печерський районний суд міста києва
Справа № 710/1213/18-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 серпня 2021 року року Печерський районний суд м. Києва

суддя Новак Р.В.

секретар судового засідання Талдонова М.Є.

справа № 710/1213/18-ц

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1

відповідач: акціонерне товариство «Дельта Банк»

треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства «Дельта Банк», треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання припиненим правовідношення за договором поруки,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до Шполянського районного суду Черкаської області із позовом до ПАТ «Дельта Банк», треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , в якому просила, з урахуванням уточнених позовних вимог, визнати припиненними правовідносини за договором поруки № 49.36/154/10-ПЕК2 від 25.11.2010 у зв`язку із припиненням забезпеченого нею зобов`язання. Свої вимог обґрунтовує тим, що між нею та ПАТ «КРЕДИТПРОМБАНК» було укладено Договір поруки №49.36/154/10-ПЕК2, де позивач поручилася за виконання ОСОБА_2 зобов`язання за Кредитним договором 49.36/154-КМК-08 від 06.02.2008. В 2013 році ПАТ «Кредитпромбанк» відступило право вимоги за вказаним кредитним договором та договором поруки на користь ПАТ «Дельта Банк». Рішенням апеляційного суду Черкаської області від 13.05.2015 стягнуто з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 на користь ПАТ «Дельта банк» заборгованість за кредитним договором в солідарному порядку в обсязі 61655,03 грн. Стягнуто з ОСОБА_2 , ОСОБА_4 на користь ПАТ «Дельта Банк» заборгованість за кредитним договором в солідарному порядку в обсязі 461655,03 грн. Оскільки внаслідок укладення боржником ОСОБА_2 додаткових угод до кредитного договору, процентна ставка була збільшена з 13,5 % до 20 %, а позивач не надавав згоди на укладення відповідних додаткових угод, вважає, що порука є припиненою на підставі ч. 1 ст. 559 ЦК України. Крім того зазначила, що основне зобов`язання за кредитним договором боржником ОСОБА_2 було виконано, а отже і порука має бути припиненою.

Ухвалою Шполянського районного суду Черкаської області від 25.09.2018 справу направлено за підсудністю до Печерського районного суду м. Києва.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 02.11.2018 позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків.

Ухвалою суду від 26.02.2019 відкрито провадження у справі за правилами позовного (спрощеного) провадження без повідомлення сторін.

19.05.2021 позивач подала клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін.

Ухвалою суду від 20.05.2021 відмовлено у задоволенні клопотання позивача про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін.

21.07.2021 позивач подав клопотання про уточнення позовних вимог.

Суд, у порядку спрощеного позовного провадження, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов наступних висновків.

За змістом ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Згідно з ч. 1 ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Судом встановлено, що 06.02.2008 між публічним акціонерним товариством «Кредитпромбанк» і ОСОБА_2 був укладений кредитний договір №49.36/154-КМК-08, відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредитні кошти в розмірі 82000 доларів CШA в рамках траншевої кредитної лінії шляхом укладення додаткових угод за офіційним курсом Національного Банку України на дату укладання кожної додаткової угоди до цього Договору про надання кредиту, що є його невід`ємною частиною.

Із справи встановлено також, що 25.06.2010 між банком і ОСОБА_2 була укладена додаткова угода № 49.36/154-КМК-08ДУЗ до кредитного договору № 49.36/154- КМК-08 від 06.02.2008, згідно з якою банк надав позичальнику кредит в сумі 598243,05 грн. із процентною ставкою 20 % річних і строком погашення кредиту 25.06.2015.

В забезпечення виконання зобов`язання за кредитним договором, 06.02.2008 між позивачем та ПАТ «КРЕДИТПРОМБАНК» було укладено договір поруки №49.36/154/10-ПЕК2 (далі договір поруки). Аналогічні договори поруки було укладено також між банком та ОСОБА_5 , між банком та ОСОБА_6 .

Пунктом 1.1 договору поруки встановлено, що поручитель зобов`язується солідарно відповідати перед банком у повному обсязі за своєчасне та повне виконання зобов`язань ОСОБА_2 за кредитним договором.

