Справа №932/3422/20
Провадження №2/932/4083/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 листопада 2021 року м.Дніпро

Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська

в складі: головуючого-судді: Цитульського В.І.,

за участю секретаря: Ларіної К.А.,

позивача: ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Дніпропетровській області, Державної казначейської служби України, про відшкодування моральної шкоди завданої бездіяльністю органу державної влади, -

в с т а н о в и в :

20 березня 2021 року до суду звернувся позивач а із вищезазначеним позовом, в обґрунтування якого послався на те, що у зв`язку зі смертю її сина ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 у відділенні реанімації КП «Криворізька міська клінічна лікарня №8» Криворізької міської ради, слідчим слідчого відділу Тернівського відділення поліції Криворізького відділу поліції Головного управління Національної поліції у Дніпропетровській області Мартиненком Ю.С. здійснювалося досудове розслідування у кримінальному провадженні №0001021 від 29 червня 2019 року за п.2 ч.2 ст. 115 КК України та у кримінальному провадженні №0001297 за ч.2 ст. 140 КК України. Слідчий, як працівник Головного управління Національної поліції у Дніпропетровській області протягом усього часу проведення ним досудового розслідування нехтував своїми службовими обов`язками чим допустив протиправну бездіяльність яка спричинила позивачці моральну шкоду, що полягає у душевних стражданнях та хвилюваннях, пов`язаних з неналежним досудовим розслідуванням. Як мати вона зазнала непоправимої втрати у зв`язку зі смертю сина, від непрофесійних медичних працівників. Вбита горем вона мала велику надію на безумовну та беззастережну спроможність Головного управління забезпечити високу професійність, компетентність, відповідальність добросовісність слідчого. Проте кожного разу звертаючись з питанням про стан досудового розслідування отримувала відповідь щодо неналежне виконання слідчим свої обов`язків, що вводило її у ще більш пригнічений емоційно виснажений стан, погіршилося самопочуття, турбують часті душевні хвилювання та роздратованість, розчарування у системі правоохоронних органів. З огляду на зазначене вважає, що їй заподіяна моральна шкода в розмірі 51559,65 грн. які слідчий незаслужено отримав за весь час допущеної бездіяльності.

Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16 березня 2021 року головуючим суддею у цій справі визначений суддя Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська Цитульський В.І. на підставі розпорядження в.о. керівника апарату суду від 15.02.2021 №80.

Ухвалою судді від 16.03.2021 року справу прийнято до провадження та постановлено розглядати в порядку загального позовного провадження з викликом учасників справи у підготовче судове засідання.

Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 23 червня 2021 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

Позивач у судовому засіданні підтримала свої позовні вимоги, просила їх задовольнити з підстав викладених у позовній заяві.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи без його участі. Надав письмовий відзив на позовну заяву в якому зазначив, що ОСОБА_1 обґрунтовуючи спричинену моральну шкоду не надала до суду жодного доказу спричинення їй моральних страждань, які вона зазнала у зв`язку з незаконними, на її думку, діями посадових осіб органів досудового розслідування у сумі 51 559,65 грн. Факт тривалого проведення досудового розслідування кримінального провадження не є підставою для відшкодування моральної шкоди. ОСОБА_1 не доведено факту протиправних дій поліцейських під час досудового розслідування кримінального провадження №0001297 за ч.2 ст. 140 КК України. Таким чином вважає, що правові підстави для застосування до спірних правовідносин норм статті 1174 ЦК України та відшкодування шкоди у даній справі відсутні.

В свою чергу позивач надала відповідь на відзив в якій зазначила, що рішення про закриття кримінального провадження №0001021 за п.2 ч.2 ст. 115 КК України ані вона ані її представник не отримували, що додатково свідчить про нехтування слідчим своїми процесуальними обов`язками. Про неефективність проведення розслідування також свідчать неодноразові закриття кримінального провадження та в свою чергу їх скасування прокурором, а також відсторонення слідчого від проведення досудового розслідування.

