Постанова
Іменем України
Єдиний унікальний номер справи 760/5741/20
Номер провадження 22-ц/824/13164/2021
Головуючий у суді першої інстанції В.В. Українець
Суддя - доповідач у суді апеляційної інстанції Л.Д. Поливач

24 листопада 2021року місто Київ

Номер справи 760/5741/20

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ :

головуючого - Поливач Л.Д. (суддя доповідач),

суддів: Стрижеуса А.М., Шкоріної О.І.

секретар судового засідання: Сіра Ю.М.

сторони:

позивач ОСОБА_1

відповідач Міністерство оборони України

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві апеляційну скаргу Міністерства оборони України

на рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 06 квітня 2021 року, ухваленеу складі судді Українця В.В., в приміщенні Солом`янського районного суду м.Києва, відомості про дату складення повного рішення відсутні, -

в с т а н о в и в :

У лютому 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Міністерства оборони України про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити дії.
В обґрунтування позову вказав, що з 1994 року проходив військову службу в Міністерстві оборони України. Наказом Міністра оборони України від 23 серпня 2017 року №575 був звільнений із Збройних Сил України у запас за станом здоров`я та був виключений зі списків особового складу частини наказом начальника Головного квартирно-експлуатаційного управління Збройних Сил України від 07 вересня 2017 року №213. З 06 жовтня 1999 року він перебував на квартирному обліку у житловій комісії гарнізону м.Київ. За період проходження служби у Збройних Силах України постійним житлом не забезпечувався. На момент звільнення вислуга у Збройних Силах України становила 23 роки 01 місяць 06 днів. Зазначив, що на підставі ч.9 ст.12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» з 07 вересня 2017 року у зв`язку зі звільненням з військової служби за станом здоров`я набув право на позачергове одержання житла, на підставі чого 23.10.2019 звернувся до Міністерства оборони України з проханням щодо виплати за його бажанням грошової компенсації за належне йому для отримання житлове приміщення у термін до 20 грудня 2019 року. Проте, Міністерство оборони України листом від 26 листопада 2019 року повідомило про те, що позивач перебуває на квартирному обліку в гарнізоні м. Києва з 06 жовтня 1999 року у загальній черзі за №3606 та відповідно до вимог постанов КМУ від 03 серпня 2006 року №1081 та від 02 вересня 2015 року №728 його буде забезпечено житлом або грошовою компенсацією згідно з чергою квартирного обліку з урахуванням пільг у міру надходження житла або коштів до гарнізону.

З урахування викладених обставин позивач просив суд визнати протиправною бездіяльність Міністерства оборони України щодо невключення його до списку осіб, які мають право позачергового отримання житла або відповідної грошової компенсації з дня звільнення із Збройних Сил України, а саме з 07 вересня 2017 року; зобов`язати Міністерство оборони України включити його до списку осіб, які мають право позачергового отримання житла або відповідної грошової компенсації з дня звільнення зі Збройних Сил України, а саме з 07 вересня 2017 року; зобов`язати Міністерство оборони України нарахувати та виплатити йому грошову компенсацію за належне для отримання житлове приміщення у розмірі, визначеному постановою Кабінету Міністрів України від 02 вересня 2015 року №728.

Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 06 квітня 2021 року позов ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити дії задовольнено частково. Визнано протиправною бездіяльність Міністерства оборони України щодо невключення ОСОБА_1 до списку осіб, які мають право позачергового отримання житла або грошової компенсації за належне для отримання жилого приміщення з дня звільнення зі Збройних Сил України, а саме з 07 вересня 2017 року. Зобов`язано Міністерство оборони України включити ОСОБА_1 до списку осіб, які мають право позачергового отримання житла або грошової компенсації за належне для отримання жилого приміщення з дня звільнення зі Збройних Сил України, а саме з 07 вересня 2017 року. У задоволенні інших позовних вимог відмовлено. Вирішено питання розподілу судових витрат.
Не погоджуючись з рішенням суду, Міністерство оборони України подало апеляційну скаргу, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду дійсним обставинам справи, помилкову оцінку доказів зібраних по справі, просило рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.
В обґрунтування зазначено, що суд першої інстанції помилково вважав, що позивач набув права на позачергове отримання житла відповідно до п.9 ст.12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», оскільки позивач до Київського квартирно експлуатаційного управління із заявою про внесення його до списку осіб, які мають право позачергового отримання житла або відповідної грошової компенсації не звертався, дане питання житловою комісією не розглядалося. Апелянт вказав, що позивач не позбавлений права на звернення із відповідною заявою до Київського квартирно експлуатаційного управління. Також відповідач зазначив, що питання щодо забезпечення ОСОБА_1 житлом або грошовою компенсацією за належне для отримання жиле приміщення буде розглянуто після надходження на розподіл до гарнізону міста Києва житлового приміщення, площа якого відповідатиме складу сім`ї позивача або надходження кошторисних призначень на виплату компенсації.
Позивач ОСОБА_1 у судовому засіданні апеляційної інстанції заперечував проти апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції просив залишити без змін як законне та обґрунтоване. Своїм правом на подачу відзиву на апеляційну скаргу ОСОБА_1 не скористався.
Міністерство оборони України у судове засідання апеляційної інстанції повторно явку свого представника не забезпечило, про час, дату та місце розгляду справи повідомлене належним чином, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення. Будь - яких заяв, клопотань до суду апеляційної інстанції на час розгляду справи від відповідача не надходило.
З урахуванням зазначеного, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності відповідача з урахуванням вимог ч.2 ст.372 ЦПК України, оскільки неявка його представника в судове засідання не унеможливлює встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи та не перешкоджає розгляду даної справи.

