Справа № 466/5358/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 листопада 2021 року м. Львів

Шевченківський районний суд м.Львова

в складі: головуючого судді Ковальчука О.І.

з участю секретаря Масної К.О.

№466/5358/21

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові в порядку спрощеного провадження цивільну справу за позовною заявою фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування збитків в порядку регресу

встановив:

14.06.2021 року адвокат Свиридов С.В. звернувся до суду з позовом в інтересах фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування збитків в порядку регресу, в якому просить суд ухвалити рішення, яким стягнути з ОСОБА_2 на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 завдані збитки в порядку регресу в розмірі 1403,56 грн., судовий збір, сплачений позивачем при зверненні до суду в розмірі 908,00 грн. та витрати на правову допомогу в розмірі 8197,80грн.

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що між Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «ВУСО» (надалі - ПрАТ «СК ВУСО») та ТОВ «Захід Холдинг» (надалі - Страхувальник), було укладено Договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземного транспорту №6-00 від 10.10.2018 року (надалі - Поліс), за яким страховик зобов`язується відшкодувати шкоду заподіяну страхувальником життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації забезпеченого транспортного засобу, а саме автомобіля марки «Renault», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 .

13.02.2019 року о 10.50 год. по вул. Чорновола, 59 у м. Львові сталася дорожньо- транспортна пригода (надалі - ДТП) за участю транспортних засобів: автомобіля марки «Nissan», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_2 та автомобіля «Renault», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , що належить ТОВ «Захід Холдинг».

В результаті вищевказаної дорожньо-транспортної пригоди було пошкоджено транспортний засіб «Renault», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , відповідно до чого власник зазнав матеріального збитку.

Відповідно до Повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду (Європротокол) від 13.02.2019 року, яке було заповнено водіями учасниками ДТП на місці аварії, ОСОБА_2 , керуючи автомобілем марки «Nissan», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 під час руху в одному і тому ж напрямку та по одній і тій же смузі здійснила зіткнення з задньою частиною іншого автомобіля марки «Renault», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , під час заїзду його останнього на перехрестя з круговим рухом. ОСОБА_2 свою вину визнала повністю, про що свідчить її зауваження про недотримання дистанції та її особистий підпис в Повідомленні про дорожньо-транспортну пригоду (Європротокол) від 13.02.2019 року.

Для встановлення вартості відновлюваного ремонту пошкодженого транспортного засобу «Renault», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 був організований огляд автомобіля.

Згідно Рахунку-фактури № ТОВ 0000072 від 13.02.2019 року ТОВ «Ю.Р.К.» вартість відновлюваного ремонту автомобіля марки «Renault», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 склала: 8256,24 грн., що підтверджується актом здачі-прийняття робіт.

За заявою потерпілої особи та виконуючи взяті на себе зобов`язання по Договору добровільного страхування на підставі страхового акту №02141-02 від 27.02.2019 року ПрАТ «СК «ВУСО» виплатило суму страхового відшкодування у розмірі: 8256,24 грн., що підтверджується платіжним дорученням №5004 від 27.02.2019р.

Враховуючи вищенаведене, загальний розмір фактично понесених витрат ПрАТ «СК «ВУСО склав: 8256,24 грн.

Як вбачається з вищенаведеного, право регресної вимоги виникло у ПрАТ «СК «ВУСО» з моменту виплати страхового відшкодування, тобто 24 квітня 2019 року, що підтверджується платіжним дорученням № 10118 від 24.09.2019 року.

Отже, відшкодувавши матеріальну шкоду в сумі 8256,24 грн., заподіяну Відповідачем внаслідок ДТП 13 лютого 2019 року, ПрАТ СК «ВУСО» отримало право регресної вимоги до Відповідача щодо стягнення суми виплаченого страхового відшкодування, а саме 8256,24 грн.

