Провадження № 2/643/114/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.01.2021 року м. Харків

Московський районний суд м. Харкова у складі головуючого судді Горбунової Я.М., при секретарі Сургай Я.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання заповіту недійсним, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом, в якому просить визнати недійсним заповіт, складений ОСОБА_3 03.06.2015 р. на користь відповідача ОСОБА_2 .

В позові зазначив, що підставою для визнання заповіту недійсним є те, що в момент вчинення заповіту заповідач ОСОБА_3 не усвідомлював значення своїх дій та не міг ними керувати внаслідок того, що за два місяці до своєї смерті він переніс ішемічний інсульт, після стаціонарного лікування проходив обстеження у лікаря психіатра та лікаря невропатолога. Зі слів сусідів та друзів відомо, що напередодні посвідчення заповіту ОСОБА_3 не впізнавав друзів та сусідів, не пам`ятав деякі факти із своєї біографії та не міг пригадати який сьогодні день.

Про існування спірного заповіту позивач дізнався після того, як він звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 .

Відповідач ОСОБА_2 у відзиві на позов зазначила, що позов не визнає в повному обсязі з наступних підстав. Померлий ОСОБА_3 є її вітчимом, так як її мати ОСОБА_4 та ОСОБА_3 перебували у зареєстрованому шлюбі з 22.02.1997 р. до 14.11.2000 р., а фактично проживали разом з 1997 р. до 2008 р. за адресою: АДРЕСА_1 . Влітку 2008 р. вітчим переїхав проживати за адресою: АДРЕСА_2 у зв`язку з тим, що його мати стала погано себе почувати та потребувала сторонньої допомоги. Весь час вона підтримували стосунки із вітчимом, а в період його лікування після перенесеного інсульту вона повністю здійснювала догляд за ним та оплачувала його лікування. Після лікування ОСОБА_3 потребував сторонньої допомоги, тому переїхав жити до неї, після покращення стану його здоров`я знову повернувся за місцем свого мешкання, але вона не припиняла піклуватися про нього та надавати всю необхідну йому допомогу. Про намір скласти заповіт на її користь ОСОБА_3 повідомляв ще за життя її матері. В період лікування у ХМКЛ №7 ОСОБА_3 ініціював питання оформлення заповіту, але документи на квартиру самовільно забрав його брат позивач по справі, це викликало неодноразові сварки між ними. В кінці травня 2015 р. ОСОБА_1 повернув документи на квартиру і ОСОБА_3 самостійно звернувся до нотаріуса з метою складання заповіту. Вона супроводжувала його в цей день, але заповіт він складав у кабінеті нотаріуса в її відсутності. ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , вона займалася організацією похорон та несла всі витрати на поховання. ОСОБА_1 на похоронах не було. А 11.08.2017 р. ОСОБА_1 самостійно зайняв квартиру, яку їй заповідав ОСОБА_3 , змінив в ній замок і в квартиру її не впускає.

У відповідь на відзив позивач надав суду додаткові письмові пояснення, в яких заперечував, що його брат був вітчимом ОСОБА_2 та хотів її удочерити, зазначив, що ОСОБА_2 не могла повністю сплачувати лікування його брата, так як не мала для того достатніх коштів. Пояснив, що коли брат був виписаний з лікарні ОСОБА_2 разом із своїм чоловіком забрала ОСОБА_3 до себе додому, але після складання заповіту він їй був більше не потрібен і вона відвезла його до дому, де він проживав разом із їх матір`ю, а після смерті їх матері ОСОБА_5 стала більш активною і ОСОБА_3 знаходився під повним її контролем, в той час він став зловживати алкогольними напоями та багато палив цигарок, що занадто погано вплинуло на його стан здоров`я. Так як брат погано самостійно пересувався та ходив, то він ставить під сумнів, як міг особисто він дійти до нотаріуса, щоб скласти заповіт.

В судовому засіданні позивач та його представники ОСОБА_6 і ОСОБА_7 позовні вимоги підтримали, надали пояснення відповідно до обставин, викладених у позові, заявили клопотання про призначення судової експертизи, витребування доказів та виклик свідків ОСОБА_8 та ОСОБА_9 . Крім того, позивач пояснив, що коли він приїздив до брата в квітні 2015 р., коли той проживав у відповідача, то брат був неадекватний повністю, казав незрозумілі слова, нічого не усвідомлював та запитував про померлих родичів.

Відповідач та її представник ОСОБА_10 в судовому засіданні позовні вимоги не визнали, зазначивши, що позивач не довів той факт, що спадкодавець через хворобу не розумів значення своїх дій та не міг ними керувати, та надали пояснення відповідно до обставин, зазначених у відзиві на позов. Відповідач заявив клопотання про допит свідка ОСОБА_11 .

За клопотанням представника позивача ухвалою суду від 14.12.2017 р. накладено арешт на квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_2 .

Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши докази, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Позивач ОСОБА_1 оспорює заповіт, що був складений його рідним братом ОСОБА_12 та посвідчений 03.06.2015 р. приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Нескородовою О.А., за яким ОСОБА_3 все своє майно заповідав ОСОБА_2 (а.с.242 т.1).

Обґрунтовує свої доводи тим, що в момент вчинення даного правочину ОСОБА_3 не розумів значення своїх дій та не міг ними керувати через перенесене захворювання, посилаючись на ч.1 ст. 225 та ч.2 ст. 1257 ЦК України.

Відповідно до ч.1 ст. 225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, воли вона не усвідомлювали значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути судом визнаний недійсним за позовом цієї особи, а у разі її смерті за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

Відповідно до ч.2 ст. 1257 ЦК України за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

Відповідно до ст.ст. 12, 13, 81 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі поданих або витребуваних доказів, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може грунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмету позову, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісності здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому досліджені наявних у справі доказів. Жодні докази не мають заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

На підтвердження того фату, що ОСОБА_3 не усвідомлював своїх дій та не міг ними керувати позивачем надані докази перебування ОСОБА_3 на стаціонарному лікуванні та амбулаторному лікуванні у різних медичних закладах.

Так, ОСОБА_3 перебував на стаціонарному лікуванні в КЗОЗ «ХМКЛ№7» з 23.03.2015 р. по 07.04.2015 р. з діагнозом ішемічний інсульт на фоні гіпертонічної хвороби 3 стадії 3 ступеню, під час нагляду лікарями було встановлено, що стан середньої тяжкості, свідомість ясна, ознак психозу або слабоумства не описано, виписаний у задовільному стані, рекомендовано нагляд у невропатолога та терапевта; з 08.06.2015 р. до 18.06.2015 р. перебував на стаціонарному лікуванні в неврологічному відділенні КЗОЗ «ХМКЛ№18» з діагнозом пізній відновний період перенесеного ішемічного інсульту, стан середньої тяжкості, пересувається за допомогою трості, під час спостереження та лікування ознак психозу та недоумства не описано, рекомендовано нагляд у невропатолога та терапевта; з 11.04.2016 р. по 20.04.2016 р. перебував на стаціонарному лікуванні в неврологічному відділенні КЗОЗ «ХМКЛ№18» з діагнозом стійкі наслідки перенесеного ішемічного інсульту, стан середньої тяжкості, пересувається за допомогою трості, під час спостереження та лікування ознак психозу та недоумства не описано, рекомендовано нагляд у невропатолога (а.с.37, 124-145, 46, 47 т.1).

Згідно відповіді КЗОЗ «ХМКЛ№6» від 16.03.2018 р. та медичної картки амбулаторного хворого з КЗОЗ «ХМКЛ №6» встановлено, що ОСОБА_3 надглядався у лікаря-невропатолога у зв`язку з перенесеним інсультом, зазначалися скарги на слабкість в правих кінцівках, загальна слабкість, періодичні головокружіння, підвищена втомленість, жвавість мовлення, шаткість при ходінні, за час спостереження ознак психозу та недоумства не описано; помер дома ІНФОРМАЦІЯ_1 , причиною смерті встановлено гострий розлад кровообігу, ІХС, післяінфарктний кардіосклероз. (а.с.109).

З медичної картки амбулаторного хворого з КЗОЗ «ХМКЛ №6» також встановлено, що ОСОБА_3 визнано інвалідом другої групи з 14.07.2015 р. та з 09.08.2016 р. по загальному захворюванню, ураження опорно-рухового апарату.

