Ухвала

Іменем України

27 січня 2021 року

м. Київ

справа № 344/5609/19

провадження № 61-423ск21

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Крата В. І. (суддя-доповідач), Антоненко Н. О., Русинчука М. М., розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 08 липня 2020 року у складі судді: Бабій О. М., та постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 07 грудня 2020 року у складі колегії суддів: Пнівчук О. В., Горейко М. Д., Томин О. О., у справі за позовом ОСОБА_1 до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, ОСОБА_2 про визнання договору купівлі-продажу банківського металу недійсним, визнання договорів банківського вкладу припиненими, зобов`язання повернути золоті злитки та зобов`язання відшкодувати моральну шкоду,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2019 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до публічного акціонерного товариства «Європейський газовий банк» (далі - ПАТ «Європейський газовий банк», банк), Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд), ОСОБА_2 про визнання договору купівлі-продажу банківського металу недійсним, визнання договорів банківського вкладу припиненими у зв`язку з їх розірванням сторонами, зобов`язання повернути золоті злитки, компенсацію моральної шкоди.

Позов мотивований тим, що 22 січня 2013 року між ОСОБА_1 та ПАТ «Європейський газовий банк» в особі начальника Івано-Франківського відділення № 1 ОСОБА_2 , що діяв на підставі довіреності, було укладено договори банківського вкладу № 310449, № 310443, № 310445, № 310446, № 310447, № 310448, на виконання яких ОСОБА_1 передав банку золоті злитки в кількості 29 штук по 100 грам кожен, що підтверджується квитанціями виданими банком. Строк дії договорів до 27 січня 2014 року. 27 січня 2014 року ОСОБА_1 звернувся до начальника Івано-Франківського відділення № 1 ПАТ «Європейський газовий банк» ОСОБА_2 із вимогою про повернення золотих злитків у зв`язку із припиненням договорів, але золото в Банку було відсутнє, тому позивач дав згоду на укладення договорів банківського вкладу № 330474, № 330473, № 330466 та № 330471. 16 червня 2014 року ОСОБА_1 звернувся до начальника Івано-Франківського відділення № 1 ПАТ «Європейський газовий банк» ОСОБА_2 з вимогою про розірвання договорів банківського вкладу та просив повернути золоті злитки. 17 червня 2014 року у зв`язку із розірванням договорів банківських вкладів ОСОБА_1 було видано на руки 29 штук золотих злитків по 100 грам кожен.

Після отримання золотих злитків між ОСОБА_1 та банком 17 червня 2014 року укладено договір купівлі-продажу банківського металу, відповідно до якого ОСОБА_1 передав банку золоті злитки, а банк зобов`язувався передати йому грошові кошти в сумі 1 348 500,00 грн. Факт укладення договору підтверджується квитанцією № 75639 про здійснення операції з купівлі-продажу банківського металу. Разом з тим, начальник Івано-Франківського відділення № 1 ПАТ «Європейський газовий банк» ОСОБА_2 повідомив позивача про те, що грошові кошти не може йому видати одним платежем, а такі будуть повернуті частинами по мірі їх надходження. Однак по даний час грошові кошти або золоті злитки ОСОБА_1 не повернуто.

Позивач вказував, що договір купівлі-продажу банківського металу від 17 червня 2014 року є недійсним, оскільки укладаючи такий договір під час дії заборони НБУ на видачу готівкових коштів ОСОБА_2 діяв всупереч вимог чинного законодавства. Також договір купівлі-продажу укладений під впливом обману, оскільки службова особа банку ОСОБА_2 навмисно повідомив ОСОБА_1 неправдиву інформацію про реальний стан справ у банку, на день укладення договору купівлі-продажу була прийнята постанова Правління НБУ, якою ПАТ «Європейський газовий банк» заборонялось вчиняти дії по створенню нових зобов`язань у яких Банк виступатиме боржником. У зв`язку з протиправним заволодінням відповідачами майном позивача, йому було завдано душевних страждань, що виявились у постійних переживаннях за долю злитків, що були основним джерелом грошових коштів.