Оскільки цивільно-правова відповідальність відповідача як водія автомобіля марки «Nissan», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 була застрахована за Полісом № НОМЕР_3 в АТ «СК ІНГО», то керуючись ст. 6,9, 22, 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст. 993, 1191 Цивільного кодексу України та ст. 27 Закону України "Про страхування" ПрАТ «СК «ВУСО» звернулося до АТ «СК ІНГО» з вимогою про відшкодування збитків в порядку регресу.

АТ «СК ІНГО» здійснило розрахунок суми відшкодування згідно ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Згідно Розрахунку № 1878393 від 12.06.2019 року вартість відновлювального ремонту автомобіля марки «Renault», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 складає 8256,24 грн., вартість відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу складає 6852,68 грн.

Отже АТ «СК ІНГО» здійснило виплату страхового відшкодування на рахунок ПрАТ «СК «ВУСО» в порядку регресу в межах ліміту, передбаченого полісом АМ 8841174 з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу в сумі 6852,68 грн.

Таким чином, винуватець ДТП повинен відшкодувати завдані збитки в межах різниці між фактичним розміром шкоди та сплаченого страхового відшкодування 8256,24 грн. - 6852,68 грн. = 1403,56грн.

Так, ст. 1166 ЦК України встановлено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоду, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоду завдано не з її вини.

Крім того, відповідно до ч.1 ст. 1191 ЦК України передбачено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

З огляду на викладене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу, саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності вини у завданні шкоди, а позивач доводить наявність шкоди та розмір.

20.12.2019 року між ПрАТ «СК «ВУСО» (Первісний кредитор) та Фізичною особою- підприємцем ОСОБА_1 (Новий кредитор) укладено Договір 20/12/2019 про відступлення права вимоги (далі - Договір), відповідно до якого Первісний кредит відступає (передає), а Новий кредитор (Позивач) отримує право вимоги відшкодування у порядку регресу збитків завданих Первісному кредитору по договорам страхування, перелік яких наведений у Додатку №1 до Договору. В тому числі, Новий кредитор отримав право вимоги відшкодування у порядку регресу збитків у вигляді виплаченого страхового відшкодування за Договором страхування (Поліс) № №6-00 від 10.10.2018 року (п. 17 Додатку №1 до договору).

З вищенаведеного вбачається те, що в розумінні статей Цивільного кодексу України, Закону України "Про страхування», Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у Відповідача виникло зобов`язання перед Позивачем відшкодувати завдані збитки в межах сплаченого Позивачем страхового відшкодування.

З метою досудового врегулювання спору, 27.12.2019 року та повторно 13.04.2020 року відповідачеві було направлено повідомлення та Вимогу про відшкодування збитків в порядку регресу, про що свідчить фіскальний чек від 13.04.2020 року (відстеження рекомендованого листа) але відповідач не погасив заборгованість в добровільному порядку. З врахуванням вищевикладеного, позивач змушений звернутися до суду.

Представник позивача, адвокат Свиридов С.В. в судове засідання не з`явився, однак подав до суду заяву, в якій підтримує позовні вимоги в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує та просить суд розглядати справу у його відсутності, а тому суд вважає за можливе заслухати справу на підставі наявних доказів.

Представник відповідача, адвокат Костків Н.С. в судове засідання не з`явився, однак подав до суду письмовий відзив на позовну заяву, долучений до матеріалів справи. Просив у задоволенні позову відмовити.

У відповідності до ч.2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд вважає за можливе розглянути дану справу у відсутності сторін без фіксування судового засідання технічними засобами.

З`ясувавши дійсні обставини справи, права та обов`язки сторін, перевіривши зібрані по справі матеріали, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено, що між Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «ВУСО» (надалі - ПрАТ «СК ВУСО») та ТОВ «Захід Холдинг» (надалі - Страхувальник), було укладено Договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземного транспорту №6-00 від 10.10.2018 року (надалі - Поліс), за яким страховик зобов`язується відшкодувати шкоду заподіяну страхувальником життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації забезпеченого транспортного засобу, а саме автомобіля марки «Renault», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 .

