МАКАРІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" січня 2021 р. Справа №370/2035/20

Макарівський районний суд Київської області у складі головуючого судді Тандира О.В., розглянувши у приміщенні суду у смт Макарів Київської області у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними матеріалами справу за позовом

ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач), звернулась до суду із позовом до ОСОБА_2 (далі - ОСОБА_2 , відповідач), про поділ спільного майна подружжя, в якому зазначила, що з 27.07.1985 року вона перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі. Станом на день подачі вказаного позову вона та чоловік разом не проживають, спільного господарства не ведуть та знаходяться в процесі розірвання шлюбу, про що свідчить копія ухвали про відкриття провадження у цивільній справі № 760/11431/20 від 28.05.2020 року. За час перебування у шлюбі ними набуте спільне майно: 2/3 квартири АДРЕСА_1 , однак яка є поділеною на частки на неї, чоловіка та доньку, а тому поділу у судовому порядку не підлягає, земельна ділянка з кадастровим номером :05:002:0432, що знаходиться в АДРЕСА_2 , ділянка № НОМЕР_1 на території Андріївської сільської ради Макарівського району Київської області з вибудованим на цій земельній ділянці будинком, що не введений в експлуатацію, та автомобіль марки Мерседес Бенц Віто, д.н.з. НОМЕР_2 .

Про наявність будинку на земельній ділянці свідчать копії переказів від 13.04.2020 року, 30.04.2020 року, 14.05.2020 року, 21.05.2020 року, 28.06.2020 року, 04.08.2020 року, 16.08.2020 року тощо.

Домовленості про поділ набутого спільного майна за час перебування у шлюбі вони не досягли, так як відповідач вважає набуте майно його приватною власністю, а тому відмовляється укладати договір про поділ спільного майна подружжя або у інший спосіб мирно врегулювати спір, що і змусило її звернутись до суду.

Щодо вартості спірного майна позивач зазначила, що середня вартість автомобіля того ж року та тієї ж комплектації складає 8500 доларів США (240 000 гривень), що підтверджується витягом із інтернет ресурсу «Авто Риа» та офіційним курсом валют станом на 23.09.2020 року. Середня вартість земельної ділянки в межах Макарівського району Київської області складає 200000 гривень, що підтверджується копією витягу із інтернет ресурсу «домік.юа».

Враховуючи викладене та посилаючись на ст. ст. 60, 61, 63, 69,70 СК України, ст. 372 ЦК України, позивач просила суд:

1) в порядку поділу спільного майна подружжя визнати по Ѕ права власності на земельну ділянку з кадастровим номером :05:002:0432, що знаходиться в АДРЕСА_3 , за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ;

2) в порядку поділу спільного майна подружжя визнати об`єктом права спільної сумісної власності подружжя із визначенням Ѕ частки на об`єкт незавершеного будівництва - будинок, що знаходиться на земельній ділянці з кадастровим номером :05:002:0432, що знаходиться в АДРЕСА_2 , ділянка № НОМЕР_1 Андріївської сільської ради Макарівського району Київської області, за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ;

3) в порядку поділу спільного майна подружжя стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 120 000 гривень, що складає Ѕ вартості автомобіля марки MERSEDES-BENZ VITO 111 CDI, д.н.з. НОМЕР_2 , номер шасі НОМЕР_3 ;

4) розподілити судові витрати.

Ухвалою суду від 02.09.2020 року заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову повернуто заявнику на підставі ч. 10 ст. 153 ЦПК України.

Ухвалою суду від 28.09.2020 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову відмовлено.

Ухвалою суду від 30.10.2020 року позовну заяву ОСОБА_1 , прийнято до розгляду та відкрито провадження у даній справі. Розгляд справи ухвалено проводити в порядку спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) учасників справи. Встановлено відповідачу 15-тиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву.

Копію ухвали суду від 30.10.2020 року та позовну заяву з додатками відповідач отримав 06.11.2020 року в приміщені суду, про що свідчить його власний підпис на довідковому листі матеріалів цивільної справи.