Поручитель свідчить, що він ознайомлений та згідний з істотними умовами Кредитного договору: розмір основного зобов`язання - 82000 доларів США; процентні ставки за користування кредитними коштами встановлюються в додаткових угодах за кожним кредитом; термін повернення кредитних коштів-до «05» лютого 2018 року включно; порядок виконання основного зобов`язання визначаться згідно з кредитним договором; відповідальність за порушення зобов`язань за кредитним договором - пеня за кожний день прострочення у розмірі, що дорівнює подвійній процентній ставці, визначеній кредитним договором від суми простроченого платежу (п. 1.2 договору поруки).

Поручитель бере на себе зобов`язання відповідати перед банком у тому ж обсязі на тих же умовах та в ті ж строки, що і боржник.

У квітні 2014 року ПАТ «Дельта Банк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Рішенням апеляційного суду Черкаської області від 13.05.2015 №22ц-793/313/15 позов ПАТ «Дельта Банк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 на користь ПАТ «Дельта Банк» заборгованість за кредитним договором в солідарному порядку в обсязі 61655,03 грн. Стягнуто з ОСОБА_2 , ОСОБА_4 на користь ПАТ «Дельта Банк» заборгованість за кредитним договором в солідарному порядку в обсязі 416655,03 грн. та судові витрати.

Згідно із ч.1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Відповідно до ч.1 та 2 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит і сплатити проценти.

Згідно з ч.1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Виконання зобов`язання може забезпечуватися порукою (ч.1 ст. 546 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.

Закон не пов`язує припинення поруки з прийняттям судом рішення про стягнення з боржника або поручителя боргу за зобов`язанням, забезпеченим порукою.

Наявність рішення суду про стягнення кредитної заборгованості свідчить, що суд дійшов висновку про те, що строк виконання зобов`язання настав, причому саме за тією вимогою, яку задоволено судом, та встановив наявність обов`язку відповідача (відповідачів) сплатити заборгованість.

Рішення суду про стягнення заборгованості, у тому числі з поручителя, не змінює змісту відповідного правовідношення - характер та обсяг прав і обов`язків сторін залишаються незмінними, додається лише ознака безпосередньої можливості примусового виконання. До моменту здійснення такого виконання або до припинення зобов`язання після ухвалення судового рішення з інших підстав (наприклад, унаслідок зарахування зустрічних однорідних вимог) відповідне зобов`язання продовжує існувати.

Отже, саме по собі набрання законної сили рішенням суду про стягнення з боржника або поручителя заборгованості за кредитним договором не змінює та не припиняє ні кредитного договору, ні відповідного договору поруки, доки не виникне договірна чи законна підстава для такого припинення.

Для належного захисту інтересу від юридичної невизначеності у певних правовідносинах особа може на підставі пункту 1 частини другої статті 16 ЦК України заявити вимогу про визнання відсутності як права вимоги в іншої особи, що вважає себе кредитором, так і свого кореспондуючого обов`язку, зокрема у таких випадках: кредитор у таких правовідносинах без звернення до суду з відповідним позовом може звернути стягнення на майно особи, яку він вважає боржником, інших осіб або інакше одержати виконання поза волею цієї особи - боржника в позасудовому порядку; особа не вважає себе боржником у відповідних правовідносинах і не може захистити її право у межах судового розгляду, зокрема, про стягнення з неї коштів на виконання зобов`язання, оскільки такий судовий розгляд кредитор не ініціював (наприклад, кредитор надсилає претензії, виставляє рахунки на оплату тощо особі, яку він вважає боржником).

Водночас застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Спосіб захисту порушеного права або інтересу має бути таким, щоб у позивача не виникала необхідність повторного звернення до суду. Тому спосіб захисту інтересу, передбачений пунктом 1 частини другої статті 16 ЦК України, може застосовуватися лише в разі недоступності позивачу можливості захисту його права.

Задоволення позову про визнання відсутності права вимоги в особи, що вважає себе кредитором, і відсутності кореспондуючого обов`язку особи - боржника у відповідних правовідносинах є спрямованим на усунення правової невизначеності. Тобто, відповідне судове рішення має забезпечити, щоб обидві сторони правовідносин могли у майбутньому знати про права одна одної та діяти, не порушуючи їх. А тому такий спосіб захисту є виключно превентивним.

