Єдиний унікальний номер 227/2786/20
Номер провадження 22-ц/804/452/21
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 лютого 2021 року

Донецький апеляційний суд у складі:

головуючого-судді Азевича В.Б.,

суддів: Кішкіної І.В., Халаджи О.В.,

за участю секретаря Кіпрік Х.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Бахмут Донецької області цивільну справу № 227/2786/20 за позовом Органу опіки та піклування виконкому Добропільської міської ради, в інтересах малолітнього ОСОБА_1 , до ОСОБА_2 , третя особа Добропільський міський центр соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді, про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів, за апеляційною скаргою Органу опіки та піклування виконкому Добропільської міської ради на рішення Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 11 листопада 2020 року (суддя Кошля А.О., рішення ухвалено в приміщенні суду в м. Добропілля Донецької області, текст повного судового рішення складено 20 листопада 2020 року), -

В С Т А Н О В И В:

В липні 2020 року Орган опіки та піклування виконкому Добропільської міської ради звернувся в інтересах малолітнього ОСОБА_1 до Добропільського міськрайонного суду Донецької області з позовом до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів.

Свої вимоги позивач обґрунтував тим, що малолітній ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 04 березня 2019 року перебував в центрі соціально-психологічної реабілітації дітей Добропільської міської ради. Вдруге до центру потрапив 27.02.2020 року, де і перебуває до теперішнього часу. За час перебування ОСОБА_3 у центрі відповідач, який є батьком, чотири рази відвідав сина. Малолітній ОСОБА_3 з 01 вересня 2018 року до 03 березня 2019 року навчався в Добропільському комунальному закладі загальної середньої освіти І-ІІІ ступенів №2. ОСОБА_3 до 04 лютого 2019 року проживав з бабусею ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_1 . За час навчання ОСОБА_3 у школі батько жодного разу не відвідав заклад, не брав участі у вихованні сина, не цікавився його успіхами та досягненнями у школі. Після смерті бабусі близько місяця проживав у дідуся ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за адресою: АДРЕСА_2 . Мати, ОСОБА_6 , померла ІНФОРМАЦІЯ_3 . Батько, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_3 . Згідно побутової характеристики характеризується з негативної сторони, порушує громадський порядок, був помічений у розпиванні спиртних напоїв. Згідно інформації адміністрації Добропільського комунального закладу загальної середньої освіти І-ІІІ ст. №2 громадянин ОСОБА_2 з сином не проживає. Рішенням Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 16.08.2010 року відповідач позбавлений батьківських прав відносно малолітнього сина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 . Рішенням Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 21.01.2009 року - позбавлений батьківських прав відносно малолітніх дітей: ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , та ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_7 . Відповідно інформації Добропільського відділення поліції Покровського відділу поліції ГУНП в Донецькій області від 17 квітня 2019 року, на відповідача складено адміністративний протокол за правопорушення, передбачене ст. 184 КУпАП. Відповідач пройшов курс лікування від алкогольної залежності методом ушної голкотерапії, курс кодування від алкогольної залежності, однак вживає на теперішній час. У зв`язку з вищевикладеним, Орган опіки та піклування виконкому Добропільської міської ради просив позбавити ОСОБА_2 батьківських прав відносно його малолітнього сина ОСОБА_9 , стягнути аліменти на сина та передати ОСОБА_9 під опіку Органу опіки та піклування виконкому Добропільської міської ради для проведення заходів соціально-правового захисту його прав та інтересів.

Рішенням Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 11 листопада 2020 року в задоволенні позову Органу опіки та піклування виконкому Добропільської міської ради, в інтересах малолітнього ОСОБА_9 , про позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав та стягнення аліментів, відмовлено. Попереджено ОСОБА_2 про необхідність зміни ставлення до виховання сина ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та покладено на орган опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

На вказане судове рішення Орган опіки та піклування виконкому Добропільської міської ради подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що відповідач жодним чином не підтвердив те, що він пролікувався від зловживання спиртних напоїв. Крім того, суд першої інстанції не взяв до уваги, що громадянина ОСОБА_2 вже позбавляли батьківських прав відносно інших дітей саме з цієї причини.

