Справа № 369/210/21
Провадження № 2/369/2457/21
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.01.2021 м. Київ

Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі головуючої судді Ковальчук Л.М., розглянувши заяву представника позивача ОСОБА_1 адвоката Кашпура Віктора Миколайовича про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «БІК Добрі справи», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача ОСОБА_2 про захист прав споживача, -

В С Т А Н О В И В:

Адвокат Кашпур В.М., який діє в інтересах ОСОБА_1 , звернувся до суду із заявою про забезпечення позову у якій просить суд забезпечити позов шляхом заборони вчиняти певні дії та накладення арешту на майно, а саме:

- заборонити Товариству з обмеженою відповідальністю "БІК Добрі справи", після оформлення у свою власність квартири АДРЕСА_1 , відчужувати особисто або через уповноважених ним представників необмеженому колу осіб указану вище квартиру, за виключенням ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , відносно якого право на укладання договору купівлі-продажу указаної квартири цим забезпеченням позову не забороняється;

- накласти арешт на нерухоме майно, 1-кімнатної квартири загальною площею 47,1 кв.м., житловою площею 21,2 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , яка належить Товариству з обмеженою відповідальністю «БІК Добрі справи», ;

- накласти арешт на грошові кошти у сумі 1 454 598 (один мільйон чотириста п`ятдесят чотири тисячі п`ятсот дев`яносто вісім) грн. 14 коп., що належать Товариству з обмеженою відповідальністю "БІК Добрі справи", , рахунок ТГА79321842 НОМЕР_2 , Київське ГРУ АТ КБ «Приватбанк» та на інших рахунках.

В обґрунтування заяви про забезпечення позову заявник посилається на те, що ОСОБА_1 через свого представника адвоката Кашпура В.М. подав до суду позовну заяву до Товариства з обмеженою відповідальності «БІК ДОБРІ СПРАВИ» про захист прав споживачів шляхом визнання частково недійсним попереднього договору, розірвання попереднього договору, стягнення збитків, що складаються із гарантійних забезпечувальних коштів та упущеної вигоди, стягнення 3% річних та пені, у якій просить суд:

1. Визнати недійсним підпункт 5.6 Попередній договір № 5/1 від 12.06.2018, що був укладений між ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою відповідальності «БІК ДОБРІ СПРАВИ», посвідченого приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Саєнко О.О., зареєстрований в реєстрі за № 2060;

2. Розірвати Попередній договір № 5/1 купівлі-продажу квартири від 12.06.2018, що був укладений між ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою відповідальності «БІК ДОБРІ СПРАВИ», посвідчений приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Саєнко О.О., зареєстрований в реєстрі за № 2060 з наступними змінами та доповненнями, внесеними Договором про внесення змін № 1 до попереднього договору № 5/1 від 12.06.2018, посвідченого приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Саєнко О.О. за реєстром за № 2060, що був укладений 17.04.2019 між тими ж сторонами, посвідчений приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Саєнко О.О., зареєстрований в реєстрі за № 1226;

3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «БІК Добрі справи» на користь ОСОБА_1 спричинені не виконанням Попереднього договору № 5/1 купівлі-продажу квартири від 12.06.2018 збитки у сумі 919 815 (дев`ятсот дев`ятнадцять тисяч вісімсот п`ятнадцять) грн. 00 коп., що складаються із сплачених ОСОБА_1 в забезпечення виконання власного зобов`язання коштів в сумі 542 455 (п`ятсот сорок дві тисячі чотириста п`ятдесят п`ять) грн. 00 коп., а також із упущеної вигоди в сумі 377 360 (триста сімдесят сім тисяч триста шістдесят) грн. 00 коп.;

4. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «БІК Добрі справи» на користь ОСОБА_1 кошти в сумі 1289 (одна тисяча двісті вісімдесят дев`ять) грн. 44 коп. у якості 3 % річних за період з 02.12.2020 по 30.12.2020.

5. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «БІК Добрі справи» на користь ОСОБА_1 пеню в сумі 533 493 (п`ятсот тридцять три тисячі чотириста дев`яносто три) грн. 70 коп. в розмірі 3% від загальної суми за кожен день прострочення за період з 02.12.2020 по 30.12.2020.

Заявник зазначає, що позивачу стало відомо, що відповідач отримав сертифікат про прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, реєстраційний номер: ІУ13, зареєстрований 06.01.2021 (далі - Сертифікат).

Згідно Сертифікату 06.01.2021 введено в експлуатацію житловий комплекс "Одеський квартал", буд. 2", що розташований на земельній ділянці кадастровий номер :01:023:5019, будівельна адреса: АДРЕСА_3 .

Згідно з Актом розподілу об`єктів нерухомості, що набуваються кожною із Сторін в рамках погоджених між Сторонами Часток від 03.09.2020, що є додатком № 1 до Додаткової № 7 від 03.09.2020 до Інвестиційного договору № 1 від 14.12.2017, а також Сертифікату відповідності Відповідач є замовником будівництва та забудовником, а спірна 1-кімнатна квартира АДРЕСА_4 (далі - Будівельна адреса) у селі Крюківщина Києво-Святошинського району Київської області (далі - Квартира), розподілена на користь Відповідача, у зв`язку з чим він має право зареєструвати на неї право власності з 06.01.2021.

