ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/8288/21 Справа № 204/1541/21 Суддя у 1-й інстанції - Черкез Д. Л. Суддя у 2-й інстанції - Єлізаренко І. А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 листопада 2021 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді Єлізаренко І.А.

суддів Красвітної Т.П., Свистунової О.В.

за участю секретаря Колесової А.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області в особі Чечелівського районного відділу у м.Дніпрі Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області на рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 27 квітня 2021 року у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа Чечелівський районний відділ у місті Дніпрі Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області про встановлення факту, що має юридичне значення,-

В С Т А Н О В И Л А:

У лютому 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, заінтересована особа Чечелівський районний відділ у місті Дніпрі Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області.

В обґрунтування вимог заяви ОСОБА_1 посилався на те, що у січні 2021 року він, з метою набуття громадянства України та отримання паспорта громадянина України замість втраченого паспорта громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року, звернувся з відповідною заявою до Державної міграційної служби України Головного управління в Дніпропетровській області Чечелівського районного відділу у місті Дніпро. Однак, листом №1215-106/1215-21 від 05 лютого 2021 року йому було повідомлено, що у нього відсутній паспорт громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року з написом громадянин України або рішення суду про встановлення юридичного факту проживання особи на території України станом на 13 листопада 1991 року, яке набрало законної сили, таким чином за відсутністю відповідного рішення суду на сьогодні у Чечелівському РВ у м.Дніпрі Головного Управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області відсутні правові підставі оформлення та видачі йому паспорта громадянина України. Заявник вказує, що з дати народження по даний час він постійно мешкав на території України, що підтверджується його свідоцтвом про народження, домовою книгою, листом Управління інформаційно-аналітичної підтримки ГУНП в Дніпропетровській області за №26/282-Г від 26 листопада 2020 року, з якого вбачається, що він знаходився на території України у місцях позбавлення волі з 13 жовтня 1989 року по 27 листопада 1997 року. Після звільнення з Синельниківської ВК №94 паспорт громадянина України він не отримував. Встановлення даного факту необхідно йому для отримання паспорта громадянина України. На підставі викладеного ОСОБА_1 просив суд встановити факт того, що він - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець міста Дніпропетровська, на момент проголошення незалежності України станом на 24 серпня 1991 року постійно проживав на території України, також на момент набрання чинності Законом України «Про громадянство України» станом на 13 листопада 1991 року проживав в Україні і не був громадянином інших держав.

Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 27 квітня 2021 року задоволено заяву ОСОБА_1 . Встановлено факт постійного проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на території України станом на момент проголошення незалежності України 24 серпня 1991 року та факт постійного проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на території України станом на 13 листопада 1991 року.

В апеляційній скарзі Головне управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області в особі Чечелівського районного відділу у м.Дніпрі Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області просить рішення суду від 27 квітня 2021 року скасувати та ухвалити нове рішення, про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин у справі, порушення норм матеріального та процесуального права.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_1 - адвокат Дарчук Д.В. просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду від 27 квітня 2021 року залишити без змін, посилаючись на його законність та обгрунтованість.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст.12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції межах доводів та вимог апеляційної скарги.

ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_2 у м. Дніпро Дніпропетровської області, актовий запис №1030, що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , виданим повторно 08 січня 2021 року Чечелівським районним у місті Дніпрі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро). У вказаному свідоцтві батьками ОСОБА_1 зазначені: батько: ОСОБА_2 , мати ОСОБА_3 (а.с.9)

З копії домової книги вбачається, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українець, 23 квітня 1981 року отримав паспорт серії НОМЕР_2 , виданий Красногвардійським РОВД м. Дніпропетровська, навчався у ПТУ № 17 та знятий з обліку 05 травня 1984 року (а.с.8).

Заявник ОСОБА_1 зазначав, що у 1987 році паспорт громадянина СРСР він загубив та з того часу новий паспорт не отримував.

12 січня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Чечелівського районного відділу у місті Дніпрі Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області з заявою № 1215/3 щодо набуття громадянства України та оформлення йому паспорта громадянина України замість втраченого паспорта громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року.

Листом № 1215-106/1215-21 від 05 лютого 2021 року Чечелівським районним відділом у місті Дніпрі Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області ОСОБА_1 було відмовлено в оформленні та видачі паспорта громадянина України. У вказаному листі зазначено, що особи, зазначені у пункті 1 частини першої статі 3 Закону України Про громадянство України від 18 січня 2001 року, є громадянами України з 24 серпня 1991 року, зазначені у пункті 2 - з 13 листопада 1991 року, а у пункті 3 - з моменту внесення відмітки про громадянство України. Встановлення належності до громадянства України відповідно до пункту 1 частини 1 статті 3 цього Закону стосується осіб, які перебували у громадянстві колишнього СРСР, але не має у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт постійного проживання на зазначену дату, подає судове рішення про встановлення юридичного факту проживання особи на території України станом на 13 листопада 1991 року. Паспорт громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року з написом громадянин України або рішення суду, яке набрало законної сили, відсутні. Таким чином, за відсутністю відповідного рішення суду на сьогодні у Чечелівському РВ у м. Дніпрі ГУ ДМС України в Дніпропетровській області відсутні правові підстави для оформлення та видачі ОСОБА_1 паспорта громадянина України (а.с. 12, 13).