11.11.2020 року ОСОБА_2 через канцелярію суду у визначений судом строк подав відзив на позовну заяву з додатками для суду та копію відзиву для позивача. Поряд з тим відповідачем не виконано вимоги ч. 4 ст.178 ЦПК України, відповідно до вимог якої, одночасно з надісланням (наданням) відзиву до суду, копія відзиву та доданих до нього документів повинна бути надіслана іншим учасникам справи, а відтак даний відзив і додані до нього документи судом до уваги не приймаються.

Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив наступне.

Як вбачається із копії свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_4 від 27.07.1985 року (а.с.51), ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уклали шлюб 27.07.1985 року, про що Палацом реєстрації шлюбів та народження зроблено актовий запис №3281.

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 28.05.2020 року відкрито провадження у справі №760/11431/20 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу (а.с.52).

Відповідно до рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 02.09.2020 року у справі №760/11431/20, позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено та шлюб зареєстрований 27.07.1985 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 розірвано (а.с. 53). Згідно відмітки на рішенні суду, станом на 10.09.2020 року воно не набрало законної сили.

Як вбачається з Інформаційної довідки №220681657 від 18.08.2020 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта (а.с. 56), ОСОБА_2 на праві приватної власності належить земельна ділянка площею 0,06 га з кадастровим номером :05:002:0432; підстава для державної реєстрації - наказ, про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки у власність, серія та номер 10-121/15-20-сг, виданий 08.01.2020 року Головним управлінням Держгеокадастру у Київській області.

Як вбачається з Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку №Нв-019 від 29.11.2019 року (а.с. 58), земельна ділянка з кадастровим номером :05:002:0432 розташована за адресою: АДРЕСА_3 ; цільове призначення: 01.06. для колективного садівництва; категорія земель: землі сільськогосподарського призначення.

Як вбачається з копії заяви ОСОБА_2 (а.с. 57), останній 16.03.2019 року звернувся до Правління СТ «Відрадне» з проханням виділити йому в садовому товаристві ділянку № НОМЕР_1 по лінії № НОМЕР_5 площею 6 (шість) соток.

З довідки Територіального сервісного центру МВС №8041 (а.с 62) вбачається, що згідно бази даних Єдиного державного реєстру транспортних засобів, станом на 15.08.2020 року за гр. ОСОБА_2 значиться транспортний засіб MERSEDES-BENZ VITO 111 CDI, 2006 року виготовлення.

Згідно реєстраційних документів (а.с. 61), транспортний засіб MERSEDES-BENZ VITO 111 CDI, 2006 року виготовлення, має д.р.н. НОМЕР_2 , дата державної реєстрації - 09.02.2019 року.

До позовної заяви ОСОБА_1 додано ксерокопії титульної сторінки будівельного паспорту (а.с. 60), схеми будинку (а.с. 68), фото будинку (а.с. 69-71) та копії переказів на довільні реквізити - комунальні послуги (а.с. 63-67).

Щодо вартості спірного майна позивач зазначила, що середня вартість автомобіля того ж року та тієї ж комплектації складає 8500 доларів США (240 000 гривень), що підтверджується витягом із інтернет ресурсу «Авто Риа» (а.с. 73) та офіційним курсом валют станом на 23.09.2020 року. Середня вартість земельної ділянки в межах Макарівського району Київської області складає 200000 гривень, що підтверджується копією витягу із інтернет ресурсу «домік.юа» (а.с. 74-75).

Вирішуючи заявлені ОСОБА_1 вимоги, суд керується наступним.

Кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч. 1 ст. 4 ЦПК України).

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Відповідно до ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Ще одним принципом цивільного судочинства є диспозитивність. Статтею 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Так способи захисту цивільних прав та інтересів визначені статтею 16 ЦК України, при чому вказаний перелік не є вичерпним. Згідно ч. 3 вказаної статті суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Законом, що регулює, в тому числі, майнові права подружжя є Сімейний кодекс України (далі - СК України), а також на ці правовідносини поширюється дія норм Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), що регулює правовий статус спільного майна.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 2 статті 372 ЦК України встановлено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Частиною 1 ст. 70 СК України, визначено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Отже, у сімейному законодавстві діє презумпція спільності майна подружжя, при цьому частини чоловіка та дружини є рівними. Спростувати цю презумпцію може сторона, яка надає докази протилежного, що мають відповідати вимогам належності та допустимості (ст. ст. 77-78 ЦПК України) і це є її процесуальним обов`язком (ст. 12, 81 ЦПК України).