Відносно Квартири Позивач і Відповідач на умовах Попереднього договору повинні укласти Основний Договір, однак, такої пропозиції Позивачу від Відповідача не поступало. В усній формі йому було відмовлено в укладанні указаного договору з мотивів відсутності відомостей про внесення на рахунок Відповідача готівкових коштів колишнім директором ОСОБА_2 , що були отримані від Позивача.

Згідно з роздруківкою із сайту ЛУН ЖК «Одеський квартал» Відповідач активно пропонує до продажу власні квартири за будівельною адресою у звершеному будівництвом будинку (секція 2), а також квартири у Будинку (секція 1).

Згідно з Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 23.12.2020 Відповідач є власником 13-ти новозбудованих квартир у будинку АДРЕСА_3 . Указаний будинок Відповідач будував за номером «Секція 2» на тому ж самому Будівельною майданчику.

Відповідач є власником, зокрема, 1-кімнатної квартири загальною площею 47,1 кв.м., житловою площею 21,2 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .

Після розпродажу квартир Відповідач планує припинити свою господарську діяльність та ліквідуватись, ознаками чого є відсутність найманих працівників на підприємстві, відсутність його за місцезнаходженням та відсутність права оренди нерухомого майна за місцем реєстрації або в іншому фактичному місці. У відділі продажу постійно перебувають представники інших підприємств і немає жодного працівника Відповідача.

У зв`язку з викладеним, представник позивача просить суд забезпечити позов шляхом заборони вчиняти певні дії та накладення арешту на майно.

Дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов висновку, що заява про забезпечення позову не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

З точки зору закону значення цих заходів полягає в тому, що ними захищаються законні інтереси (права) позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли неприйняття заходів може призвести до невиконання судового рішення.

Частиною 1 ст. 150 ЦПК України визначено перелік видів забезпечення позову, зокрема, позов забезпечується забороною вчиняти певні дії, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Відповідно до ч. 3 ст. 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Пунктом 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» передбачено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.

Суд акцентує увагу заявника на те, що саме на суд покладено обов`язок перевірки обґрунтованості накладення арешту на те чи інше майно задля недопущення порушення прав інших осіб і свавілля в цьому питанні.

При вирішенні питання про забезпечення позову, суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо:

- необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності заявлених вимог щодо забезпечення позову;

- забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу;

- наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовних вимог, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову;

- імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів;

- запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Під час вирішення питання щодо забезпечення позову, обґрунтованість позову не досліджується, адже питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті і не вирішується ним під час розгляду клопотання про забезпечення позову.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду, наприклад, реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Такої позиції притримується Верховний Суд у своїй Постанові 17.10.2018, справа № 183/5864/17-ц (провадження № 61-38692св18).

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам (п.п. 3-4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22.12.2006 № 9).

Вирішуючи питання про забезпечення позову, згідно з роз`ясненнями, викладеними у вказаній постанові, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість вчинення відповідачем недобросовісних дій без наведення відповідного обґрунтування та надання доказів на підтвердження зазначених обставин також не свідчить про необхідність вжиття відповідних заходів забезпечення позову, та про співмірність вказаного способу забезпечення позову заявленим позовним вимогам.

З урахуванням наведеного, суд, надаючи оцінку обґрунтованості доводів викладених в заяві про забезпечення позову щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову, приходить до висновку, що заява про забезпечення позову є необґрунтованою, а її доводи не свідчать про те, що невжиття відповідних заходів може утруднити чи унеможливити виконання рішення суду у майбутньому.

Крім того, представник позивача просить накласти арешт на грошові кошти, що належать відповідачу, в межах суми позовних вимог, втім, доказів щодо належності відповідачу будь-яких грошових коштів, на які може бути накладений арешт, не надано, тоді як арешт може бути накладено на грошові кошти, які перебувають на рахунках (вкладах) чи на зберіганні у банках, інших фінансових установах і належать особі, яка має заборгованість.

Також представник позивача у своїй заяві не надав суду будь-яких пропозицій щодо зустрічного забезпечення позову.

На підставі вище викладеного, приймаючи до уваги наведені норми процесуального законодавства, виходячи з оцінки обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову з урахуванням розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін; наявності зв`язку між заходом щодо забезпечення позову і предметом позовної вимоги; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів, суд не вбачає підстав для задоволення заяви про забезпечення позову.

Керуючись ст. ст. 149-153, 154, 157 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні заяви представника позивача ОСОБА_1 адвоката Кашпура Віктора Миколайовича про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «БІК Добрі справи», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача ОСОБА_2 про захист прав споживача відмовити.

Ухвала набирає законної сили негайно після її підписання суддею в порядку передбаченому ч. 2 ст. 261 ЦПК України та може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом 15 днів з дня її проголошення шляхом подачі апеляційної скарги до Київського апеляційного суду, з врахуванням вимог п. 15.5) Розділу ХІІІ Перехідні положення ЦПК України.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Суддя Л.М. Ковальчук