З листа Управління інформаційно-аналітичної підтримки Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області № 26/282-Г від 26 листопада 2020 року вбачається, що за даними персонально-довідкового обліку єдиної інформаційної системи МВС України станом на 17 листопада 2020 року у відношенні ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , міститься наступна інформація про притягнення до кримінальної відповідальності та засудження:

1) 13 жовтня 1989 року заарештований Бабушкінським РВ м. Дніпропетровська, засуджений 02 січня 1990 року Бабушкінським районним судом м. Дніпропетровська до 2 років позбавлення волі з обов`язковим залученням до праці. З 25 лютого 1990 року відбував покарання в СК-5 Дзержинського РВ м. Кривий Ріг Дніпропетровської області, звільнений 18 жовтня 1991 року по відбуттю терміну покарання;

2) 11 серпня 1994 року заарештований Кіровським РВ м. Дніпропетровська, 06 січня 1995 року засуджений Кіровським районним судом м. Дніпропетровська до 1 року 6 місяців позбавлення волі, звільнений 17 травня 1995 року з СІЗО Дніпропетровська за постановою начальника СІЗО від 17 травня 1995 року на підставі ст. 5 Указу Президента України Про амністію від 19 квітня 1995 року;

3) 12 липня 1995 року заарештований Жовтневим РВ м. Дніпропетровська, 06 вересня 1995 року засуджений Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська до 2 років позбавлення волі;

4) 10 листопада 1995 року притягнутий до кримінальної відповідальності. 07 лютого 1996 року засуджений Кіровським районним судом м. Дніпропетровська до 1 року позбавлення волі. На підставі ст. 42 ч. 3 КК України приєднано не відбуту частину покарання за вироком Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 06 вересня 1995 року, до відбуття - 3 роки позбавлення волі. 04 грудня 1997 року звільнений з Синельникоівської ВК № 94 Дніпропетровської області на підставі ухвали Синельниківського міського суду Дніпропетровської області від 27 листопада 1997 року згідно ст. 52 КК України умовно-достроково на не відбутий термін 7 місяців 16 діб;

5) притягнутий до кримінальної відповідальності Бабушкінським РВ м. Дніпропетровська, кримінальна справа закрита 18 червня 1999 року (а.с. 10, 11).

На час проголошення незалежності України 24 серпня 1991 року заявник ОСОБА_1 проживав на території України та знаходився в місцях позбавлення волі - відбував покарання в СК-5 Дзержинського РВ м.Кривий Ріг Дніпропетровської області з 25 лютого 1990 року та був звільнений 18 жовтня 1991 року по відбуттю терміну покарання.

В подальшому, з 11 серпня 1994 року до 04 грудня 1997 року, ОСОБА_1 на території України знаходився під вартою та перебував в місцях позбавлення волі, що додатково підтверджується Довідкою форми Б серії БЄ № 002226 (а.с.7).

Відповідно до частини першої статті 293 ЦПК України окреме провадження це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Згідно з пунктом 5 частини другої статті 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Відповідно до частини другої статті 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Отже, законодавством передбачено встановлення юридичних фактів щодо виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, до яких відносяться й факти, що породжують право особи на підтвердження належності до громадянства України, зокрема постійного проживання на території України.

Встановлення факту постійного проживання на території України на момент проголошення незалежності України або набрання чинності Законом України Про громадянство України є підставою для оформлення належності до громадянства України відповідно до пунктів 1, 2 частини першої статті 3 цього Закону.

Згідно з пунктами 1, 2 частини першої статті 3 Закону України Про громадянство України громадянами України є: усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України; особи, незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних чи інших ознак, які на момент набрання чинності Законом України Про громадянство України проживали в Україні і не були громадянами інших держав.

Особи, зазначені у пункті 1 частини першої цієї статті, є громадянами України з 24 серпня 1991 року, зазначені у пункті 2, з 13 листопада 1991 року (частина друга статті 3 Закону України Про громадянство України).

Встановлення факту постійного проживання на території України є підставою для оформлення належності до громадянства України.

Юридичне значення має лише факт постійного проживання на території України особи, дитини, батьків дитини (одного з них) або іншого її законного представника на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) або набрання чинності Законом України від 08 жовтня 1991 року № 1636-ХІІ Про громадянство України (13 листопада 1991 року).