Статтею 60 СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Частиною 1 статті 61 СК України встановлено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Поряд з тим, відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України.

Таким чином, судом встановлено, що вказана вище земельна ділянка з кадастровим номером :05:002:0432, яка розташована за адресою: АДРЕСА_3 ; цільове призначення: 01.06. для колективного садівництва; категорія земель: землі сільськогосподарського призначення, набута відповідачем ОСОБА_2 , внаслідок безоплатної передачі йому у власність, тобто є особистою приватною власністю відповідача ОСОБА_2 , а відтак позовні вимоги про поділ вказаної земельної ділянки, як спільного майна подружжя не підлягають задоволенню.

Також, судом встановлено, що спірний автомобіль марки марки MERSEDES-BENZ VITO 111 CDI, д.н.з. НОМЕР_2 , було придбано сторонами за час перебування їх у шлюбі (дата державної реєстрації - 09.02.2019 року), а отже він є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Так, позивач в порядку поділу спільного майна подружжя просить стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 120 000 гривень, що складає Ѕ вартості автомобіля марки MERSEDES-BENZ VITO 111 CDI, д.н.з. НОМЕР_2 , номер шасі НОМЕР_3 .

Щодо вартості спірного автомобіля позивач зазначила, що середня вартість автомобіля того ж року та тієї ж комплектації складає 8500 доларів США (240 000 гривень), на підтвердження чого надала витяг із інтернет ресурсу «Авто Риа» (а.с. 73)

Вирішуючи вказані позовні вимоги щодо автомобіля, суд приходить до висновку, що вони не підлягають задоволенню виходячи з наступного.

Частиною першою статті 69 Сімейного кодексу України (далі - СК України) передбачено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 Цивільного кодексу України).

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пунктах 22, 30 постанови від 21 грудня 2007 року №11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

Отже, вартість майна, що підлягає поділу, слід визначати виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

Відповідно до ст. 3 ЗУ «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні», оцінка майна, майнових прав - це процес визначення їх вартості на дату оцінки за процедурою, встановленою нормативно-правовими актами, зазначеними в статті 9 цього Закону, і є результатом практичної діяльності суб`єкта оціночної діяльності.

Оцінка майна може здійснюватися як на вимогу суду, так і на вимогу інших осіб, які мають заінтересованість у неупередженому критичному розгляді оцінки майна.

Так, позивачем перед судом клопотання про призначення у справі відповідної експертизи щодо визначення вартості спірного автомобіля на час розгляду справи не заявлялось.

Крім того, суд не приймає доводи позивача про середню вартість автомобіля того ж року та тієї ж комплектації у розмірі 8500 доларів США (240 000 гривень), з посиланням на витяг із інтернет ресурсу «Авто Риа», оскільки вартість спірного майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи, а саме експертним шляхом із визначенням вартості в даному випадку того об`єкта (автомобіля), про компенсацію Ѕ вартості якого просить позивач. І такий експертний висновок забезпечить неупередженість при здійсненні оцінки майна.

Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може гуртуватись на припущеннях.

Інших доказів, що підтверджують вартість транспортного засобу позивачем не надано, а оскільки суд розглядає справу в межах заявлених вимог, то позовні вимоги щодо стягнення з відповідача на користь позивача Ѕ частини вартості автомобіля, не підлягають задоволенню, оскільки не підтвердженні належними та допустимими доказами щодо вартості цього майна.

Щодо позовних вимог про визнання об`єктом права спільної сумісної власності подружжя із визначенням Ѕ частки на об`єкт незавершеного будівництва - будинок, що знаходиться на земельній ділянці з кадастровим номером :05:002:0432, що знаходиться в АДРЕСА_2 , ділянка № НОМЕР_1 Андріївської сільської ради Макарівського району Київської області, за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , суд вважає, що вони також не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

У ЦК України, крім понять «нерухомість», «нерухоме майно», «об`єкт нерухомого майна» (частина перша статті 181, пункт 6 частини першої статті 346, статті 350, 351), вживаються також інші поняття, наприклад: «об`єкт незавершеного будівництва» (стаття 331), «об`єкт будівництва» (статті 876, 877, 879-881, 883), однак прямого визначення цих понять не міститься.

