже сплаченої суми у розмірі 951,61 грн., та надати докази такої сплати; надати докази надсилання листом з описом вкладення іншим учасникам справи копії позовної заяви та копії всіх документів, що додаються до неї. Роз`яснено ОСОБА_1 , що у разі невиконання ухвали суду в зазначений строк позовна заява буде вважатися неподаною та повернута зі всіма доданими до неї документами, на підставі ч. 3 ст. 185 ЦПК України.

Ухвалою судді Київського районного суду м. Одеси Петренка В.С. від 14.09.2021 рокубуло прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження по цивільній справі за позовною заявоюОСОБА_1 до Київської районної адміністрації Одеської міської ради про визнання права власності. Розгляд справи призначено в порядку загального позовного провадження.Призначено підготовче засідання.

12.10.2021 року від представника відповідача - Київської районної адміністрації Одеської міської ради надійшов відзив на позов, в якому представник Київської районної адміністрації Одеської міської ради просив суд відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

В обґрунтування наданого відзиву представник відповідача посилається на те, що Київська районна адміністрація Одеської міської ради не є належним відповідачем у зазначеній справі, оскільки до її компетенції не входить вирішення питань, пов`язаних з даною категорією спадкових відносин, а також те, що позивачем не надано доказів порушення, невизнання чи оспорювання прав, свобод чи інтересів позивача з боку Київської районної адміністрації Одеської міської ради.

У підготовчому засіданні 13.10.2021 року було закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

Позивач - ОСОБА_1 про час та місце судового засідання повідомлений належним чином, у судове засідання 29.11.2021 року не з`явився, однак 29.11.2021 року надав до канцелярії суду заяву, в якій просив розглянути справу за його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив суд їх задовольнити.

Представник відповідача - Київської районної адміністрації Одеської міської ради про час та місце судового засідання повідомлений належним чином, у судове засідання 29.11.2021 року не з`явився, про поважність причин відсутності суд не повідомив.

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані сторонами докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову, виходячи з наступного.

Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судом у судовому засіданні, позивач - ОСОБА_1 є сином ОСОБА_2 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серія НОМЕР_1 (а.с. 12).

Позивачу - ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого державним нотаріусом Першої Одеської державної нотаріальної контори Драло Г.Л. 22 серпня 2003року, зареєстрованого в реєстрі за №8-3196, в рівних частинах кожному, тобто по Ѕ частині кожному, належить квартира під АДРЕСА_1 (а.с. 13).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть, виданого Одеським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області 27 грудня 2016року (а.с. 8).

Після його смерті відкрилася спадщина, зокрема, на Ѕ частину квартири під АДРЕСА_1 , у зв`язку з чим, ОСОБА_1 звернувся до Третьої Одеської державної нотаріальної контори з відповідною заявою.

Однак, постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 15.09.2017року, державний нотаріус Третьої Одеської державної нотаріальної контори Білик О.Г. відмовив ОСОБА_1 у вчиненні нотаріальної дії видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на квартиру під АДРЕСА_1 (двадцять четвертим), після ОСОБА_2 , оскільки за даними Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна у порядку доступу нотаріусів від 08.09.2017 за № 96668286, накладений арешт на все нерухоме майно ОСОБА_2 , на підставі ухвали Бахчисарайського районного суду від 23.03.1999 року, архівний запис. №18118-131, зареєстрований Бахчисарайською державною нотаріальною конторою 16.10.2006 за № 3891485. В зв`язку з тим, що на даний час на невизначене майно ОСОБА_2 накладений арешт, видати свідоцтво про право на спадщину за законом немає можливості (а.с. 15).

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 05.06.2018 року у справі №520/33274/18 було задоволено заяву ОСОБА_1 , заінтересовані особи: ОСОБА_3 , Третя Одеська державна нотаріальна контора, Бахчисарайська державна нотаріальна контора про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Встановлено юридичний факт, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з 2004 року до грудня 2016 року постійно спільно проживав за адресою: АДРЕСА_2 зі своїм батьком ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_2 , паспорт громадянина України: НОМЕР_3 , виданий Київським РВ УМВС України в Одеській області), до дня його смерті, яка настала ІНФОРМАЦІЯ_3 у віці 62 років в місті Одесі, Одеська область, Україна (актовий запис № 13239 від 27.12.2016 року Одеського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області). Встановлено юридичний факт, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (ІПН НОМЕР_4 ) є спадкоємцем першої черги за законом, як дитина спадкодавця ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 у віці 62 років (актовий запис № 13239 від 27.12.2016 року Одеського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області). Встановлено юридичний факт, що ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_4 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 ), який постійно проживав із спадкодавцем ОСОБА_2 на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, яка відкрилась після смерті ОСОБА_2 в грудні 2016 року (свідоцтво про смерть: серії НОМЕР_5 , видане 27.12.2016 року Одеським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області).