В судовому засіданні було допитано свідків ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , які підтвердили факт перебування позивача ОСОБА_1 у стресовому, душевно пригніченому, емоційно виснаженому стані на протязі всього часу проведення досудового розслідування і по теперішній час, який було викликано втратою дитини та посилено бездіяльністю слідчого і його керівництва не виконанням своїх обов`язків та не розслідуванням кримінального провадження за фактом смерті новонародженої дитини позивача.

Суд, на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин цієї справи, на які позивач послався як на підставу своїх вимог, що викладені у позовній заяві та підтверджені доданими до неї доказами, які були досліджені судом, а також на підставі заперечень відповідача, на засадах верховенства права, відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, прийшов таких висновків.

Судом встановлено, що у провадженні слідчого СВ Тернівського ВП КВП ГУНП в Дніпропетровській області Мартиненка Ю.С. перебували матеріали досудового розслідування №0001021 за ознаками злочину передбаченого п.2 ч.2 ст. 115 КК України за фактом смерті дитини позивача ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в реанімації КП «Криворізька міська клінічна лікарня №8» Криворізької міської ради з діагнозом гемарологічний інсульт.

Слідчим СВ Тернівського ВП КВП ГУНП в Дніпропетровській області Мартиненка Ю.С. двічі приймалося рішення від 27.07.2019 та 28.09.2019 про закриття кримінального провадження №0001021 за ознаками злочину передбаченого п.2 ч.2 ст. 115 КК України на підставі п.1 ч.1 ст. 284 КПК України та двічі дані постанови були скасовані прокурором постановами від 16.08.2019 та 07.10.2019, в яких зокрема встановлено, що слідчим не встановлено всіх обставин, які мають значення для вирішення кримінального провадження по суті, не виконано у повному обсязі вказівки прокурора від 16.08.2019. (а.с. 16,22)

Після винесення останньої постанови про скасування рішення слідчого про закриття кримінального провадження від 28.09.2019, прокурор Криворізької місцевої прокуратури №2 юрист першого класу Кучерук Г. звернувся із листом №79/1-757 вих/9 від 08.10.2019 на ім`я начальника СВ Тернівського ВП КВП ГУНП в Дніпропетровській області Соломахи О.В. про вжиття заходів до активізації досудового розслідування та прийняття законного рішення у встановлений КПК України строк, в якому зокрема зазначено, що ним вже двічі ініціювалося питання про відсторонення від здійснення досудового розслідування слідчого СВ Тернівського ВП КВП ГУНП в Дніпропетровській області Мартиненка Ю.С., а також питання про притягнення вказаного слідчого до дисциплінарної відповідальності за неякісне здійснення досудового розслідування, однак слідчого так і не було відсторонено, досудове розслідування не активізовано, слідчі дії направлені на встановлення всіх обставин кримінального провадження не проведено та керівником органу досудового розслідування заходи передбачені ст. 39 КПК України не вжито. (а.с.23)

Постановою начальника СВ Тернівського ВП КВП ГУНП в Дніпропетровській області Соломахи О.В. від 24 жовтня 2019 року відсторонено слідчого СВ Тернівського ВП КВП ГУНП в Дніпропетровській області Мартиненка Ю.С. від проведення досудового розслідування по кримінальному провадженню №0001021 за ознаками злочину передбаченого п.2 ч.2 ст. 115 КК України з підстав невиконання останнім вказівок прокурора та не вжиттям заходів направлених на виконання завдання кримінального провадження під час здійснення досудового розслідування. (а.с. 24)

Листом №48/8/Я-840 від 25.10.2019 року повідомлено ОСОБА_9 про прийняту постанову від 24.10.2019 та зазначено, що проводиться службове розслідування за фактом виявлення порушень вчинених слідчим Мартиненко Ю.С. під час здійснення досудового розслідування кримінального провадження №0001021, за результатами якого буде вирішено питання про притягнення слідчого до дисциплінарної відповідальності. (а.с.25)

Постановою слідчого СВ Тернівського ВП КВП ГУНП в Дніпропетровській області Полоус Б.С. від 25.05.2020 було закрито кримінальне провадження №0001021 на підставі п.1 ч.1 ст. 284 КПК України, яку як зазначає позивач, вона не отримувала. Дане твердження не було спростовано представником відповідача.