Згідно консультативного висновку спеціаліста від 22.06.2015 р. ДУ «ІНПН» ОСОБА_12 був оглянутий 22.06.2015 р. психіатром та встановлений діагноз органічне емоційно-лабільний (астенічний) розлад. З медичної картки амбулаторного хворого з ДУ «ІНПН» вбачається, що направлявся на консультацію до психіатра, яким було зазначено при огляді хворого, що в психічному статусі контактний, орієнтован, без психотичної симптоматики, критичний, має органічно емоційно лабільний (астенічний) розлад, будь якого спеціального лікування не призначалося, рекомендацій щодо подальшого спостереження у психіатра або лікування в психіатричному закладі не надавалися, рекомендовано лікування у невропатолога (а.с.38 т.1).

Згідно відповіді ХМПНД №3 від 16.03.2018 р. впродовж останніх п`яти років за медичною допомогою до КЗОЗ ХМПНД №3 не звертався (а.с.110 т.1).

Всі зазначені медичні данні були предметом дослідження судового-психіатричної експертизи, яка була проведена за ухвалою суду 07.09.2020 р. і експертами зроблений висновок, що ОСОБА_12 за представленими даними у період часу, якому відповідає складання заповіту 03.06.2015 р., хронічного стійкого психічного розладу не виявляв, відповідно до свого психічного стану був здатний усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. (а.с.1-5 т.2).

В судовому засіданні свідок ОСОБА_8 показав, що підтримує с позивачем дружні стосунки, був знайомий з його братом ОСОБА_3 , зі слів позивача знає, що брат проходив лікування через поганий стан здоров`я. Зустрічав брата позивача у травні або червні 2015 р. і вважає, що останній був в неадекватному стані, так як питав про свою тітку, яка на той час вже померла, шукав форму і збирався вийти на роботу.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_9 показав, що з позивачем працював разом і на даний час має дружні стосунки, а з його братом ОСОБА_3 познайомився в період 2009 року, періодично зустрічався разом з ним та його братом. Після того, як ОСОБА_3 переніс інсульт, він разом з позивачем приїзжав до нього в літку-восени 2015 року, і зазначив, що останній його не впізнавав, мова була незв`язна, співбесіду не міг підтримати, більше відповідав на запитання брата.

Між тим, зазначені покази свідків так само як і покази самого позивача були критично оцінені у висновку судово-психіатричної експертизи, де зазначено, що дані покази «не был вменяемым полностью», «говорил не понятно что», «не осознавал», «говорил про умерших родственников», «собирался на работу», «не узнавал», фрагментарні, ізольовані та в співставленні з усіма іншими, які є у справі, фактами про його поведінку, соціальне функціонування, достатню пристосовність до життєвих умов, що склалися, не відтворюють переконливої цілісної клінічної картини будь-якого психічного захворювання, яке позбавляло би ОСОБА_3 здатності усвідомлювати значення своїх дій, прогнозувати або оцінювати їх наслідки, вільно регулювати їх і свої міркування.

Свідок ОСОБА_11 , яка допитувалася в суді за клопотанням відповідача, показала, що знайома з відповідачем з 6 років, знає ОСОБА_3 з 2010 р. В 2015 році у ОСОБА_12 стався інсульт та другий інфаркт. В лікарню приїздив позивач, але сказав, що грошей у нього не має, і брата лікувати він не буде. Відповідач забрала ОСОБА_12 з лікарні до себе, лікувала його. Супроводжувала ОСОБА_3 разом з відповідачем до нотаріуса, він йшов самостійно, хоча і з допомогою трості, він перебував в нормальному стані, вільно спілкувався.

Оцінивши всі докази, надані позивачем на підтвердження своїх позовних вимог, та надавши їм оцінку, виходячи з точки зору їх належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатності і взаємного зв`язку доказів у їх сукупності, суд, керуючись положеннями ст. 89 ЦПК України, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню через їх недоведеність.

На підставі викладенного, керуючись ст.ст. 4, 5, 10- 13, 76-81, 89, 141, 264-265 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , паспорт серії на номер НОМЕР_1 , ідентифікаційний код не відомий, місце проживання: АДРЕСА_3 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , паспорт серії на номер, ідентифікаційний код не відомий, місце реєстрації: АДРЕСА_1 .

Суддя: Я.М.Горбунова