Представник відповідача адвокат Гос В.В. подав відзив на апеляційну скаргу, у якому просив залишити рішення суду першої інстанції без змін, посилаючись на законність та обґрунтованість рішення суду.

Представник Органу опіки та піклування виконкому Добропільської міської ради Бажинова О.М. підтримала доводи апеляційної скарги.

Відповідач просив залишити рішення суду першої інстанції без змін.

Представник Добропільського міського центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді Заруба О.В. вважала апеляційну скаргу обґрунтованою та за доцільне позбавити відповідача батьківських прав.

Заслухавши суддю-доповідача, сторони, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Під час розгляду справи судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , є батьком ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с. 8).

Мати дитини ОСОБА_6 померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с. 25).

Згідно з копією довідки центру соціально-психологічної реабілітації дітей Добропільської міської ради № 469 від 06.05.2020 року, ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуває у центрі соціально-психологічної реабілітації дітей Добропільської міської ради з 27.02.2020 року по теперішній час (а.с. 13).

Рішенням Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 16.08.2010 року відповідач позбавлений батьківських прав відносно малолітнього сина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 . Рішенням цього ж суду від 21.01.2009 року він позбавлений батьківських прав відносно малолітніх дітей: ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , та ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_7 (а.с. 42-46).

Довідкою виконавчого комітету Добропільської міської ради підтверджується, що ОСОБА_2 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 (а.с. 28,29).

Відповідно до повідомлення Добропільського комунального закладу загальної середньої освіти І-ІІІ ступенів №58 від 28.02.2020 року, ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , навчається в Добропільському комунальному закладі загальної середньої освіти І-ІІІ ступенів №2 та є учнем 2 класу (а.с. 17).

З побутових характеристик ПП «ДРЕС «Південний» ОСОБА_2 за адресою мешкання: АДРЕСА_3 , характеризується з позитивної сторони, з сусідами не спілкується, скарг та заяв на нього не надходило (а.с. 31, 32).

В довідці керівника МГО «Твій Шанс» від 28.07.2020 року зазначено, що ОСОБА_2 проходить реабілітацію в центрі від алкогольної залежності з 06.05.2020 року по теперішній час, показує себе з позитивної сторони, є не конфліктною та відповідальною людиною (а.с.72).

Згідно довідки про доходи Добропільського міського управління виконавчої дирекції фонду соціального страхування України в Донецькій області №32/789 від 13.07.2020 року ОСОБА_2 одержує відшкодування втраченого заробітку, загальна сума доходу за період січень 2020 року червень 2020 року становить 12 880,00 гривень (а.с. 73).

Відповідно до довідки Добропільського ОУ ПФУ України в Донецькій області № 1190/02 від 20.07.2020 року ОСОБА_2 отримує пенсію за віком, з січня по червень 2020 року загальна сума становить 16 536,94 грн (а.с. 74).

Згідно з висновком виконкому Добропільської міської ради про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно його малолітнього сина ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від 16.07.2020 року, орган опіки та піклування виконкому Добропільської міської ради вважає доцільним позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно його малолітнього сина ОСОБА_9 (а.с. 6-7).

Звертаючись до суду із позовом про позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав, позивач посилався на те, що відповідач має алкогольну залежність.

Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що позивач не довів та не надав суду доказів, в чому полягає захист інтересів дитини шляхом позбавлення батька по відношенню до дитини батьківських прав та доказів, які б безспірно свідчили про умисне ухилення відповідачем від виконання батьківських обов`язків відносно дитини. При цьому, судом було враховано, що відповідач не втратив інтерес до дитини, намагається змінити ставлення до дитини, відвідує навчальний заклад та центр соціально-психологічної реабілітації дітей Добропільської міської ради, де перебуває його син, окрім того, пройшов реабілітацію в центрі, має постійний дохід для забезпечення дитини.

Апеляційний суд погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Відповідно до частин 1-2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

За частиною 1 статті 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

За частинами 1-3 статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Згідно із статтею 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Відповідно до статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

За частинами 1, 5 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною 1 статті 164 СК України. Пунктом 2 частини 1 статті 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти.