13.02.2019 року о 10.50 год. по пр. Чорновола, 59 у м. Львові сталася дорожньо- транспортна пригода (надалі - ДТП) за участю транспортних засобів: автомобіля марки «Nissan», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_2 та автомобіля «Renault», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , що належить ТОВ «Захід Холдинг».

В результаті вищевказаної дорожньо-транспортної пригоди було пошкоджено транспортний засіб «Renault», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , застрахований в ПрАТ "СК «ВУСО» автомобіль.

Відповідно до Повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду (Європротокол) від 13.02.2019 року, яке було заповнено водіями учасниками ДТП на місці аварії, ОСОБА_2 , керуючи автомобілем марки «Nissan», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 під час руху в одному і тому ж напрямку та по одній і тій же смузі здійснила зіткнення з задньою частиною іншого автомобіля марки «Renault», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , під час заїзду його останнього на перехрестя з круговим рухом. ОСОБА_2 свою вину визнала повністю, про що свідчить її зауваження про недотримання дистанції та її особистий підпис в Повідомленні про дорожньо-транспортну пригоду (Європротокол) від 13.02.2019 року.

Таким чином, вина відповідача ОСОБА_2 у вчиненні згаданого ДТП доведена та доказуванню не підлягає.

Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» регулює відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.

У відповідності до положення п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», при настанні страхового випадку, страховик, відповідно до лімітів відповідальності страховика, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 20 Закону України «Про страхування» страховик зобов`язаний при настанні страхового випадку здійснити виплату страхового відшкодування, розмір якого визначається умовами договору.

Так, для встановлення вартості відновлюваного ремонту пошкодженого транспортного засобу «Renault», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 був організований огляд автомобіля.

Згідно Рахунку-фактури № ТОВ 0000072 від 13.02.2019 року ТОВ «Ю.Р.К.», вартість відновлюваного ремонту автомобіля марки «Renault», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 склала: 8256,24 грн., що підтверджується актом здачі-прийняття робіт.

За заявою потерпілої особи та виконуючи взяті на себе зобов`язання по Договору добровільного страхування на підставі страхового акту №02141-02 від 27.02.2019 року ПрАТ «СК «ВУСО» виплатило суму страхового відшкодування у розмірі 8256,24 грн., що підтверджується платіжним дорученням №5004 від 27.02.2019р.

Враховуючи вищенаведене, загальний розмір фактично понесених витрат ПрАТ «СК «ВУСО склав 8256,24 грн.

Як вбачається з вищенаведеного, право регресної вимоги виникло у ПрАТ «СК «ВУСО» з моменту виплати страхового відшкодування, тобто 24 квітня 2019 року, що підтверджується платіжним дорученням № 10118 від 24.09.2019 року.

Отже, відшкодувавши матеріальну шкоду в сумі 8256,24 грн., заподіяну відповідачем внаслідок ДТП 13 лютого 2019 року, ПрАТ СК «ВУСО» отримало право регресної вимоги до відповідача щодо стягнення суми виплаченого страхового відшкодування, а саме 8256,24 грн.

Оскільки цивільно-правова відповідальність відповідача як водія автомобіля марки «Nissan», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 була застрахована за Полісом № НОМЕР_3 в АТ «СК ІНГО», то керуючись ст. 6,9, 22, 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст. 993, 1191 Цивільного кодексу України та ст. 27 Закону України "Про страхування" ПрАТ «СК «ВУСО» звернулося до АТ «СК ІНГО» з вимогою про відшкодування збитків в порядку регресу.

АТ «СК ІНГО» здійснило розрахунок суми відшкодування згідно ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Згідно Розрахунку № 1878393 від 12.06.2019 року вартість відновлювального ремонту автомобіля марки «Renault», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 складає 8256,24 грн., вартість відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу складає 6852,68 грн.

Отже АТ «СК ІНГО» здійснило виплату страхового відшкодування на рахунок ПрАТ «СК «ВУСО» в порядку регресу в межах ліміту, передбаченого полісом АМ 8841174 з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу в сумі 6852,68 грн.