Для встановлення факту належності до громадянства України відповідно до положень статті 293 ЦПК України та статті 3 Закону України Про громадянство України і залежно від підстав цього встановлення предметом розгляду в суді можуть бути заяви про встановлення таких фактів: постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року; постійного проживання на території України за станом на 13 листопада 1991 року.

Про належність до громадянства України таких осіб може свідчити наявність у паспортах громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року чи 13 листопада 1991 року.

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 9 Закону України Про громадянство України», безперервне проживання на законних підставах на території України протягом останніх п`яти років є однією з умов прийняття до громадянства України.

Стаття 1 цього ж Закону дає чітке визначення поняття безперервне проживання на території України та проживання на території України на законних підставах. Безперервне проживання на території України - проживання в Україні особи, якщо її разовий виїзд за кордон у приватних справах не перевищував 90 днів, а в сумі за рік - 180 днів. Проживання на території України на законних підставах - проживання в Україні іноземця чи особи без громадянства, які мають у паспорті громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року відмітку про постійну чи тимчасову прописку на території України, або зареєстрували на території України свій національний паспорт, або мають посвідку на постійне чи тимчасове проживання на території України, або їм надано статус біженця чи притулок в Україні. Розширене тлумачення цих понять та переліку умов, за яких можливе встановлення факту безперервного проживання та прийняття до громадянства України, Законом не передбачено.

Перелік документів, які подаються для встановлення, оформлення та перевірки належності до громадянства України визначений Порядком провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженим Указом Президента України від 27 березня 2001 року № 215.

Пунктом 7 вказаного Порядку визначено, що громадяни колишнього СРСР, які не мають у паспорті громадянина колишнього СРСР (далі Порядок) відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України станом на 13 листопада 1991 року, проходять процедуру встановлення їхньої належності до громадянства України.

У таких випадках, одним із документів на підтвердження цієї обставини може бути рішення суду, яким підтверджується факт постійного проживання особи на території України станом на 24 серпня 1991 року або 13 листопада 1991 року.

Звернувшись до суду із вказаною заявою, ОСОБА_1 просив суд встановити факт того, що він - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець міста Дніпропетровська, на момент проголошення незалежності України станом на 24 серпня 1991 року постійно проживав на території України, також на момент набрання чинності Законом України «Про громадянство України» станом на 13 листопада 1991 року проживав в Україні і не був громадянином інших держав.

Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, заявник ОСОБА_1 зареєстрованого місця свого проживання не має, після звільнення з місць позбавлення волі проживає з кінця 1997 року по теперішній час за адресою: АДРЕСА_1 без реєстрації. Нерухомого майна у власності не має. Офіційно працевлаштований не був.

Встановлено та підтверджується матеріалам справи, на час проголошення незалежності України - 24 серпня 1991 року та на момент набрання чинності Законом України «Про громадянство України» станом на 13 листопада 1991 року заявник ОСОБА_1 проживав на території України. Він знаходився в місцях позбавлення волі, відбував покарання в СК-5 Дзержинського РВ м.Кривий Ріг Дніпропетровської області з 25 лютого 1990 року та був звільнений 18 жовтня 1991 року по відбуттю терміну покарання.

З 11 серпня 1994 року до 04 грудня 1997 року ОСОБА_1 знаходився під вартою та перебував в місцях позбавлення волі, що додатково підтверджується Довідкою форми Б серії БЄ № 002226

Таким чином, судом встановлено, на час проголошення незалежності України - 24 серпня 1991 року та на момент набрання чинності Законом України «Про громадянство України» станом на 13 листопада 1991 року ОСОБА_1 проживав на території України, а тому суд дійшов обгрунтованого висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Доводи апеляційної скарги про відсутність доказів на підтвердження проживання ОСОБА_1 на території України станом на 24 серпня 1991 року та станом на 13 листопада 1991 року спростовуються наявними в матеріалах справи доказами.

Доводи апеляційної скарги про неповне зясування судом обставин справи, порушення норм матеріального права є безпідставними.

Приведені в апеляційній скарзі інші доводи зводяться до тлумачення діючого законодавства, незгоди з рішенням суду, переоцінки висновків рішення суду та не спростовують правильність рішення суду першої інстанції.

Будь-яких інших доказів, що спростовують правильність рішення суду в апеляційній скарзі не наведено, тому рішення суду слід залишити без змін, апеляційну скаргу залишити без задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області в особі Чечелівського районного відділу у м.Дніпрі Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області - залишити без задоволення.

Рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 27 квітня 2021 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя І.А.Єлізаренко

Судді Т.П.Красвітна

О.В.Свистунова