ОСОБА_1 просив:

визнати недійсним договір купівлі-продажу банківського металу від 17 червня 2014 року;

визнати договори банківського вкладу № 330474, № 330473, № 330466 та № 330471 від 27 січня 2014 року припиненими у зв`язку з їх розірванням сторонами;

зобов`язати повернути золоті злитки та компенсувати моральну шкоду у розмірі 3 000 000 грн.

Ухвалою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 08 липня 2020 року закрито провадження в справі за позовом ОСОБА_1 до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, ПАТ «Європейський газовий банк» та ОСОБА_2 про визнання договору купівлі-продажу банківського металу недійсним, визнання договорів банківського вкладу припиненими, зобов`язання повернути золоті злитки та зобов`язання відшкодувати моральну шкоду в частині позовних вимог до відповідача ПАТ «Європейський газовий банк».

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що 11 грудня 2019 року внесено запис до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань №7028819 про державну реєстрацію припинення ПАТ «Європейський газовий банк» як юридичної особи, а отже, ліквідація банку вважається завершеною, а банк ліквідованим. Згідно інформації яка міститься у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, правонаступників у цієї юридичної особи немає. Тому провадження у справі в частині позовних вимог до відповідача ПАТ «Європейський газовий банк» слід закрити на підставі пункту 7 частини першої статті 255 ЦПК України.

Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 08 липня 2020 року, залишеним без змін постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 07 грудня 2020 року, в задоволенні позову ОСОБА_1 до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб та ОСОБА_2 про визнання договору купівлі-продажу банківського металу недійсним, визнання договорів банківського вкладу припиненими, зобов`язання повернути золоті злитки та зобов`язання відшкодувати моральну шкоду відмовлено.

Рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні вимог позивача до відповідача ОСОБА_2 мотивоване тим, що договори банківського вкладу та оспорюваний договір купівлі-продажу банківських металів відповідач ОСОБА_2 вчиняв від імені банку на підставі довіреності та не діяв як самостійна сторона договору в своїх інтересах. Жодних прав чи обов`язків за вказаними правочинами він не набув, а тому вимоги до нього як фізичної особи є безпідставними.

При відмові в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб суд першої інстанції вказав, що вимоги до відповідача Фонду також є безпідставними. Фонд не був стороною договорів банківського вкладу та договору купівлі-продажу. Заміни сторони з банку на Фонд також не було. З моменту запровадження у банку тимчасової адміністрації Фонд набуває повноважень органів управління та контролю банку. Банк зберігає свою правосуб`єктність юридичної особи до завершення процедури його ліквідації та внесення запису про це до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. Згідно інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 11 грудня 2019 року внесено відомості про припинення юридичної особи - ПАТ «Європейський газовий банк», ліквідація банку завершена, а банк ліквідовано. Відповідно повноваження Уповноваженої особи на ліквідацію ПАТ «Єврогазбанк», які були делеговані Фондом також припинено. Судом закрито провадження в частині позовних вимог до ПАТ «Європейський газовий банк».

Апеляційний суд погодився із судом першої інстанції, що відсутні підстави для визнання договору купівлі-продажу банківського металу недійсним, визнання договорів банківського вкладу припиненими, зобов`язання повернути золоті злитки та відшкодування моральної шкоди. Доводи апеляційної скарги правильності висновків суду першої інстанції не спростовують, не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, та не містять підстав для скасування або зміни судового рішення.