Таким чином, винуватець ДТП повинен відшкодувати завдані збитки в межах різниці між фактичним розміром шкоди та сплаченого страхового відшкодування 8256,24 грн. - 6852,68 грн. = 1403,56грн.

Крім того судом встановлено, що 20.12.2019 року між ПрАТ «СК «ВУСО» та Фізичною особою- підприємцем ОСОБА_1 укладено Договір 20/12/2019 про відступлення права вимоги, відповідно до якого Первісний кредит відступає (передає), а Новий кредитор (Позивач) отримує право вимоги відшкодування у порядку регресу збитків завданих Первісному кредитору по договорам страхування, перелік яких наведений у Додатку №1 до Договору. В тому числі, Новий кредитор отримав право вимоги відшкодування у порядку регресу збитків у вигляді виплаченого страхового відшкодування за Договором страхування (Поліс) №6-00 від 10.10.2018 року (п. 17 Додатку №1 до договору).

З вищенаведеного вбачається те, що в розумінні статей Цивільного кодексу України, Закону України "Про страхування», Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у відповідача виникло зобов`язання перед позивачем відшкодувати завдані збитки в межах сплаченого страхового відшкодування.

З метою досудового врегулювання спору, 07.04.2020 року відповідачу було направлено повідомлення та Вимогу про відшкодування збитків в порядку регресу, про що свідчить фіскальний чек від 07.04.2020 року (відстеження рекомендованого листа 469). Проте, на даний час в добровільному порядку відповідачем не компенсовано витрати позивачу.

Відповідно до ч. 1 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Як передбачено п. 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України, збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку із пошкодженням або знищенням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

У відповідності до ст. 1187 ч. 2 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України "Про страхування" до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

У відповідності до ч.1 ст. 1191 ЦК України, особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Також, згідно з ст.1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди, зобов`язана оплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Тобто з метою захисту інтересів потерпілого на страхувальника (зокрема, винуватця ДТП) покладається додаткова (субсидіарна) відповідальність.

При цьому страховик, який виплатив страхове відшкодування потерпілому, має право самостійно обирати спосіб захисту свого порушеного права, зокрема право вимоги до винної особи про стягнення коштів у розмірі виплаченого відшкодування.

Отже, якщо страхової виплати (страхового відшкодування) недостатньо для повного відшкодування завданої потерпілому шкоди, то страховик, який виплатив страхове відшкодування, на підставі статті 1194 ЦК України має право звернутися безпосередньо до страхувальника з вимогою про відшкодування різниці між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

У постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі № 6-691цс15 зроблено висновок про те, що правильним є стягнення з винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати).

Також, у Постанові ВСУ від 31.05.2017 року у справі № 6-2969цс16 року зазначено, що «з метою захисту інтересів потерпілого на страхувальника (зокрема, винуватця ДТП) покладається додаткова (субсидіарна) відповідальність. Якщо страхової виплати (страхового відшкодування) недостатньо для повного відшкодування завданої потерпілому шкоди, то страховик, який виплатив страхове відшкодування, на підставі статті 1194 ЦК України має право звернутися безпосередньо до страхувальника з вимогою про відшкодування різниці між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою (страховим відшкодуванням)».

Аналогічні за змістом твердження наведені в Постанові Верховного Суду від 06.12.2018р. у справі №477/2154/16-ц, де вказано, що позивач, отримавши від страховика страхове відшкодування, якого недостатньо для повного відшкодування завданої шкоди, має право на відшкодування відповідачем різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою, одержаною ним від страховика.

У зв`язку з вищевикладеним, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача про стягнення страхового відшкодування в порядку регресу знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, а тому підлягають задоволенню.

Крім того, в силу дії ст. 141 ЦПК України до стягнення з відповідача підлягає розмір судових витрат, сплачених позивачем при зверненні з заявою до суду.