Відповідно до ч.2, ч.4 ст.263 ЦПК України, законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно із ч.1, ч.2 ст.264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.
Відповідно до ч.1, ч.2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Заслухавши доповідь судді - доповідача, пояснення позивача, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість судового рішення в межах апеляційного оскарження, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 з 1994 року проходив військову службу в Міністерстві оборони України.

Наказом Міністра оборони України від 23 серпня 2017 року №575 ОСОБА_1 звільнений зі Збройних Сил України у запас за станом здоров`я. На день звільнення вислуга позивача у Збройних Силах України становила 23 роки 01 місяць 06 днів.

Наказом начальника Головного квартирно-експлуатаційного управління Збройних Сил України від 07 вересня 2017 року №213 ОСОБА_1 виключений зі списків особового складу частини.

Згідно довідки №29057 від 18 листопада 2020 року ОСОБА_1 перебуває на квартирному обліку у житловій комісії гарнізону м. Київ з 06 жовтня 1999 року.

За період проходження служби у Збройних Силах України постійним житлом позивача не забезпечено.

23 жовтня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Міністра оборони України з проханням щодо виплати йому за бажанням грошової компенсації за належне для отримання житлове приміщення у термін до 20 грудня 2019 року.

Листом №303/4/2606 від 26 листопада 2019 року Головне квартирно експлуатаційне управління Збройних Сил України повідомило, що ОСОБА_1 перебуває на квартирному обліку в гарнізоні м. Києва з 06 жовтня 1999 року у загальній черзі за №3606 та відповідно до вимог постанов КМУ від 03 серпня 2006 року №1081 та від 02 вересня 2015 року №728 його буде забезпечено житлом або грошовою компенсацією згідно з чергою квартирного обліку з урахуванням пільг у міру надходження житла або коштів до гарнізону.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 в частині визнання протиправною бездіяльності Міністерства оборони України та зобов`язання включити ОСОБА_1 до списку осіб, які мають право позачергового отримання житла або грошової компенсації за належне для отримання жилого приміщення з дня звільнення зі Збройних Сил України, а саме з 07 вересня 2017 року, суд першої інстанції дійшов висновку про їх доведеність та обґрунтованість.
Колегія суддів погоджується із такими висновками суду першої інстанції, оскільки вони повністю узгоджуються із матеріалами справи та встановленими судом обставинами справи, з огляду на наступне.
Так, статтею 47 Конституції України встановлено, що кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону.
Частинами першою, третьою, четвертою статті 43 ЖК Української РСР передбачено, що громадянам, які перебувають на обліку потребуючих поліпшення житлових умов, жилі приміщення надаються в порядку черговості. З числа громадян, взятих на облік потребуючих поліпшення житлових умов, складаються списки осіб, які користуються правом першочергового одержання жилих приміщень. Черговість надання жилих приміщень визначається за часом взяття на облік (включення до списків осіб, які користуються правом позачергового одержання жилих приміщень).
Військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової служби) та членам їх сімей, які проживають разом з ними, надається жиле приміщення, що має відповідати вимогам статті 50 ЖК Української РСР.
Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей визначає Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», який також встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.
Відповідно до приписів Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами. При цьому у зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, зазначеній категорії осіб надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.
Реалізація права на житло військовослужбовцями, у тому числі пільгових категорій, може бути здійснена у такі способи: безпосередньо надання житла, грошової компенсації за належне їм для отримання жиле приміщення, надання кредиту для купівлі (спорудження) житла. Для отримання житла військовослужбовець має бути зарахований на облік та внесений до книги обліку осіб, що перебувають в черзі на одержання житла. Військовослужбовцям житло надається згідно з чергою.
Так, однією із гарантій соціального захисту військовослужбовців є право на забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей жилими приміщеннями, закріплене у статті 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», частиною 9 якої визначено, що військовослужбовці, що перебувають на обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, при звільненні з військової служби в запас або у відставку за віком, станом здоров`я, а також у зв`язку із скороченням штатів або проведенням інших організаційних заходів, у разі неможливості використання на військовій службі залишаються на цьому обліку у військовій частині до одержання житла з державного житлового фонду або за їх бажанням грошової компенсації за належне їм для отримання жиле приміщення, а в разі її розформування - у військових комісаріатах і квартирно-експлуатаційних частинах районів та користуються правом позачергового одержання житла.