З урахуванням викладеного, у зв`язку з тим, що ОСОБА_1 було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на квартиру під АДРЕСА_1 , після ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_1 звернувся до суду з відповідним позовом.

Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1 ст. 15 ЦК України).

Правом звернення до суду за захистом наділена особа, права якої порушені, невизнані або оспорені.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до ст. 16 ЦК України особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу у визначені цією статтею способи. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України).

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Способи захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють як закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав, як вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачений статтею 16 ЦК України.

Спадкові відносини в Україні регулюються Цивільним кодексом України, Законами України «Про нотаріат», «Про міжнародне приватне право», іншими законами та підзаконними нормативними актами, як нормами матеріального та процесуального права, крім того, у судовій практиці застосовується постанова Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 N 7 "Про судову практику у справах про спадкування" та інші нормативно-правові акти.

У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (ст. 1261 ЦК України).

Відповідно до ст. 1262 ЦК України у другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері.

Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 ЦК України).

В основі спадкування за законом знаходиться принципі черговості, який полягає у встановленні пріоритету прав одних спадкоємців за законом перед іншими. Кожна черга - це визначене коло осіб, з урахуванням ступеня їх близькості спадкодавцеві, яке встановлене законом на підставі припущення про те, що спадкодавець залишив би своє майно найближчим родичам, членам сім`ї, утриманцям і (або) іншим родичам до шостого ступеня споріднення.

Спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) (стаття 1216 ЦК України). Відповідно до частин першої, другої статті 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу).

Стаття 1218 ЦК України визначає, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) - стаття 1216 ЦК України. Спадкодавець - це фізична особа, права та обов`язки якої після смерті переходять до інших осіб. Спадкоємці - це особи, що набувають право на спадщину (особи, які є живими на момент відкриття спадщини, особи, що були зачаті за життя спадкодавця і народилися після відкриття спадщини, а також юридичні особи та держава). Право спадкування тісно пов`язане з правом власності, оскільки спадкування є одним із засобів набуття права власності.

До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Суд зазначає, що при зверненні до суду з позовною заявою позивачем було визначено в якості відповідача Київську районну адміністрацію Одеської міської ради.

Однак, суд вважає, що належними відповідачами у даній категорії спорів є інші спадкоємці, які прийняли спадщину, у разі їх відсутності спадкоємці інших черг спадкування, а у разі відсутності таких територіальні громади в особі органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.

Спадкування за законом здійснюється почергово.

За відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття всіма спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують спадкоємці відповідної черги.

Зокрема, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. У другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері. У третю чергу право на спадкування за законом мають рідні дядько та тітка спадкодавця. У четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. У п`яту чергу право на спадкування за законом мають інші родичі спадкодавця до шостого ступеня споріднення включно. У п`яту чергу право на спадкування за законом також одержують утриманці спадкодавця, які не були членами його сім`ї. Утриманцями слід вважати неповнолітню або непрацездатну особу (жінку, чоловіка при досягненні відповідно 55 і 60 років, інвалідів І, ІІ і ІІІ груп), яка не була членом сім`ї спадкодавця, але не менш як п`ять років одержувала від нього матеріальну допомогу, що була для неї єдиним або основним джерелом засобів до існування.

Відповідно до ст. 1277 ЦК України у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття орган місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини, а якщо до складу спадщини входить нерухоме майно - за його місцезнаходженням, зобов`язаний подати до суду заяву про визнання спадщини відумерлою. У разі якщо на об`єкті нерухомого майна на момент відкриття спадщини знаходиться рухоме майно, що входить до складу спадщини, таке рухоме майно переходить у власність територіальної громади, якій передано нерухоме майно.

За змістом ст. 392 ЦК України належним відповідачем є особа учасник цивільних правовідносин, яка не визнає або оспорює право власності спадкоємця на спадкове майно, зокрема, житловий будинок, квартиру земельну ділянку.

Відповідно до ч. 3 ст. 24 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» органи місцевого самоврядування та їх посадові особи діють лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією і законами України, та керуються у своїй діяльності Конституцією і законами України, актами Президента України, Кабінету Міністрів України, а в Автономній Республіці Крим - також нормативно-правовими актами Верховної Ради і Ради міністрів Автономної Республіки Крим, прийнятими у межах їхньої компетенції.

