Справа № 638/3850/20
Провадження № 2/638/835/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

03.02.2021 Дзержинський районний суд м. Харкова у складі:

головуючої судді Штих Т.В.,

за участі секретаря судового засідання Овчаренко К.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «НВ Груп» про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку і компенсації втрати частини доходів, -

встановив:

Позивач ОСОБА_1 звернулась до Дзержинського районного суду м. Харкова з позовною заявою, в якій просить стягнути з ТОВ «НВ ГРУП» на її користь заборгованість по заробітній платі в розмірі 19454,18 грн. Стягнути з ТОВ «НВ ГРУП» на її користь суму середнього заробітку за весь період затримки розрахунку по день ухвалення судового рішення (станом на 03.03.2020 р. складає 126086,40 грн.). Стягнути з ТОВ «НВ ГРУП» на її користь суму компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати в розмірі 19006,73 грн.

В обґрунтування позову позивач зазначає, що 18.04.2017 р. була звільнена з роботи за ст. 36 КЗпП за згодою сторін у зв`язку з систематичною невиплатою відповідачем заробітної плати (що відповідач систематично пояснював тимчасовими фінансовими труднощами). У зв`язку з тим, що на день звільнення, в порушення вимог ст. 115 - 116 КЗпП України, відповідач не виплатив належну позивачу заробітну плату, останній звернувся з даним позовом до суду.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17.03.2020 р. визначено головуючим суддею Грищенко І.О.

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 08.04.2020 р. відкрито провадження у зазначеній цивільній справі та призначено спрощене позовне провадження по розгляду даної справи у відкритому судовому засіданні.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06.07.2020 р., справу передано на розгляд судді Дзержинського районного суду м. Харкова Штих Т.В.

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 23.07.2020 року зазначену цивільну справу прийнято до провадження та призначено судове засідання на 14 вересня 2020 року в залі судових засідань Дзержинського районного суду м. Харкова з повідомленням (викликом) сторін.

Відповідач в судове засідання 14 вересня 2020 р. не з`явився, причину неявки суду не повідомив, про час та місце розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином.

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 14.09.2020 р. призначено судове засідання на 15 жовтня 2020 року в залі судових засідань Дзержинського районного суду м. Харкова з повідомленням (викликом) сторін.

В судове засідання позивач не з`явився, але від нього до суду надійшла заява про розгляд даної справи за його відсутності. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить суд їх задовольнити.

Відповідач в судове засідання не з`явився, причину неявки суду не повідомив, про час та місце розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином. Суд вважає за можливе розглядати справу за відсутності відповідача, який належним чином обізнаний про знаходження вказаної справи на розгляді в суді.

Суд за таких обставин вважає за необхідне ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ч. 1 ст. 224 ЦПК України.

З`ясувавши дані у справі, дослідивши докази, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог.

У відповідності до ст. ст. 11, 60 ЦПК України суд розглядає справу не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін чи інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і докази подаються сторонами і іншими особами, які беруть участь у справі.

Судом встановлені такі факти та відповідні ним правовідносини.

З 18 вересня 2015 року по 18 квітня 2017 року ОСОБА_1 працювала в ТОВ «НВ ГРУП» на посаді керівника проектів. 18.04.2017 року була звільнена з роботи за ст. 36 КЗпП за згодою сторін, що підтверджується даними трудової книжки позивача.

Згідно даних персоніфікованого обліку з офіційного сайту Пенсійного фонду України наявна заборгованість із заробітної плати 19454,18 грн.

Відповідно до ст. 43 Конституції України держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб.

За нормами ст. 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів.

Відповідно до вимог ст. 116 Кодексу законів про працю України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

При звільненні позивача відповідач згідно з діючим трудовим законодавством був зобов`язаний виплатити позивачу всі належні останньому суми, в тому числі заборгованість по заробітній платі. Відповідачем не надано суду доказів, які спростовують доводи позивача, а також доказів відсутності вини відповідача у несвоєчасній виплаті позивачу всіх належних йому сум при звільненні з роботи.