Дія пункту 9 статті 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» безпосередньо пов`язується з тим, з якої саме з підстав, зазначених у частині шостій статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» військовослужбовець звільнений у запас чи у відставку.
Аналогічні положення закріплені у пункті 29 Порядку забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1081 від 03 серпня 2006 року, та абзаці першому пункту 2.16. Інструкції про організацію забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, затвердженої наказом Міністерства оборони України №737 від 30 листопада 2011 року
Так, на виконання приписів вищевказаної статті постановою Кабінету Міністрів України №1081 від 03 серпня 2006 року затверджено Порядок забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями.
Згідно із пунктами 29, 32 Порядку забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03 серпня 2006 року №1081, військовослужбовці, які перебувають на обліку при звільненні з військової служби в запас або у відставку за віком, станом здоров`я, а також у зв`язку із скороченням штатів або проведенням інших організаційних заходів, у разі неможливості використання на військовій службі залишаються на обліку у військовій частині до одержання житла з державного житлового фонду, а в разі розформування військової частини у військовому комісаріаті і квартирно-експлуатаційному органі та користуються правом позачергового одержання житла. Черговість надання житла визначається за часом зарахування на облік (включення до списків осіб, що користуються правом першочергового або позачергового одержання житлових приміщень).
Відповідно до абз. 1 пункту 2.16 Інструкції про організацію забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, затвердженої наказом Міністерства оборони України від 30 листопада 2011 року №737 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 10 січня 2012 року за №24/20337, військовослужбовці, які перебувають на обліку, під час звільнення з військової служби в запас або відставку за віком, станом здоров`я, а також у зв`язку з реформуванням Збройних Сил України, зі скороченням штатів або проведенням інших організаційних заходів, у разі неможливості використання на військовій службі, залишаються (за їх бажанням) на обліку у військовій частині до одержання жилого приміщення з державного житлового фонду за останнім місцем проходження служби, а в разі розформування військової частини - у військовому комісаріаті і КЕВ (КЕЧ) району, на території обслуговування яких знаходилася розформована військова частина, та користуються правом позачергового одержання жилого приміщення.
Відтак особа, звільнена з військової служби в запас має право на залишення на квартирному обліку з підстав, перелік яких є вичерпним та розширеному тлумаченню не підлягає, та користуються правом позачергового одержання жилого приміщення.
Як вбачається із матеріалів справи, позивач проходив військову службу в Збройних Силах України, безперервна військова служба становить понад 23 роки, був звільнений зі служби у запас за станом здоров`я, постійним житлом не забезпечувався.
Таким чином, виходячи з вищенаведених норм матеріального права, з огляду на звільнення позивача в запас за станом здоров`я та, враховуючи наявність в нього 23 роки календарної вислуги на військовій службі, позивач набув право позачергового одержання житла на підставі ч.9 ст.12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», отже при звільненні підлягав включенню до списку осіб, які мають право позачергового отримання житла або грошової компенсації за належне для отримання жилого приміщення з дня звільнення зі Збройних Сил України, у даному випадку з 07 вересня 2017 року. При цьому, подання позивачем окремої заяви про включення його до такого списку не передбачено законом.
Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, з урахуванням встановлених обставин, ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог щодо включення позивача до списку осіб, які мають право позачергового отримання житла або грошової компенсації за належне для отримання жилого приміщення з дня звільнення зі Збройних Сил України, дійшов обґрунтовано висновку про бездіяльність відповідача та порушення вимоги частини дев`ятої статті 12 Закону України «Про соціальний захист військовослужбовців та членів їх сімей», оскільки законодавець не потребує від військовослужбовців подання заяви при звільненні у запас про включення його до списку на право отримання позачергово житла.