У зв`язку з наведеним, з відповідача підлягають стягненню на користь позивача 908,00 грн. судового збору.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно ч. 1 ст. 137 ЦПК витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 137 ЦПК за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Згідно ст. 17 Закону України від 23.02.2006 №3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди зобов`язані застосовувати як джерело права практику Європейського суду з прав людини, надалі ЄСПЛ.

В свою чергу ЄСПЛ у своїй практиці визначає поняття «фактично понесені витрати на сплату гонорару» (див., наприклад, рішення від 16.02.2012 у справі «Савін проти України», п. 97; рішення від 07.11.2013 у справі «Бєлоусов проти України», п. 115), не лише ті витрати, яким є документальне підтвердження, а і ті, які за умовами договору з адвокатом клієнт має сплатити як гонорар.

Наведена практика ЄСПЛ цілком узгоджується з приписами п. 1 ч. 2 ст. 137 ЦПК України, щодо доказування обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Отже, обставинами, які підлягають доказуванню, щодо розміру витрат сторони позивача на правничу (правову) допомогу, є:

- вартість послуг адвоката, визначена між позивачем та адвокатом Самойленко П.М. у Договорі про надання правової допомоги №1818 від 25.05.2021;

- обсяг наданих адвокатом в рамках Договору про надання правової допомоги №1818 від 25.05.2021 послуг і виконаних робіт та їх вартість, що сплачена або підлягає сплаті.

Такі обставини підтверджуються: описом робіт (наданих послуг) адвокатом, актом приймання-передачі наданих послуг від 25.05.2021 року, квитанцією до прибуткового касового ордера від 26.05.2021 року на суму 8197,80 грн.

Суд відмічає, що дійсно адвокатом було підготовлено позовну заяву, однак в судове засідання адвокат не з`явився, подав до суду заяви про розгляд справи у його відсутності.

Таким чином, суд прийшов до переконання, що заявлені витрати не є співмірними із складністю цієї справи, наданим адвокатом обсягом послуг у суді першої інстанції, затраченим ним часом на надання таких послуг (підготовка цієї справи до розгляду у суді першої інстанції не вимагала значного обсягу юридичної і технічної роботи, враховуючи стаж адвоката, такий був обізнаний про позицію позивача, нормативно-правове регулювання спірних відносин не змінювалось), не відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру, а тому суд враховуючи відповідність понесених стороною витрат складності, обсягу та характеру наданої адвокатом правничої допомоги, з урахуванням ціни позову, розміру задоволених позовних вимог, прийшов висновку, про стягнення з відповідача на користь позивача 2000 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно гуртуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Враховуючи вищевикладене, виходячи із принципу диспозитивності цивільного судочинства, визначеного ст. 13 ЦПК України, відповідно до якої суд розглядає справу лише в межах заявлених сторонами вимог і лише на підставі поданих ними доказів, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ФОП ОСОБА_1 підлягають до часткового задоволення. В матеріалах справи відсутні докази, які б спростовували даний висновок суду.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 81, 141, 259, 263, 264, 265, 354 ЦПК України, ст. ст. 1166, 1191, 1194 ЦК України, суд

УХВАЛИВ :

позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 завдані збитки в порядку регресу в розмірі 1403,56 грн. (одна тисяча чотириста три грн. 56 коп.), судовий збір, сплачений позивачем при зверненні до суду в розмірі 908,00 грн. (дев`ятсот вісім гривень 00 коп.) та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 2000,00 грн. (дві тисячі гривень).

Позивач: фізична особа-підприємець ОСОБА_1 , РНОКПП - НОМЕР_4 , р/р: НОМЕР_5 в ПАТ «КБ «ПРИВАТБАНК», МФО 380775, місцезнаходження: м. Київ, вул. К. Малевича, 89/151.

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_6 , АДРЕСА_1 .

Рішення може бути оскаржене протягом тридцяти днів до Львівського апеляційного суду через Шевченківський районний суд м. Львова з дня його проголошення.

Текст рішення складено та підписано 26.11.2021 року.

Суддя О. І. Ковальчук