16 серпня 2019 року СВ Тернівського ВП КВП ГУНП в Дніпропетровській області розпочато досудове розслідування кримінального провадження №0001297 за ч.2 ст. 140 КК України за фактом неналежного виконання професійних обов`язків медичними працівниками, що призвело до смерті ОСОБА_10 . Досудове розслідування за даним кримінальним провадження триває вже понад два роки.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі ст.2 ЦК України держава Україна є учасником цивільних відносин, а тому має бути відповідачем у справах про відшкодування шкоди за рахунок держави. Її в таких випадках представляє орган, який здійснює функції держави у цих правовідносинах.

Згідно ст.56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті1173,1174цьогоКодексу).

Шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі статті 1174 ЦК України.

Така ж правова позиція викладена в постанові Верховного суду України по справі № 6-440цс16 від 25 травня 2016 року.

Відповідно до ст.1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Згідно ст.1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Відповідно до ст.23 ЦК України встановлено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав та законних інтересів. Відповідно до частини другої цієї статті моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Частиною другою статті 1167 ЦК України визначено перелік випадків відшкодування моральної шкоди органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим, органом місцевого самоврядування, фізичною або юридичною особою, яка її завдала. Зазначений перелік не є вичерпним, оскільки пункт 3 статті передбачає наявність інших випадків передбачених законом.

Як роз`яснено в п. 3 роз`яснень Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 2005 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Згідно п. 5постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» зазначається, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Згідно із ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу і на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках.

Тобто, позивач повинен надати докази як на підтвердження протиправних дій чи бездіяльності службової особи органу державної влади, так і докази спричинення йому моральної шкоди, а також наявності причинного зв`язку між діями, бездіяльністю заподіювача та спричиненою шкодою.

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі встановлюються такими засобами: письмовими, речовими та електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків (ст. 76 ЦПК України).

Статтею 77 ЦПК України встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Зі змісту позовної заяви ОСОБА_1 вбачається, що вона мотивує позовні вимоги тим, що має право на відшкодування шкоди від держави за те, що досудові розслідування проводяться тривалий час (з 2019 року) і є неефективними, що підтверджено постановами прокурора, якими, зокрема, двічі скасовано постанови слідчого про закриття кримінального провадження № 60001021 та направлено матеріали для поновлення кримінального провадження та організації проведення досудового розслідування, відсторонення слідчого від досудового розслідування та проведення службової перевірки щодо вчинених ним порушень в рамках даного кримінального провадження. Таким чином, позивач вказує, що його право порушено внаслідок неефективного розслідування кримінального провадження особами, які здійснюють свої офіційні повноваження.

Згідно ст. 8 Загальної декларації прав людини, прийнятої і проголошеної резолюцією 217 A (III) Генеральної Асамблеї ООН від 10 грудня 1948 року, кожна людина має право на ефективне поновлення у правах компетентними національними судами в разі порушення її основних прав, наданих їй конституцією або законом.

Відповідно до пункту 1статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод(РИМ, 4.XI.1950) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Крім того, відповідно до статті 1 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод Високі Договірні Сторони гарантують кожному, хто перебуває під їхньою юрисдикцією, права і свободи, визначені в розділі I цієї Конвенції.

За змістом зазначеної статті поряд із негативним зобов`язанням, держава має позитивні зобов`язання гарантувати ефективне використання визначених Конвенцією прав кожному, хто перебуває під її юрисдикцією. Порушення кожного з цих зобов`язань є самостійною підставою відповідальності держави.

Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження (стаття 13 Конвенції).

Засоби юридичного захисту, які вимагаються за статтею 13 Конвенції, повинні бути ефективними як у теорії, так і на практиці; використанню засобів захисту не повинні невиправдано та необґрунтовано перешкоджати дії чи бездіяльність органів влади держави-відповідача.