Такі висновки суду першої інстанції є правильними, відповідають обставинам справи і ґрунтуються на вимогах закону.
Оскільки під час дослідження доказів та встановлення фактів у справі, судом першої інстанції не були порушені норми процесуального права, правильно застосовані норми матеріального закону, тому рішення суду є законнимі обґрунтованим.
Апеляційна скарга не містить доводів щодо оскарження рішення суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог про зобов`язання Міністерства оборони України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошової компенсації за належне для отримання житлове приміщення у розмірі, визначеному постановою КМУ від 02 вересня 2015 року №728. А тому суд апеляційної інстанції не надає вказаному оцінки.
Разом з тим, колегія суддів зазначає, що загальною декларацією прав людини 1948 року передбачено, що кожна людина має право на ефективне поновлення в правах компетентними національними судами у випадках порушення її основних прав, наданих їй конституцією або законом (стаття 8).
Право на ефективний судовий захист закріплено також у статті 2 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права 1966 року та в статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» (далі - Конвенція).

За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Європейський суд з прав людини, розглядаючи справи щодо порушення права на справедливий судовий розгляд, тлумачить вказану статтю як таку, що не лише містить детальний опис гарантій, надаваних сторонам у цивільних справах, а й захищає у першу чергу те, що дає можливість практично користуватися такими гарантіями, - доступ до суду.
Отже, право на справедливий судовий розгляд, закріплене в пункті 1 статті 6 Конвенції, необхідно розглядати як право на доступ до правосуддя.
Тобто Україна, як учасниця Конвенції, повинна створювати умови щодо забезпечення доступності правосуддя як загальновизнаного міжнародного стандарту справедливого судочинства.
У кожному конкретному випадку суд повинен ретельно оцінити докази й мотиви заявника, уважно вивчити обставини справи та надати мотивований висновок щодо поважності чи неповажності причин пропуску строку.
При цьому колегія суддів зазначає, що аналіз практики Європейського суду з прав людини щодо застосування статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод свідчить, що право на мотивоване (обґрунтоване) судове рішення є частиною загального права людини на справедливий і публічний розгляд справи та поширюється як на цивільний, так і на кримінальний процес.

Вимога пункту 1 статті 6 Конвенції щодо обґрунтовування судових рішень не може розумітись як обов`язок суду детально відповідати на кожен довід заявника. Стаття 6 Конвенції також не встановлює правил щодо допустимості доказів або їх оцінки, що є предметом регулювання в першу чергу національного законодавства та оцінки національними судами. Проте, Європейський суд з прав людини оцінює ступінь умотивованості рішення національного суду, як правило, з точки зору наявності в ньому достатніх аргументів стосовно прийняття чи відмови в прийнятті саме тих доказів і доводів, які є важливими, тобто такими, що були сформульовані заявником ясно й чітко та могли справді вплинути на результат розгляду справи.
Під час розгляду справи суд першої інстанції дотримався вимог закону, повно та всебічно з`ясував обставини справи, надав правову оцінку доводам і запереченням сторін та зібраним у справі доказам, вірно застосував норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, з огляду на що, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим.
Інші доводи апеляційної скарги, які зводяться до неналежної оцінки зібраних у справі доказів також не знайшли свого підтвердження при апеляційному перегляді оскаржуваного рішення, такі доводи є безпідставними та такими, що не можуть вплинути на правильність висновків суду по суті спору.
Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів дійшла висновку про те, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Підстав для його скасування з мотивів, викладених у скарзі, апеляційний суд не знаходить.
Справу було розглянуто судом першої інстанції на підставі встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи та належних доказів.
Зважаючи на викладене, апеляційний суд рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині залишає без змін, а апеляційну скаргу відповідача без задоволення.
Питання щодо розподілу судових витрат, пов`язаних із розглядом справи у суді апеляційної інстанції, суд вирішує відповідно до положень статті 141 ЦПК України. Судові витрати відповідача по сплаті судового збору за подачу апеляційної скарги не підлягають відшкодуванню, оскільки суд залишає апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись ст. ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, ст.ст. 375, 381-384, 386, 389 ЦПК України, суд -

п о с т а н о в и в :

Рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 06 квітня 2021 року залишити без змін.

Апеляційну скаргу Міністерства оборони України залишити без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повна постанова складена 29.11.2021.

Судді
Л.Д. Поливач

А.М. Стрижеус

О.І. Шкоріна