Номер провадження: 22-ц/813/1865/21
Номер справи місцевого суду: 492/1313/17
Головуючий у першій інстанції Варгаракі С. М.
Доповідач Драгомерецький М. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.11.2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Драгомерецького М.М.,

суддів колегії: Громіка Р.Д.,

Дришлюка А.І..,

при секретарі: Павлючук Ю.В.,

за участю: адвоката Афанасьєва А.О., який діє в інтересах ОСОБА_1 ,

переглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Арцизького районного суду Одеської області від 07 березня 2019 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Арцизької міської ради Одеської області, за участю третьої особи ОСОБА_1 про визначення додаткового строку, достатнього для подання заяви про прийняття спадщини та позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участю третьої особи Арцизької міської ради Одеської області про визнання права власності в порядку спадкування,-

В С Т А Н О В И В:

09 жовтня 2017 року ОСОБА_2 звернулась до суду із позовом до Арцизької міської ради Одеської області, за участю третьої особи ОСОБА_1 , в якому просила суд визначити їй додатковий строк для прийняття спадщини після смерті її батька ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , посилаючись на те, що після його смерті залишилося спадкове майно у вигляді житлового будинку АДРЕСА_1 .

Оформити своє право на спадщину в нотаріальній конторі позивачка не має можливості, оскільки пропустила встановлений законом строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, так як її батько мешкав у будинку розташованому навпроти її будинку, вона постійно за ним піклувалася, купувала ліки, готувала їжу, годувала його, та після його смерті фактично прийняла спадщину і вважала, що усе майно її батька переходить до неї, як до єдиної спадкоємиці після смерті ОСОБА_3 ..

На підставі зазначеного та з наведених у позовній заяві правових підстав просила задовольнити її позовні вимоги в повному обсязі.

17 квітня 2018 року до суду від третьої особи - ОСОБА_1 , надійшла позовна заява до ОСОБА_2 про визнання права власності на житловий будинок АДРЕСА_1 , який належить ОСОБА_3 , померлому ІНФОРМАЦІЯ_1 , посилаючись на те, що вона є спадкоємцем зазначеного майна після смерті діда, однак при зверненні у встановлені законом строки до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті спадкодавця їй було відмовлено, тому отримати свідоцтво про право на спадщину не має можливості через відсутність правовстановлюючого документу на житловий будинок, який знаходиться у відповідачки.

Ухвалою Арцизького районного суду Одеської області від 22 травня 2018 року позовну заяву третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участю третьої особи: Арцизької міської ради Одеської області про визнання права власності в порядку спадкування прийнято та об`єднано в одне провадження із позовною заявою ОСОБА_2 до Арцизької міської ради Одеської області, за участю третьої - ОСОБА_1 , про визначення додаткового строку, достатнього для подання заяви про прийняття спадщини.

Позивач за первісним позовом та відповідачка за позовом третьої особи ОСОБА_2 та її представник в судове засідання не з`явилися, але надали до суду заяви про розгляд справи за їх відсутності, первісні позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили їх задовольнити.

Представник відповідача за первісним позовом - Арцизької міської ради Одеської області, в судове засідання також не з`явився, але надав до суду заяву, в якій просив суд про розгляд справи у його відсутність, щодо заявлених позовних вимог покладається на розсуд суду.

Представник третьої особи Кобякової Г.М., яка заявляє самостійні вимоги, в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги третьої особи підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити, позовні вимоги ОСОБА_2 не визнав, просив суд відмовити у задоволенні її позову.

Рішенням Арцизького районного суду Одеської області від 07 березня 2019 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено.

Позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено в повному обсязі.

Визначено за ОСОБА_1 право приватної власності в порядку спадкування на житловий будинок АДРЕСА_1 , з прилеглими до нього господарськими спорудами, згідно технічної документації на зазначений житловий будинок, який залишився після смерті ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким її позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити в повному обсязі, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права.

До судового засідання в суд апеляційної інстанції сторони по справі не з`явились, але про розгляд справи вони сповіщались належним чином та завчасно, що підтверджено поштовими повідомленнями про отримання ними судових повісток. Крім того, інтереси ОСОБА_1 представляє її адвокат.

Відповідно до ст. ст. 13, 43 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми процесуальними правами на власний розсуд. Особи, які беруть участь у справі, зобов`язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права та виконувати процесуальні обов`язки.