Відповідно до Положення про Київську районну адміністрацію Одеської міської ради, Київська районна адміністрація Одеської міської ради є виконавчим органом Одеської міської ради та створюється нею з метою реалізації функцій місцевого самоврядування на території Київського району міста Одеси згідно із Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні». Київська районна адміністрація Одеської міської ради підзвітна та підконтрольна Одеській міській раді, підпорядкована міському голові та виконавчому комітету міської ради.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» територіальна громада - жителі, об`єднані постійним проживанням у межах села, селища, міста, що є самостійними адміністративно-територіальними одиницями, або добровільне об`єднання жителів кількох сіл, селищ, міст, що мають єдиний адміністративний центр.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» місцеве самоврядування в Україні - це гарантоване державою право та реальна здатність територіальної громади - жителів села чи добровільного об`єднання у сільську громаду жителів кількох сіл, селища, міста - самостійно або під відповідальність органів та посадових осіб місцевого самоврядування вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції і законів України. Місцеве самоврядування здійснюється територіальними громадами сіл, селищ, міст як безпосередньо, так і через сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи, а також через районні та обласні ради, які представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ, міст.

Відповідно до ст. 10 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» Сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц (провадження № 14-61цс18) зроблено висновок, що «пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження».

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 19 травня 2020 року в справі №175/1941/16-ц (провадження № 61-19798св18) вказано, що «у справах про визнання права власності у порядку спадкування належним відповідачем є спадкоємець (спадкоємці), який прийняв спадщину, а у випадку їх відсутності, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття, належним відповідачем є відповідний орган місцевого самоврядування».

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 31 серпня 2020 року у справі №279/2044/18 (провадження № 61-4108св19) зазначено, що «предметом спору у цій справі є визнання права на спадкове майно - житловий будинок, а тому відповідачами у справі мають бути спадкоємці, які прийняли спадщину, а при відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини».

З урахуванням викладеного, суд зазначає, що належним відповідачем в даній категорії справ, відповідно, й по даній справі, є Одеська міська рада як органа місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини, а не Київська районна адміністрація Одеської міської ради як визначено позивачем.

Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом (п.4 ч.5 ст. 12 ЦПК України), й, зважаючи на спірні правовідносини, склад їх учасників, у межах підготовчого судового засідання, оскільки справа розглядається у порядку загального позовного провадження, з`ясовував питання щодо належної особи відповідача, проте позивач погодив правильність визначеної ним особи відповідача.

Відповідно до ч.1 та ч.2 ст. 55 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі.

На підставі вимог ст. 51 ЦПК України, суд за відсутності умов, передбачених вказаною нормою за власної ініціативи не вправі проводити заміну неналежного відповідача на належного або залучати до участі у справі іншу особу як співвідповідача. Право визначення особи відповідача покладено на позивача, суд не вправі втручатися у визначення позивачем особи відповідача.

Відповідно до п. 1 Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» у разі пред`явлення позову до неналежного відповідача суд за клопотанням позивача, не припиняючи розгляду справи, замінює первісного відповідача належним відповідачем, якщо позов пред`явлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, або залучає до участі у справі іншу особу як співвідповідача (ст. 33 ЦПК). Якщо позивач не заявляє клопотання про заміну неналежного відповідача, суд повинен відмовляти у задоволенні позову.

Відповідно до ч.1 та ч.2 ст. 55 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі.

Однак відповідного клопотання під час розгляду справи заявлено не було, відповідних уточнень до позовної заяви не надано, що виключає можливість задоволення позову пред`явленого до неналежного відповідача.

Положеннями ч.ч. 1, 3 ст. 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Враховуючи викладене, оскільки належним відповідачем у даній справі є Одеська міська рада як орган місцевого самоврядування, клопотань від позивача про заміну первісного відповідача належним відповідачем до суду не надходило, при цьому, суд позбавлений можливості з власної ініціативи залучати до участі у справі співвідповідача чи замінювати первісного відповідача належним відповідачем, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 до Київської районної адміністрації Одеської міської ради про визнання права власності, оскількипред`явлення позову до неналежного відповідача є підставою для відмови у позові.

Доказами, відповідно до ст. 76 ЦПК України, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи, згідно до ст. 79 ЦПК України.

В свою чергу положеннями ст. 80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Разом з тим, позивачем, в порушення вимог ст. 81 ЦПК України, до матеріалів справи не надано відповідних копії матеріалів спадкової справи, заведеної після смерті батька - ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , як і не було заявлено під час розгляду справи відповідного клопотання про їх витребування, що також є підставою для відмови у задоволенні позову.

Інші доводи позивача, які наведені у позові, не впливають на висновок суду та не потребують детального обґрунтування, що відповідає практиці Європейського суду з прав людини.

Зокрема, Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи ("Проніна проти України", N 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18.07.2006).

Відповідно до пункту 1 статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

З урахуванням викладеного, суд прийшов до висновку про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 до Київської районної адміністрації Одеської міської ради про визнання права власності.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, у зв`язку з відмовою у задоволенні позову, судові витрати позивачу не відшкодовуються.

Керуючись ст.ст. 141, 263-265, 268 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Київської районної адміністрації Одеської міської ради про визнання права власності- залишити без задоволення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його складення.

Суддя Петренко В. С.