Суд бере до уваги, що невиплата заборгованості по заробітній платі (так само, як і всіх належних працівнику сум) при звільненні з вини роботодавця розцінюється Європейським судом з прав людини як порушення права на мирне володіння своїм майном. Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого Україною Законом від 17.07.1997 закріплено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

В розумінні Європейського Суду з прав людини мирне володіння своїм майном включає не тільки «класичне» право власності, яке розглядається в Україні, а й, до прикладу, виплати за трудовим договором та інші виплати. При цьому сама по собі відсутність коштів у роботодавця для виплати належних працівникові сум не є підставою для невиконання рішення суду (справа «Баландіна проти України», заява № 16092/05, рішення від 06.12.2007; «Батрак проти України», заява № 50740/06, рішення від 18.06.1999; «Білецька проти України», заява № 25003/06, рішення від 10.12.2009. Аналогічно у справі «Безуглий проти України» Європейським судом з прав людини встановлено порушення ст. 1 Протоколу № 1 у зв`язку з тим, що заявнику не виплачено присуджені національним судом виплати щодо заборгованості по заробітній платі. Навіть відсутність коштів у роботодавця жодним чином не може слугувати поважною причиною невиплати працівникові всіх належних йому сум при звільненні останнього.

Враховуючи те, що рішення ЄСПЛ є джерелом права та обов`язковими для виконання Україною відповідно до статті 46 Конвенції, суди при розгляді справ зобов`язані враховувати практику ЄСПЛ як джерело права відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» № 3477-IV від 23.02.2006.

Також відповідно до ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Згідно з п. 2, п. 4 «Порядку обчислення середньої заробітної плати», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995р. №100, середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.

Відповідно п. 8 «Порядку обчислення середньої заробітної плати» нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин.

Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Так, середньоденна заробітна плата позивача складає 175,12 грн. виходячи з наступного розрахунку: (3315,85 грн. + 2463,13 грн.) / 33 = 175,12 грн.

Середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні складає період з 18.04.2017 р. по 03.03.2020 р. (дата звернення до суду з позовною заявою), а саме 720 робочих днів, що складає 126 086, 40 грн. (175,12*720).

Таким чином, позовні вимоги про стягнення суми середнього заробітку за період затримки розрахунку з 18.04.2017 р. по 03.03.2020 р. в розмірі 126 086, 40 грн. є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Щодо позовних вимог про стягнення компенсації за нараховану, але не виплачену заробітну плату станом на 03.03.2020 року, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 34 Закону України «Про оплату праці», компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати проводиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством.

Статтею 1 Закону України «Про компенсацію громадянами втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» (далі - Закон) встановлено, що підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

Відповідності до вимог ст. ст. 2, 3вказаного Закону компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру, в тому числі і заробітна плата (грошове забезпечення).

Сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться).

Пунктом 4 Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року № 159, сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100.

Заборгованість по заробітній платі позивача становить 19454,18 грн.

Індекс інфляції (середній) в період невиплати доходу з травня 2017 р. по лютий 2020 р. (до дати звернення до суду з позовною заявою) складає 97,70%.

Тобто компенсація за нараховану, але не виплачену заробітну плату станом на 03.03.2020 року з урахуванням індексу інфляції становить суму 19006,73 гривень з розрахунку:

19454,18 х 97,70%/100 = 19006,73 грн.

Таким чином, позовна вимога про стягнення компенсації за нараховану, але не виплачену заробітну плату станом на 03.03.2020 р. з урахуванням індексу інфляції у розмірі 19006,73 гривень є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

За приписами ст. 117 КЗпП України у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

За ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Одночасно з відповідача у відповідності до ст. 88 ЦПК України підлягає стягненню на користь позивача витрати зі сплати судового збору у розмірі 1450,93 грн.

Керуючись ст. ст. 1, 3, 10, 11, 37, 57 - 60, 79, 84, 88, 174, 212 - 215, 169, 208, 209, 212 - 215 ЦПК України, суд -

в и р і ш и в :

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити у повному обсязі.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «НВ ГРУП», , на користь ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , заборгованість по заробітній платі в розмірі 19 454,18 (дев`ятнадцять тисяч чотириста п`ятдесят чотири) гривні 18 копійок.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «НВ ГРУП», , на користь ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , суму середнього заробітку за весь період затримки розрахунку з 18.04.2017 р. по 03.03.2020 р. у розмірі 126 086,40 (сто двадцять шість тисяч вісімдесят шість) гривень 40 копійок.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «НВ ГРУП», , на користь ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , суму компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати в розмірі 19 006,73 (дев`ятнадцять тисяч шість) гривень 73 копійки.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «НВ ГРУП», , на користь ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , судовий збір у розмірі 1 450,93 (одна тисяча чотириста п`ятдесят) гривень 93 копійки.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Роз`яснити сторонам у справі, що згідно з вимогами ч. 1 ст. 284 ЦПК України заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Тобто суб`єктом подання заяви про перегляд заочного рішення є виключно відповідач, а не інші особи, які беруть участь у справі. Повторне заочне рішення сторони можуть оскаржити в загальному порядку, встановленому ЦПК України.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано відповідачем протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Позивачем апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий