Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

Справа №377/430/19

Провадження №2/377/1/21

27 січня 2021 року Славутицький міський суд Київської області у складі: головуючої - судді Малишенко Т.О., за участю секретаря судового засідання - Маряхіної І.В., за участі представника позивачів - адвоката - Колтунової О.В., відповідача ОСОБА_1 , її представника адвоката Прокопенко О.П., позивачі відсутні, розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Славутичі в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_5 , ОСОБА_6 до ОСОБА_1 - про припинення права спільної часткової власності,

У С Т А Н О В И В:

20 червня 2019 року позивачі ОСОБА_5 та ОСОБА_6 звернулися до суду з позовною заявою, згідно якої просили зобов`язати ОСОБА_1 не чинити ОСОБА_5 та ОСОБА_6 перешкод у користуванні 2/6 та 1/2 частинами квартири АДРЕСА_1 ; припинити право власності ОСОБА_1 на 1/6 частину даної квартири; визнати за ОСОБА_5 право власності на 1/6 частину квартири що належить ОСОБА_1 (т.1 а.с.3-7)

Ухвалою Славутицького міського суду 24.06.2019 року зазначена позовна заява була залишена без руху, позивачам надано строк для усунення недоліків (т.1 а.с.45).

08 липня 2019 року до Славутицького міського суду було надано позов, за яким позивачі ОСОБА_5 та ОСОБА_6 зменшили розмір позовних вимог, просять припинити право власності ОСОБА_1 на 1/6 частину квартири АДРЕСА_1 ; визнати за ОСОБА_5 право власності на 1/6 частину квартири що належить ОСОБА_1 .

На обгрунтування зменшенних заявлених позовних вимог позивачі ОСОБА_5 та ОСОБА_6 послалися на те, що згідно Свідоцтва про право власності на житло, виданого 21.11.2002 року їх батьку ОСОБА_7 належала 1/2 частина квартири АДРЕСА_1 . Власником іншої 1/2 частини даної квартири згідно вищевказаного Свідоцтва про право власності на житло є ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1 помер їх батько ОСОБА_7 , після смерті якого його син ОСОБА_5 отримав у спадщину згідно Свідоцтва про право на спадщину від 31.05.2019 року за законом 2/3 частки від спадщини свого батька, у тому числі з урахуванням 1/3 частки спадщини, від якої відмовилась на його користь його сестра ОСОБА_6 . Відповідач після смерті батька без попередження другого власника, ОСОБА_5 , змінила замки на вхідних дверях та комплект ключів в добровільном порядку не надала. Так як домовитися з відповідачкою про порядок користування квартирою вони не змогли, а остання демонструє неможливість спільного проживання, вони змушені звернутися до суду за захистом порушених прав з позовом про припинення права спільної часткової власності. На підтвердження своїх вимог позивачі послалися на норми матеріального права (ст.150, п.1 ст.356, ст.361, ст.183, ст.365 ЦК України), п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 04.10.1991 року «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок», а також на те, що 1/6 частка даної квартири, що належить на праві власності відповідачу, є незначною і не може бути виділена в натурі, спільне володіння майном є неможливим в силу конфлікних ситуацій між сторонами, відповідач забезпечена іншим житлом (має частку у квартирі своїх батьків) (т.1 а.с.53).

Ухвалою Славутицького міського суду від від 11 липня 2019 року відкрито провадження у справі за правилами загального провадження та призначено підготовче засідання на 08.08.2019 року (т.1 а.с.60).

08 серпня 2020 року до суду відповідачем ОСОБА_1 було подано відзив на позовну заяву, згідно якого вона просить відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. На обгрунтування своєї позиції відповідач зазначила те, що вона зі своїм чоловіком ОСОБА_7 в спірному житловоу приміщенні мешкала 6 років. ОСОБА_5 та ОСОБА_6 в цій квартирі не мешкають, за житлово - комунальні послуги не сплачують. Вона не чинила перешкод позивачам у користуванні даним житловим приміщенням, замки на вхідних дверях не змінювала, на прохання ОСОБА_5 надати йому комплект ключів не заперечувала і направила йому листа про дату і час зустрічі, від чого останній ухилився. ОСОБА_6 з даного питання до неї не зверталася. Конфліктів між нею та позивачами ніколи не було. Посилаючись на вищенаведені обставини, норми матеріального права (ст.ст.21,24,41 Конституції України, ст.ст. 319, 321, 358, 365 ЦК України), а також на те, що 1/6 частку вищевказаної квартири не можна вважати незначною, якою вона бажає користуватися, що фактично і здійснює, відповідач вважає, що припинення її права власності на частку цієї квартири завдасть їй істотної шкоди ( т.1 а.с. 80-85).

08.08.2019 року підготовче засідання відкладено до 22.08.2019 року, надано позивачам час для ознайомлення з відзивом на позом і підготовки відповіді (т.1 а.с.97,98).

14 серпня 2019 року від представника позивачів, адвоката Гиляки О.М., було подано відповідь на відзив, згідно якої, посилаючись на аналогічні обставини та підстави раніше заявлених позовних вимог, перереєстрацію ОСОБА_1 у спірне житлове приміщення 29.07.2019 року, неможливість виділення відповідачу у користування окремої кімнати, просить задовольнити позовні вимоги в повному обсязі (т.1 а.с.102) .

22.08.2019 року підготовче засідання відкладено до 29.08.2019 року, надано час відповідачу для отримання і ознайомлення з відповіддю на відзив (т.1 а.с.118,119).

28 серпня 2019 року від відповідача ОСОБА_1 до суду було подано заперечення, за якими вона просить відмовити у задоволенні позову, додатково посилаюись на ст.1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року, ратіфікованої Законом України від 17.07.1997 року, за якою ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права; постанови Пленуу Верховного Суду України від 23.11.2016 року у справі № 6-1943цс16; від 02.07.2014 р. у справі № 6-68цс14, в яких зазначено, що суд прийшов до висновку, що припинення права особи на частку в спільному майні допускається за наявності будь - яких з передбачених п.п.1-3 ч.1 ст.365 ЦК України пістав та з урахуванням того, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї ( т.1 а.с.128-131).

29.08.2019 року підготовче засідання було відкладено до 26.09.2019 року, надано час представнику позивача для отримання і ознайомлення заперечення на відповідь на відзив ( т.1 а.с.138,139).

26.09.2019 року у підготовчому засіданні представник позивачів заявив клопотання про призначення судово будівельно-технічної експертизи (т.1 а.с.151-152). Ухвалою суду в підготовчому засіданні 26.09.2019 року призначено судово будівельно-технічну експертизу. Провадження у справі на час проведення експертизи зупинено (т.1 а.с.157,158).

08.01.2020 року до суду від експерта прийшло повідомлення про неможливість надання висновку за ухвалою суду (т.1 а.с.180-183.

Ухвалою суду від 11.01.2020 року провадження у підготовчому засіданні було відновлено призначено проведення підготовчого засідання на 24.01.2020 року ( т.1 а.с.184).

Ухвалою суду від 12 лютого 2020 року повторно за клопотанням представника позивачів, адвоката Колтунової О.В., було призначено судову будівельно - технічну експертизу, на вирішення якої були поставлені питання можливості поділу в натурі спірної квартири з дотриманням рівності часток співвласників, визначення варіантів такого поділу, розміру грошової компенсації співвласникам квартири, сукупна частка яких після поділу квартири в натурі стане меншою за ідеальну. Провадження у справі на час проведення експертизи зупинено ( т.1 а.с.212-218).

25.06.2020 року до суду надійшов виснов за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи ( т.1 а.с. 251).

Ухвалою Славутицького міського суду від 17.07.2020 року поновлено провадження у підготовчому засіданні і підготовче засідання відкладено на 29.07.2020 року (т.2. а.с.23).

29.07.2020 року ухвалою суду закрито підготовче засідання і призначено розгляд справи до судового розгляду (т.2 а.с.45.46).

Представник позивачів подавала декілька разів клопотання про відкладення проведення судових засідань через карантин, оскільки 11 березня 2020 року Постановою Кабінету Міністрів України №211 «Про запобігання поширення на території України коронавірусу COVID-19» через спалах у світі коронавірусу введено карантин. Тому суд з метою убезпечити сторони, їх представників від поширення гострих респіраторних небезпечних інфекційних хвороб, з урахуванням того, що представник позивачів, проживає за межами міста Славутича, карантин продовжений до 31.10.2020 року, то дані клопотання судом були задоволенні, і судові засідання були декілька разів відкладені.

Судове засідання 27.01.2021 року.

Позивачі ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на судовий розгляд справи не з`явилися, подали заяву про розгляд справи за їх відсутності.

Представник позивачів адвокат Колтунова О.В. позовні вимоги підтримала повністю, обгрунтовуючи їх на аналогічно викладеним у позові та відповіді на відзив підставах та обставинах, просила задовольнити їх у повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_1 позовні вимоги не визнала та просила відмовити у їх задоволенні, посилаючись на те, що до спірної квартири вона відноситься як до свого постійного місця проживання, в якому мешкає та приймає участь в його утриманні більше 7 років, на даний час в неї немає іншого житла і тому припинення її права власності на 1/6 частаку цієї квартири завдасть їй істотної шкоди, позбавить її єдиного житла, на яке вона має законне право.

Представник відповідача, адвокат Прокопенко О.П., повністю підтримав позицію ОСОБА_1 та просив відмовити у задоволенні позову ОСОБА_5 і ОСОБА_6 про припинення права власності ОСОБА_1 на на 1/6 частину квартири АДРЕСА_1 і визнання за ОСОБА_5 право власності на дану частку квартири, посилаючись на те, що ці вимоги суперечать обставинам справи та вимогам ст. 365 ЦК України, судовій практиці, оскільки завдасть істотної шкоди відповідачу, порушить її права співвласника та позбавить єдиного житла, на яке вона має право. Також представник відповідача зазначив, що зі сторони позивачів не заявлялося вимоги щодо сплати відповідачу компенсації вартості 1/6 частки нерухомого майна, а тільки вимога про припинення права власності на цю частку та визнання права власності на неї ОСОБА_5 .

Відповідно до ст.13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог і на підставі наданих сторонами доказів. У ст. 12 ЦПК України, говориться, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. За змістом ст.12 та ст.81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У відповідності до ч.1 та ч.3 ст.89 Цивільного процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

СУДОМ ВСТАНОВЛЕНО, що відповідно до копії свідоцтва про шлюб № НОМЕР_1 , ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_3 зареєстрували шлюб 29 квітня 1977 року (т.1 а.с.148).

Від першого шлюбу померлий має двох повнолітніх дітей. Як вбачається з документів доданих до позову, перший позивач - дочка ОСОБА_6 є громадянкою Російської Федерації і постійно мешкає у м. Сочі, що підтверджується її паспортом та довідкою з місця реєстрації (т.1 а.с.13-14, т.2 а.с.60).

Другий позивач - син ОСОБА_5 є громадянином України, зареєстрований за адресою АДРЕСА_2 ( т.1 а.с.8-11)

У відповідності до Свідоцтва про право власності на житло від 21.11.2002 року, виданого на підставі розпорядження міського голови виконкому Славутицької міської ради Київської області № 319 від 19.11.2002 року квартира, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , була передана у спільну сумісну власність ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , чоловіку відповідача ОСОБА_1 , шлюб між якими був зареєстрований 26 липня 2014 року у Відділі державної реєстрації цивільного стану реєстраційної служби Славутицького міського управління юстиції у Київській області, актовий запис № 86 (т.1 а.с.15).

Після смерті ОСОБА_7 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , залишилася спадщина у вигляді належної йому на праві спільної сумісної власності 1/2 частки вищевказаної квартири.

З урахуванням відсутності заповіту, складеного ОСОБА_7 за життя, оформлення та розподіл спадщини відбувався серед спадкоємців першої черги за законом, коло яких визначено ч.1 ст.1261 ЦК України, та з урахуванням поданої ОСОБА_6 , заяви про відмову від прийняття спадщини на користь її брата ОСОБА_5 .

Відповідно до Свідоцтва про право на спадщину за законом, посвідченого 31 травня 2019 року державним нотапріусом Славутицької міської державної нотаріальної контори Київської області, спадкова справа № 14/2019, ОСОБА_5 , син спадкодавця, отримав у спадщину 2/6 частини даної квартири (зареєстровано в реєстрі за № 671), та ОСОБА_1 , дружина спадкодавця, отримала у спадщину 1/6 частку квартири (зареєстровано в реєстрі за № 672) ( т.1 а.с.16).

Згідно довідки Управління адміністративних послуг виконкому Славутицької міської ради від 29.07.2019 року ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .(т.1 а.с.149).

В той же час допитані у суді свідки ОСОБА_8 та ОСОБА_9 в судовому засіданні підтвердили факт постійного проживання ОСОБА_1 з 2014 року з її чоловіком ОСОБА_7 по день його смерті та в подальшому по сьогодняшній день, тобто більше 6 років, у квартирі АДРЕСА_1 .