04 січня 2021 року ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку подав до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 08 липня 2020 року та постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 07 грудня 2020 року, у якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та постанову суду апеляційної інстанції і ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Підставою, на якій подається касаційна скарга, ОСОБА_1 зазначає неправильне застосування норм матеріального права та порушенням судами норм процесуального права, оскільки суд апеляційної інстанції в оскарженій постанові застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеному у постанові Верховного Суду України від 06 квітня 2016 року у справі провадження № 6-551цс16. У касаційній скарзі ОСОБА_1 зазначає, що суди не правильно застосували норми процесуального права, а саме статті 76-79 ЦПК України, та норми матеріального права (статті 203, 267, 626, 627, 629, 655, 656, 692 638 ЦК України та Постанови Правління НБУ № 328 від 30 травня 2014 року «Про врегулювання діяльності та проведення валютних операцій»). Суди не взяли до уваги довідку уповноваженої особи про те, що залишок коштів на рахунку каси банку на початок дня 17 червня 2014 року складав 4 285,04 грн, а на кінець дня - 4 480,62 грн. Укладаючи договір купівлі-продажу банківського металу під час дії заборони НБУ видавати банкам готівкові кошти у національній валюті в межах до 15 000,00 грн на добу на одного клієнта, ПАТ «Європейський газовий банк» в особі начальника Івано-Франківського відділення № 1 ОСОБА_2 діяв всупереч вимогам чинного законодавства України, оскільки указана постанова Правління НБУ була обов`язковою до виконання. У день укладення договору купівлі-продажу було прийнято постанову Правління НБУ, якою ПАТ «Європейський газовий банк» заборонялось (у зв`язку із проблемами з ліквідністю) вчиняти дії по створенню нових зобов`язань, у яких банк виступатиме боржником. Також у касаційній скарзі ОСОБА_1 звертає увагу на позицію ПАТ «Європейський газовий банк» стосовно договору купівлі-продажу, яка викладена у поясненнях у справі № 826/11072/15 щодо того, що банк фіктивно видав кошти у розмірі 1 348 500 грн ОСОБА_1 за продаж золотих злитків. Ураховуючи, що позивач під час укладення договору купівлі-продажу перебував під впливом обману, вчиненого з боку представника банку, а також те, що положення такого договору суперечать постанові Правління НБУ № 328 від 30 травня 2014 року та статті 655 ЦК України, ОСОБА_1 вважає указаний договір недійсним. Окрім цього, суд зробив незрозумілий висновок щодо застосування позовної давності за відсутності заяви сторони, однак відмовив у задоволенні позову у зв`язку із необґрунтованістю. Окрім цього, суди, роблячи висновок про відсутність обставин пов`язаних із вчиненням правочину під впливом обману, не надали обґрунтувань того, що у банку були наявні кошти, у керівника відділення були повноваження здійснювати відчуження банківських металів на момент введення процедури ліквідації та здійснювати операції на суму, що перевищує 15 000 грн за один робочий день. Також ОСОБА_1 зазначив, що 17 червня 2014 року керівник Івано-Франківського відділення № 1 ПАТ «Європейський газовий банк» повідомив позивачу, що у зв`язку із початком процедури ліквідації банку неможливо видати злитки, а є тільки можливість отримання грошових коштів, які будуть передаватися по мірі надходження їх у відділення, при цьому, керуючий пригрозив, що позивач може втратити і кошти, і злитки у випадку непогодження із указаними умовами. Таким чином, апеляційний суд не врахував висновку про застосування норми права у подібних правовідносинах, а саме: у постанові Верховного Суду України від 06 квітня 2016 року у справі № 6-551цс16 щодо правочинів, укладених під впливом тяжкої обставини і на вкрай невигідних умовах та відмовили у задоволенні позові у зв`язку з не доведенням позивачем обставин введення його в оману. У зв`язку із протиправним заволодінням відповідачами майном позивачу та його близьким завдано душевних страждань, що виявились у постійних переживаннях за долю злитків, які повинні були бути основним джерелом грошових коштів для забезпечення побутових потреб сім`ї.

У відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких мотивів.

Суди встановили, що 22 січня 2013 року між ОСОБА_1 та ПАТ «Європейський газовий банк» в особі начальника Івано-Франківського відділення № 1 ОСОБА_2 , що діяв на підставі довіреності, укладено договори банківського вкладу № 310449, № 310443, № 310445, № 310446, № 310447, № 310448, строк дії яких до 27 січня 2014 року. На виконання умов договорів ОСОБА_1 передав ПАТ «Європейський газовий банк» золоті злитки в кількості 29 штук по 100 грам кожен, що підтверджується квитанціями, виданими банком.