Ефективність національного засобу правового захисту за змістом статті 13 Конвенції не залежить від упевненості в сприятливому результаті провадження. Ефективність має оцінюватися за можливістю виправлення порушення права, гарантованого Конвенцією, через поєднання наявних засобів правового захисту.

Розумність тривалості провадження повинна визначатись у контексті відповідних обставин справи та з огляду на критерії, передбачені прецедентною практикою ЄСПЛ, зокрема складність справи, поведінку заявника, а також органів влади, пов`язаних зі справою (див. mutatis mutandis $ 67 рішення ЄСПЛ від 25 березня 1999 року у справі «Пелісьє і Сассі проти Франції» (Pelissier and Sassi v France); $ 35 рішення ЄСПЛ від 27 червня 1997 року у справі «Філіс проти Греції» (№ 2, Philis v. Greece), заява № 19773/92).

Стаття 13 Конвенції не вимагає надання спеціального засобу правового захисту від надмірної тривалості провадження; достатніми можуть бути загальні конституційні та судові позови.

Так, як вбачається з матеріалів справи, слідчий в ході досудового розслідування кримінального провадження №0001021 не вживав заходів направлених на встановлення всіх обставин кримінального провадження, вказівки прокурора не виконувалися в повному обсязі, не витребувано з Департаменту охорони здоров`я висновок клініко-експертної оцінки якості надання медичної допомоги. До матеріалів кримінального провадження долучено копії протоколів допиту, клопотання про тимчасовий доступ до речей і документів, ухвалу суду з іншого кримінального провадження, без зазначення підстав долучення вказаних документів, копії яких не засвідчені у встановленому законом порядку, невірно зазначене ім`я дитини, не долучено до матеріалів кримінального провадження витяг з ЄРДР від 05.09.2019 року про зміну групи слідчих, а постанова про закриття провадження приймалася не старшим слідчої групи. Зазначене свідчить про неналежне виконання слідчим своїх посадових обов`язків під час здійснення досудового розслідування, яке він зобов`язаний проводити у відповідності до чинного законодавства.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач неодноразово звертався до СВ Тернівського ВП КВП ГУНП в Дніпропетровській області та прокуратури з метою отримання інформації про хід розслідування кримінальних проваджень, оскільки слідчим не повідомлялося про вчинені ним дії та прийняті рішення.

Судом встановлено, що в рамках кримінального провадження №0001021 не було виконано необхідних слідчих дій, для вирішення кримінального провадження по суті.

Вказані факти можуть свідчити про невиконання службових обов`язків слідчим та неефективність досудового розслідування у справі.

В свою чергу досудове розслідування №0001297 розпочалось 16.08.2019 року, що на даний час становить більше 2 років, та триває до теперішнього часу.

Таким чином, вказаними документами, які містяться у матеріалах справи, була констатована бездіяльність органу досудового розслідування.

Положеннями п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань з урахуванням у кожному конкретному випадку вини відповідача та інших обставин. Зокрема, ураховується характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотних вимушених змін у його життєвих та виробничих стосунках.

Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

При цьому, згідно методичних рекомендацій «Про відшкодування моральної шкоди», наданих Міністерством юстиції України листом від 13.05.2004 року за №35-13/797, моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою, честі, гідності особи. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз. У будь-якому випадку розмір відшкодування повинен бути адекватним нанесеній моральній шкоді.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції позивач може претендувати на компенсацію за шкоду, спричинену надмірною тривалістю кримінального провадження, якщо доведе факт надмірної тривалості досудового розслідування і те, що тим самим йому було завдано матеріальної чи моральної шкоди, та обґрунтує її розмір.

Судом встановлено, що позивач перебуваючи у пригніченому емоційному стані викликаному втратою новонародженої дитини, додатково зазнала моральних страждань в результаті тривалого та неефективного досудового розслідування, тривалий час змушена була переживати із за бездіяльності посадових осіб СВ Тернівського ВП КВП ГУНП в Дніпропетровській області, неодноразово подавати запити до СВ Тернівського ВП КВП ГУНП в Дніпропетровській області та прокуратури про надання інформації щодо ходу розслідування кримінального провадження, скарги до генерального прокурора, звернутися за допомогою до адвоката. Все це завдавало позивачу морального болю. Отже, в результаті такої бездіяльності органу досудового слідства були порушені нормальні життєві зв`язки позивача.

У абз. 1 п. 10-1постанови Пленуму Верховного Суду України від 31березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам роз`яснено, що при розгляді справ за позовами про відшкодування моральної шкоди на підставі ст.56 Конституції(254к/96-ВР ) судам слід мати на увазі, що при встановленні факту заподіяння такої шкоди незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, місцевого самоврядування або їх посадових чи службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень вона підлягає відшкодуванню за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування.

У п. 1 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого постановою, передбачено, що Державна казначейська служба України (Казначейство) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів і який реалізує державну політику у сферах казначейського обслуговування бюджетних коштів, бухгалтерського обліку виконання бюджетів.

Згідно зі ст. ст.25,43 Бюджетного кодексу України казначейство України здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду. Відшкодування відповідно до закону шкоди, завданої фізичній чи юридичній особі внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади (органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування), а також їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень, здійснюється державою (Автономною Республікою Крим, органами місцевого самоврядування) у порядку, визначеному законом. Казначейство України забезпечує казначейське обслуговування бюджетних коштів на основі ведення єдиного казначейського рахунку, відкритого у Національному банку України.

Згідно зіст.48 Бюджетного кодексу України, в Україні застосовується казначейська форма обслуговування Державного бюджету України, яка передбачає здійснення Державним казначейством України операцій з коштами державного бюджету.

Відповідно до п.4 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого Указом, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, є Державна казначейська служба України (Казначейство України), яке, зокрема, здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду.

Таким чином, суд приходить до висновку, що бездіяльність державних органів призвела до моральних страждань особи, зумовлених тривалою невизначеністю спірних правовідносин, необхідністю відвідування органів досудового розслідування, втратою відчуття захищеності та довіри до правоохоронних органів.

Позивач обґрунтовує розмір моральної шкоди розміром заробітної плати слідчого у період здійснення ним досудового розслідування у кримінальному провадженні №0001021, що складає відповідно до довідки №1414 від 28.12.2019 51559,65 грн.

Разом з тим, суд не може погодитися з таким розрахунком, оскільки діяльність слідчого за весь цей період полягала не лише у розгляді зазначеного кримінального провадження, а й у виконанні інших його функціональних обов`язків. Проте з наданої довідки встановлено, що за період здійснення ним досудового розслідування зазначеного кримінального провадження, останній отримував премію, як стимулюючі виплати за успішну трудову діяльність. Суд вважає, що в рамках даної справи зібрано достатньо доказів на підтвердження не виконання слідчим своїх обов`язків, що також встановлено постановами прокурора та начальника відділу та свідчить про невідповідність проведеної роботи слідчим та отриманої винагороди.

З огляду на зазначене суд, при визначенні розміру відшкодування моральної шкоди позивачу, враховує вимоги розумності та справедливості, а також ступінь доведеності та обґрунтованості позивачем розміру завданої шкоди, яку вона зазнала, у зв`язку із бездіяльністю органу досудового розслідування, у зв`язку з чим вважає за необхідне позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково та стягнути на її користь з Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України моральну шкоду, завдану бездіяльністю органу досудового розслідування, у розмірі24 000,00 грн. Щодо судового збору, то, відповідно до ч. 6ст. 141 ЦПК України, оскільки сторони по справі звільнені від сплати судових витрат, такі витрати слід віднести за рахунок держави.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст.18,13,76,77,259,263,265,268,273,280-284 ЦПК України, ст.ст.2,23,1167,1173,1174 ЦК України,303, 307, 369 КПК України, ст.ст.25,43,48 БК України, ст.ст.19,56,124-1,129 Конституції України, суд,-

у х в а л и в :

Позов ОСОБА_9 задовільнити частково.

Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_9 24 000 грн.

В решті вимог позову відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення суду проголошено 26.11.2021 о 08:05 год.

Суддя: В.І.Цитульський