Виходячи з аналізу чинного законодавства та враховуючи характерні ознаки незавершеного будівництва, слід визнати, що об`єкт будівництва (об`єкт незавершеного будівництва) - це нерухома річ особливого роду: її фізичне створення розпочато, однак не завершено. Щодо такої речі можливе встановлення будь-яких суб`єктивних майнових, а також зобов`язальних прав, у випадках та в порядку, визначених актами цивільного законодавства.

Вирішуючи питання про виникнення, зміну та припинення суб`єктивних цивільних прав стосовно об`єкта незавершеного будівництва, потрібно враховувати особливості та обмеження, встановлені законодавчими актами.

Відповідно до частини другої статті 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Отже, новостворене нерухоме майно набуває юридичного статусу житлового будинку після прийняття його до експлуатації і з моменту державної реєстрації права власності на нього. Однак до цього, не будучи житловим будинком з юридичного погляду, об`єкт незавершеного будівництва є сукупністю будівельних матеріалів, тобто речей як предметів матеріального світу, щодо яких можуть виникати цивільні права та обов`язки, тому такий об`єкт є майном, яке за передбачених законом умов може належати на праві спільної сумісної власності подружжю і з дотриманням будівельних норм і правил підлягати поділу між ними.

За позовом дружини, членів сім`ї забудовника, які спільно будували будинок, а також спадкоємців суд має право здійснити поділ об`єкта незавершеного будівництва, якщо, враховуючи ступінь його готовності, можна визначити окремі частини, що підлягають виділу, і технічно можливо довести до кінця будівництво зазначеними особами.

У разі неможливості поділу об`єкта незавершеного будівництва суд може визнати право за цими особами на будівельні матеріали і конструктивні елементи будинку або з урахуванням конкретних обставин залишити його одній зі сторін, а іншій присудити грошову компенсацію.

Правовий аналіз наведених норм матеріального права дозволяє дійти висновку про те, що об`єкт незавершеного будівництва, зведений за час шлюбу, може бути визнаний об`єктом права спільної сумісної власності подружжя із визначенням часток.

При цьому суд може визнати право на частину об`єкта незавершеного будівництва за кожною зі сторін.

Такий правовий висновок міститься зокрема у постанові Верховного Суду України від 16.12.2015 року.

Тож, надані позивачем ксерокопії титульної сторінки будівельного паспорту (а.с. 60), схеми будинку (а.с. 68), з якої зокрема неможливо ідентифікувати об`єкт будівництва, зокрема адресу місця знаходження; фото будинку (а.с. 69-71) та копії переказів на довільні реквізити - комунальні послуги (а.с. 63-67), не є належними доказами, які б свідчили про наявність незавершеного будівництвом будинку, про ступінь його готовності та не дають можливість визначення його окремих частин, що підлягають виділу. Будь-яких інших документів на підтвердження вказаних обставин та будь-яких документів щодо придбаних будівельних матеріалів суду не було надано, та позивач не клопотала про їх витребування.

Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги те, що обставини, на які посилається позивач, як на підставу своїх позовних вимог про поділ спільного майна подружжя, не знайшли своє підтвердження у ході розгляду справи, оскільки не ґрунтуються на достатніх, належних та допустимих доказах, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України у разі відмови в позові судові витрати зі сплати судового збору покладаються на позивача.

Згідно ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Керуючись ст. ст. 5, 76-81, 83, 95, 247, 265, 141, 354-355 ЦПК України суд,

у х в а л и в :

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а якщо воно не проголошувалося - з дати складання повного його тексту, через Макарівський районний суд.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог ст. 273 ЦПК України.

Повний текст рішення складено та підписано 25.01.2021 року.

Реквізити сторін:

ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_6 , адреса: АДРЕСА_4 .;

ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_7 , адреса реєстрації: АДРЕСА_4 .

Суддя О.В. Тандир