Тому згідно правил ч. 2 ст. 372 ЦПК України колегія суддів прийшла до висновку, що вказані обставини не перешкоджають розглядові справи у відсутність належно сповіщених сторін.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи наведені у апеляційній скарзі та заперечення на апеляцію, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, оскільки рішення суду першої інстанції постановлено з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

У частинах 1 та 2 статті 367 ЦПК України зазначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Статтею 5 ЦПК України передбачено, що, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

У статті 11 ЦПК України зазначено, що суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

За загальними правилами статей 15, 16 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або іншим способом, що встановлений договором або законом.

Згідно зі статтями 1216 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

За змістом статей 1220, 1221 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу). Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця.

Спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини (стаття 1222 ЦК України).

Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини (стаття 1223 ЦК України).

У статтях 1268, 1269 ЦК України зазначено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами другою четвертою статті 1273 цього Кодексу.

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто.

У частинах 1 та 3 статті 1272 ЦК України зазначено, що, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її.

За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Правила частини третьої статті 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої зави; 2) ці обставини визнані судом поважними (правовий висновок, висловлений Верховним Судом України у постанові від 04 листопада 2016 року у справі №6-1486цс15 та у постанові від 23 серпня 2017 року у справі №6-1320цс17).

Згідно із п. 24 Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. Визначаючи спадкоємцеві додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини, суд не повинен вирішувати питання про визнання за ним права на спадщину. Спадкоємець після визначення йому додаткового строку для прийняття спадщини має право прийняти спадщину в порядку, установленому статтею 1269 ЦК України, звернувшись в нотаріальну контору, після чого вважається таким, що прийняв спадщину. Вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. У резолютивній частині рішення суд повинен вказати відповідно певний період часу з моменту набрання судовим рішенням законної сили, протягом якого спадкоємець може подати заяву про прийняття спадщини, а не конкретну календарну дату, до якої спадкоємець може подати заяву про прийняття спадщини. Додатковий строк, достатній для подання заяви про прийняття спадщини, не може перевищувати шестимісячного строку, встановленого ст. 1270 ЦК України.

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 01 квітня 2019 року у справі №711/9749/16-ц визначив, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: тривала хвороба спадкоємців; велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженням, в тому числі закордонними; перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; необізнаність спадкоємців про наявність заповіту, тощо.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_2 , народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 , її батьками вказані ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , відповідно до свідоцтва про народження серія НОМЕР_1 від 25.04.1967р. (а.с. 6, 83). ОСОБА_4 , померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_2 від 13.03.2009р., виданим відділом реєстрації актів цивільного стану Арцизького районного управління юстиції Одеської області (а.с. 12, 85). ОСОБА_3 , помер ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_3 від 30.01.2014р., виданим відділом реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Арцизького районного управління юстиції Одеської області (а.с. 13, 84).

За життя ОСОБА_3 належав житловий будинок АДРЕСА_1 , на підтвердження вказаного, суду було надано, свідоцтво про право приватної власності на житловий будинок від 25.09.1996р. (а.с. 103), технічний паспорт на житловий будинок індивідуального житлового фонду від 1996р. (а.с. 7, 8, 11, 97-100, 106), рішення виконавчого комітету Арцизької міської ради народних депутатів «Про затвердження самовільно збудованих будівель» №455 від 22.11.1993р. (а.с. 9, 101), рішення виконавчого комітету Арцизької міської ради народних депутатів «Про оформлення права власності на буд. АДРЕСА_1 » №461 від 29.11.1993р. (а.с. 9 з.б., 102), виписку із рішення №346 від 14.10.1997р. «Про передачу безкоштовно в приватну власність земельної ділянки для обслуговування житлового будинку та господарчих будівель ОСОБА_3 , проживаючого в АДРЕСА_1 » (а.с. 10, 104-105).

Позивачці ОСОБА_2 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину через пропуск строку для подання заяви про прийняття спадщини, що підтверджується постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії №632/02-31 від 01.07.2016р., виданою Арцизькою районною державної нотаріальною конторою Одеської області (а. с. 14).

Судом не можуть бути визнані поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, тощо.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 , суд першої інстанції із урахуванням вказаних норм матеріального права, правильно встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, враховуючи аргументи та доводи позивача, дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав, передбачених статтею 1272 ЦК України, для надання позивачу додаткового строку для подання до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини.

З матеріалів справи вбачається, що позивач є спадкоємцем за законом після смерті свого батька ОСОБА_3 .. Про смерть батька їй було відомо, оскільки у своїй позовній заяві вона посилається на факт поховання батька.

Відповідно до статті 12 ЦК України особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд. Нездійснення особою своїх цивільних прав не є підставою для їх припинення, крім випадків, встановлених законом. Особа може відмовитися від свого майнового права.

У частині першій статті 13 ЦК України передбачено, що цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства.

Недотримання позивачем нормативно встановленого строку прийняття спадщини призвело до припинення права на спадкування.