27 січня 2014 року ОСОБА_1 звернувся до начальника Івано-Франківського відділення № 1 ПАТ «Європейський газовий банк» із вимогою про повернення золотих злитків у зв`язку з припиненням договорів.

27 січня 2014 року між ОСОБА_1 та ПАТ «Європейський газовий банк» в особі начальника Івано-Франківського відділення № 1 ОСОБА_2 , укладено договір банківського вкладу № 330474, договір банківського вкладу № 330473, договір банківського вкладу № 330466 та договір банківського вкладу № 330471.

16 червня 2014 року ОСОБА_1 разом зі своєю дружиною ОСОБА_3 звернувся до начальника Івано-Франківського відділення № 1 ПАТ «Європейський газовий банк» ОСОБА_2 з вимогою про розірвання указаних договорів та просив повернути золоті злитки.

17 червня 2014 року у зв`язку із розірванням договорів банківських вкладів ОСОБА_1 в присутності його дружини було видано на руки 29 штук золотих злитків по 100 грам кожен.

17 червня 2014 року між ОСОБА_1 та ПАТ «Європейський газовий банк» було укладено договір купівлі-продажу банківського металу, відповідно до якого ОСОБА_1 передав банку золоті злитки, а банк зобов`язувався передати йому грошові кошти в сумі 1 348 500,00 грн. Факт укладення договору підтверджується квитанцією № 75639 про здійснення операції з купівлі-продажу банківського металу.

Згідно інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 11 грудня 2019 року внесено відомості про припинення юридичної особи - ПАТ «Європейський газовий банк», ліквідація банку завершена, а банк ліквідовано.

Згідно частини першої статті 15, частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц (провадження № 14-61цс18) зроблено висновок, що «пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження».

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 30 липня 2020 року в справі № 664/1893/17 (провадження № 61-329св19) вказано, що «у статті 237 ЦК України закріплено, що представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов`язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. У справі за позовом сторони, від імені якої договір (додаткову угоду) вчиняв представник, про визнання недійсним договору (додаткової угоди), належним відповідачем є інша сторона оспорюваного договору (додаткової угоди), а не представник».

Суди встановили, що договори банківського вкладу та оспорюваний договір купівлі-продажу банківських металів відповідач ОСОБА_2 вчиняв від імені банку на підставі довіреності та не діяв як самостійна сторона договору в своїх інтересах. Жодних прав чи обов`язків за вказаними правочинами він не набув. Фонд не був стороною договорів банківського вкладу та договору купівлі-продажу та заміни сторони з банку на Фонд також не було.

За таких обставин, суди обґрунтовано відмовили в задоволенні позовних вимог.

Посилання у касаційній скарзі на необхідність застосування висновків, зроблених у постанові Верховного Суду України від 06 квітня 2016 року у справі № 6-551цс16 є необґрунтованим, оскільки вони зроблені за інших фактичних обставин.

Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду, як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE, № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; BRUALLA GOMEZ DE LA TORRE v. SPAIN, № 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від 19 грудня 1997 року).

Аналіз змісту касаційної скарги та оскарженої постанови апеляційного суду свідчить, що касаційна скарга є необґрунтованою, оскільки Верховний Суд уже викладав у своїй постанові висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до такого висновку.

Відповідно до пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу суд може визнати таку касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо Верховний Суд уже викладав у своїй постанові висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до такого висновку (крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку або коли Верховний Суд вважатиме за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах).

Керуючись статтями 260, 394 ЦПК України Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 08 липня 2020 року та постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 07 грудня 2020 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, ОСОБА_2 про визнання договору купівлі-продажу банківського металу недійсним, визнання договорів банківського вкладу припиненими, зобов`язання повернути золоті злитки та зобов`язання відшкодувати моральну шкоду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді: В. І. Крат

Н. О. Антоненко

М. М. Русинчук