Вищенаведені обставини свідчать про постійне проживання ОСОБА_1 у вищевказаній квартирі та користуваня нею на протязі тривалого періоду часу, отримання на законних підставах в порядку спадкування право власності на 1/6 її частку.

Відповідно до висновку судово-будівельної експертизи №1600/1601/20-24 від 23.06.2020 року, поділ в натурі квартири АДРЕСА_1 на три ізольовані частини з окремими входами чи без таких з дотриманням рівності ідеальних часток, чи відступом від розміру ідеальних часток у співвідношенні Ѕ,2/6.1/6 ,а також переобладнання квартири з урахуванням будівельних норм і правил та залишення її частини у спільній власності не вбпчається мождивим, оскільки виходячи із умови виділення кожному із співвласників окремої частини квартири дл заселення однією сім,єю не можливо виконати вимоги пунктів ДБН «Будинки і споруди. Житлові будинки. Основні положення». При цьому, ринкова вартість квартири №6 348531,00 Вартість 1/6 частки даної квартири становить 58088,00гривень. ( т.1 а.с. 241-249).

Відповідно до заяви та копії квитанції на депозитний рахунок Територіального управління Державної судової адміністрації України внесено грошових коштів у розмірі 53602 гривні по цивільній справі №377/430/19 від ОСОБА_5 (т.1 а.с.110,111).

Всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному і об`єктивному розгляді справи, зібрані по справі докази, керуючись законом, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Конституцією України (ст.41) та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, від 04.11.1950 року, підписаної від імені України 09 листопада 1995 року та ратифікованої Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

В своїх рішеннях Європейський суд з прав людини зазначає, що концепція «житла» має першочергове значення для особистості людини, самовизначення, фізичної та моральної цілісності, підтримки взаємовідносин з іншими, усталеного та безпечного місця в суспільстві (рішення від 27 травня 2004р. у справі «Коннорс проти Сполученого Королівства»)

Відповідно до п.п.19, 22 Рішення Європейського суду з прав людини про справі «Кечко проти України» (Заява № 63134/00) від 08 листопада 2005 року кожна фізична особа має право мирно володіти своїм майном.

Відповідно до ст.15 ЦК України кожна особа має права на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно частин 1 та 2 статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно із ч.1 ст.19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється у порядку іншого судочинства.

Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ст. 47 Конституції України, кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Відповідно до частин першої, другої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства.

Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (частина перша статті 321 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою.

Згідно із статтею 365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: частка є незначною і не може бути виділена в натурі; річ є неподільною; спільне володіння і користування майном є неможливим; таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

У відповідності до Висновку експерта за результатами проведення судової будівельно - технічної експертизи Чернігівського відділення КНДІСЕ № 1600/1601/20- 24 від 23.06.2020 року визначено, що поділ в натурі квартири АДРЕСА_1 , на три ізольовані частини з дотриманням рівності ідеальних часток співвласників є неможливим, визначена ринкова вартість часток кожного з співвласників станом на 10.06.200 року. В той же час даний висновок експертизи не визначає, що частка, належна ОСОБА_1 є незначною та не враховує ісотність шкоди її інтересам та житловим правам у разі припинення її права власності на цю частку житла.

Право власності співвласника на частку в спільному майні може бути припинено, але за умови, що завдана внаслідок такого припинення шкода не буде істотною. Саме ця обставина є визначальною при вирішенні позову про припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників.

Зазначена правова позиція висловлена у постановах Верховного Суду України від 02 липня 2014 року № 6-68цс12, від 24 лютого 2016 року № 6-2784цс15 і підстав для відступлення від цієї позиції колегія суддів не знаходить, така судова практика є незмінною.

Аналіз положень статті 365 ЦК України дає підстави для висновку, що право власності співвласника на частку в спільному майні може бути припинено за наявності будь-якої з передбачених пунктами 1-3 частини першої цієї статті підстав, які є самостійними, але за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї.

Висновок про істотність шкоди, яка може бути завдана співвласнику та членам його сім`ї, вирішується в кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи та особливостей об`єкта, який є спільним майном. Доказів наявності конфліктних ситуацій та неможливості спільного користування квартирою позивачами суду не надано.

У ОСОБА_1 відсутнє інше житло, належне їй на праві власності або таке, що знаходиться у її користуванні. Тому позбавлення її права власності на 1/6 частку квартири АДРЕСА_1 шляхом припинення права власності з виплатою компенсації, завдасть їй істотної шкоди, оскільки позбавить її постійного місця проживання. За таких обставин у суду є всі підстави для відмови у задоволенні позову ОСОБА_5 та ОСОБА_6 до ОСОБА_1 про припинення права спільної часткової власності.

Крім того відповідно до вимог ч.2 ст.365 ЦК України суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Дійсна (ринкова) вартість частки, належної на праві спільної часткової власності ОСОБА_1 , визначена за висновком судової будівельно - технічної експертизи. Проте позивачами не внесена вартість цієї частки у повному обсязі, яка визначена за висновком експертизи, на депозитний рахунок суду.

За змістом статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цього кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею ст.76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

На основі повно та всебічно з`ясованих обставин справи, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог повністю. Оскільки матеріалами справи не підтверджується правомірність заявлення вимог позивачів тому в задоволенні позовних вимог необхідно відмовити.

СУДОВІ ВИТРАТИ.

Відповідно до п.6 ч.1 ст.264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як розподілити судові витрати між сторонами.

Згідно з ч.1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

За змістом п.1 ч.З ст.133 ЦПК України до судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу, із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи.

Відповідно до ч.1 ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Частиною 2 цієї статті передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1)розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2)розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої доцомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

За правилом ч.З вказаної статті для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Як зазначено у п.2 ч.2 ст.141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача.

Згідно з п.З ст.141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує:

1)чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;

2)чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;

3)поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необгрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо;

4)дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

В судовому засіданні встановлено, що адвокат Прокопенко О.П. надавав відповідачу ОСОБА_1 правничу допомогу на підставі договору про надання професійної правничої допомоги № б/н від 29 серпня 2019 року.

Як вбачається з п.4.3 вказаного договору, вартість послуг по наданню правової допомоги визначається за домовленістю сторін. З урахуванням складності справи, часу, витраченого та якій потрібно буде витратити адвокатом на надання консультацій правового характеру з питань цивільного та цивільно - процесуального законодавства, підготовку документів, вивчення матеріалів справи, судової практики, складання відповідних процесуальних документів до суду, підготовкою до судового процесу та представництвом інтересів ОСОБА_1 в суді, за попереднім (орієнтовним) розрахунком сума судових витрат за надання правової допомоги складає 7 000 гривень.

Згідно акту виконаних робіт від 26 вересня 2019 року надана правова допомога за договором про надання правової допомоги № б/н від 29 серпня 2019 року вартість послуг з урахуванням витраченого часу та складності справи складає 2 000 гривень, які за надану правову допомогу отримані згідно банківської квитанції від 29.08.2019 р.

У відповідності до акту виконаних робіт від 23 вересня 2020 року надана правова допомога за договором про надання правової допомоги № б/н від 29 серпня 2020 року, вартість оплачених послуг за даним актом станом складає 2 500 гривень, які за надану правову допомогу отримай авансовим платжемі згідно банківської квитанції від 03.01.2020р. та від 16.01.2020р.

Враховуючи час, затрачений адвокатом Прокопенком О.П. на підготовку процесуальних документів, надання консультацій довірителю з питань цивільного та цивільно-процесуального законодавства, що стосується предмету спору, представництва інтересів довірителя в суді, складність справи, обсяг та якість виконаних робіт, значення цієї справи для особи, яка є стороною у справі, розмір витрат, пов`язаних з професійною правничою допомогою адвоката, в загальній сумі 4 500 гривень є обґрунтованим та підтвердженим належними доказами у цій справі.

Керуючись статтями 258 - 259, 263-265 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_5 , ОСОБА_6 до ОСОБА_1 про припинення права спільної часткової власності - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 судові витрати по оплаті витрат за правову допомогу у розмірі 2250 гривень.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_1 судові витрати по оплаті витрат за правову допомогу у розмірі 2250 гривень.

Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду через Славутицький міський суд. Апеляційна скарга може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення виготовлено 31.01.2021 року.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_2 .

Позивач: ОСОБА_6 , (рос. ОСОБА_6 ), ІНФОРМАЦІЯ_5 , громадянка Російської Федерації, проживає за адресою: АДРЕСА_3 , РНОКПП невідомий, паспорт громадянина Російської Федерації НОМЕР_3 виданий 28.02.2018, ГУ МВД Росії, Новосибірська область, 540-031.

Відповідач: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_4 , адреса місця реєстрації та проживання: АДРЕСА_1 .

Суддя Т. О. Малишенко