Тлумачення пункту 2 частини 1 статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків з виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі, не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Відповідно до статті 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають: один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Позбавлення батьківських прав є виключним заходом, який тягне за собою серйозні й остаточні правові наслідки (втрата прав, заснованих на спорідненості) як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України).

Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращий бік неможливо, і лише за наявності вини у діях батьків.

Відповідно до частини 1 статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінки. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграфи 57, 58).

В статті 9 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року зазначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Права батьків і дітей, які засновані на спорідненості, становлять основоположну складову сімейного життя, а заходи національних органів, спрямовані перешкодити реалізації цих прав, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

У рішенні, прийнятому у справі «Мамчур проти України» від 16 липня 2015 року (заява № 10383/09), Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте, основні інтереси дитини є надзвичайно важливими (параграф 100).

Розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, позбавлення батька спорідненості з дитиною, а це буде вважатись виправданим лише за виняткових обставин.

Подібні правові висновки викладені у низці постанов Верховного Суду, зокрема від 08 квітня 2020 року у справі № 645/731/18, від 29 січня 2020 року у справі № 127/31288/18, від 29 січня 2020 року у справі № 643/5393/17, від 17 січня 2020 року у справі № 712/14772/17, від 25 листопада 2019 року у справі № 640/15049/17, від 13 березня 2019 року у справі № 631/2406/15-ц, від 24 квітня 2019 року у справі № 331/5427/17.

Судова практика щодо застосування положень статті 164 СК України є усталеною.

Відповідно до частини 4 статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

В даному випадку, суд першої інстанції, вирішуючи спір, врахував, що позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав, тобто природних прав, наданих батькам щодо дитини на її виховання, захист її інтересів та інших прав, які виникають із факту кровної спорідненості з дитиною, є крайнім заходом впливу, необхідність та пропорційність застосування якого за обставин цієї справи не доведено.

При вирішення судом питання щодо позбавлення батьківських прав, визначальним є ставлення батька (матері) до дитини, бажання спілкуватися і брати участь у її вихованні.

В даній справі суд першої інстанції взяв до уваги, що відповідач не втратив інтерес до дитини, намагається змінити ставлення до неї, відвідує навчальний заклад та центр соціально-психологічної реабілітації дітей Добропільської міської ради, де перебуває його син, окрім того, пройшов реабілітацію в центрі, має постійний дохід для забезпечення дитини.

В свою чергу, судом не встановлено обставин, які б свідчили про те, що ОСОБА_2 не бажає спілкуватися з сином та брати участь у його вихованні, остаточно і свідомо самоусунувся від виконання своїх обов`язків з виховання дитини.

Той факт, що на час розгляду справи ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуває у центрі соціально-психологічної реабілітації дітей Добропільської міської ради, не свідчить безумовно про те, що батько дитини не бажає брати участь у його утриманні і вихованні, тобто свідомо умисно нехтує батьківськими обов`язками.

Згідно з частиною 6 статті 19 СК України суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

При цьому, суд першої інстанції врахував характер поведінки відповідача, його бажання виконувати обов`язки з виховання дитини, а тому не погодився із висновком органу опіки та піклування про доцільність позбавлення його батьківських прав відносно дитини, оскільки такий висновок є недостатньо обґрунтований та суперечить інтересам дитини.

Таким чином, позивачем не надано належних та допустимих доказів свідомого ухилення ОСОБА_2 від виконання батьківських обов`язків, які були б законною підставою для позбавлення його батьківських прав. А тому, суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позову, дійшов правильного висновку, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, який за обставин, що склались, застосувати не можна.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).

Наведені в апеляційній скарзі доводи були предметом дослідження в суді першої інстанції з наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах законодавства, і з якою погоджується суд апеляційної інстанції.

Враховуючи зазначене, відповідно до статті 375 ЦПК України апеляційна скарга позивача підлягає залишенню без задоволення, а судове рішення залишенню без змін.

Керуючись статтями 368, 374, 375, 382-384 ЦПК України, Донецький апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Органу опіки та піклування виконкому Добропільської міської ради залишити без задоволення.

Рішення Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 11 листопада 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий: В.Б. Азевич

Судді: І.В. Кішкіна

О.В. Халаджи

Повний текст постанови складено 02 лютого 2021 року.

Суддя-доповідач В.Б. Азевич