Будь-яких поважних причин пропуску шестимісячного строку для прийняття спадщини, що пов`язані з наявністю об`єктивних, непереборних, істотних труднощів, які б перешкоджали звернутися з відповідною заявою до нотаріуса, позивач не зазначила.

Безпідставне надання додаткового строку на прийняття спадщини є порушенням правової визначеності як елементу верховенства права.

Що стосується позовної заяви третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги ОСОБА_1 про визнання права власності в порядку спадкування, судом першої інстанції встановлено наступне.

ОСОБА_5 народилася ІНФОРМАЦІЯ_5 , матір`ю вказана ОСОБА_6 , що підтверджується свідоцтвом про народження серія НОМЕР_4 від 16 червня 2016 року (а.с. 77). З свідоцтва про одруження серія НОМЕР_5 від 07.03.2003р. вбачається, що позивачка зареєструвала шлюб з ОСОБА_7 , у якої дошлюбне прізвище було « ОСОБА_8 » (а.с. 78). Згідно витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу із зазначенням відомостей про другого з подружжя № 0 від 16.06.2016р., ОСОБА_2 зареєструвала шлюб з ОСОБА_9 , після реєстрації шлюбу змінила прізвище на « ОСОБА_8 » (а.с. 80). Відповідно до витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про розірвання шлюбу №6 від 16.06.2016р., ОСОБА_6 розірвала шлюб з ОСОБА_9 , після розірвання шлюбу змінила прізвище на дошлюбне « ОСОБА_10 » (а.с. 81). Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження №7 від 16.06.2016р., ОСОБА_2 народилася ІНФОРМАЦІЯ_6 , батьком вказаний ОСОБА_3 (а.с. 79).

Відповідно до рішення Арцизького районного суду Одеської області від 17.10.2016р., ОСОБА_1 визначено додатковий строк у три місяці, з дня набрання чинності рішенням суду, для подачі заяви про прийняття спадщини, після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 , яке набрало законної сили від 28.10.2016р. (а.с. 87-88). ОСОБА_1 26.11.2016р. подала заяву про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с. 91).

ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, у зв`язку з тим, що відсутні правовстановлюючі документи на житловий будинок АДРЕСА_1 , що підтверджується постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 792/02-14 від 26.04.2018 року, виданою Арцизькою районною державної нотаріальною конторою Одеської області (а. с. 150).

Судом встановлено, що в установлений законом строк, ОСОБА_1 звернулася до Арцизької районної державної нотаріальної контори Одеської області із заявою про прийняття спадщини, в результаті чого державним нотаріусом була заведена спадкова справа №534/2016.

Однак, Арцизькою районною державною нотаріальною конторою Одеської області постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії, було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на вказане майно через відсутність правовстановлюючого документу на майно.

ОСОБА_1 вказує на те, що правовстановлюючі документи на житловий будинок АДРЕСА_1 , знаходяться у ОСОБА_2 , яка чинить опір у доданні вказаних документів задля того, щоб ОСОБА_1 була позбавлена можливості успадкувати, спадкове майно після смерті спадкодавця.

Згідно із ч. 1 ст. 1298 ЦК України свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення шести місяців із часу відкриття спадщини.

Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Статтею 67 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством.

Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно - правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні.

Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових справ у нотаріальному порядку.

Коли особа має право на спадкування на спадкового майна, проте не може отримати свідоцтво про право на спадщину з тих підстав, що оригінал правовстановлюючого документа на спадкове майно знаходиться у інших осіб, які відмовилися надати такий документ до нотаріальної контори, то такі вимоги про визнання права власності на спадкове майно є законними та обґрунтованими.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку про те, що ОСОБА_1 доведено те, що вона має право на спадкове майно, оформити спадщину в нотаріальній конторі немає можливості, тому у відповідності до ст. ст. 15, 16 ЦК України позивач має право на захист судом невизнаного права шляхом визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом після смерті діда ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Доводи, викладені в апеляційній скарзі ОСОБА_11 , не можуть бути взяті до уваги колегією суддів, оскільки вони фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена.

Докази та обставини, на які посилається заявник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом першої інстанції були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, №63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Вирішуючи даний спір, суд першої інстанції в повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, обставини по справі, перевірив доводи і дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджені письмовими матеріалами справи та поясненнями учасників процесу.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення має бути залишено без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374 ч. 1 п. 1, 375, 382 - 384 ЦПК України, Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, рішення Арцизького районного суду Одеської області від 07 березня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення складено: 30 листопада 2021 року.

Судді Одеського апеляційного суду: М.М.Драгомерецький

А.І.Дришлюк

Р.Д.Громік