Якщо кредитор, який діяв в умовах правової невизначеності, у минулому порушив права особи, яку він вважає боржником, то для останнього ефективним способом захисту буде той, який спрямований на захист порушеного права, а не на превентивний захист інтересу. Тобто звернення з позовом для усунення правової невизначеності, яка існувала у минулому, в означеній ситуації не є ефективним способом захисту.

Зокрема, якщо суд розглядає справу про стягнення з боржника коштів, то останній має захищати свої права саме в цьому провадженні, заперечуючи проти позову та доводячи відсутність боргу, зокрема відсутність підстав для його нарахування, оскільки вирішення цього спору призведе до правової визначеності у правовідносинах сторін зобов`язання.

Наявність відповідного боргу чи його відсутність, як і відсутність підстав для нарахування боргу, є предметом доказування у спорі про стягнення з відповідача коштів незалежно від того, чи подав останній зустрічний позов про визнання відсутності права кредитора, зокрема про визнання поруки припиненою. Тому для захисту права відповідача у ситуації, коли кредитор вже звернувся з вказаним позовом про стягнення коштів, не потрібно заявляти зустрічний позов, а останній не може бути задоволений.

Аналогічно після звернення кредитора з позовом про стягнення коштів боржник не може заявляти окремий позов про визнання відсутності права вимоги в кредитора та кореспондуючого обов`язку боржника. Такий окремий позов теж не може бути задоволений, оскільки боржник має себе захищати у судовому процесі про стягнення з нього коштів, заперечуючи проти відповідного позову кредитора, наприклад, і з тих підстав, що порука припинилася.

Застосування боржником способу захисту інтересу, спрямованого на усунення правової невизначеності у відносинах із кредитором, є належним лише в разі, якщо така невизначеність триває, ініційований кредитором спір про захист його прав суд не вирішив і відповідне провадження не було відкрите.

У разі, якщо кредитор уже ініціював судовий процес, спрямований на захист порушеного, на його думку, права, або такий спір суд уже вирішив, звернення боржника з позовом про визнання відсутності права вимоги у кредитора та кореспондуючого обов`язку боржника не є належним способом захисту.

Отже, ухвалення судом рішення у справі про стягнення з поручителя кредитної заборгованості унеможливлює задоволення в іншій судовій справі позову про визнання поруки припиненою, якщо такий позов стосується тих самих правовідносин, тих самих прав вимоги, які вже були предметом дослідження у справі про стягнення з поручителя кредитної заборгованості.

Правова визначеність передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, недопустимості повторного розгляду вже вирішеної справи. Жодна сторона не має права домагатися перегляду кінцевого й обов`язкового рішення тільки з метою проведення нового слухання та вирішення справи (рішення ЄСПЛ від 09 листопада 2004 року у справі «Світлана Науменко проти України» (Svetlana Naumenko v. Ukraine), заява № 41984/98, §53). Тому задоволення позову про визнання поруки припиненою в одній справі не є ані підставою перегляду судового рішення в іншій справі за нововиявленими обставинами (частина друга статті 423 ЦПК України), ані підставою визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню (частина друга статті 432 ЦПК України).

Зазначений висновок викладений Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 26 січня 2021 року у справі № 522/1528/15-ц (провадження № 14-67цс20).

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням апеляційного суду Черкаської області від 13.05.2015 № 22ц-793/313/15 встановлено, що в забезпечення виконання зобов`язання позичальника ОСОБА_2 за кредитним договором № 49.36/154-КМК-08 від 06.02.2008 між банком і ОСОБА_5 між банком і ОСОБА_1 , між банком і ОСОБА_6 були укладені договори поруки. Суд зазначив, що при отримані ОСОБА_2 кредиту 25.06.2010 в національній валюті в сумі 598243,05 грн. була значно підвищена процентна ставка, а саме встановлено 20 % річних, про що його як поручителя ( ОСОБА_7 ) ніхто не повідомляв із чим він не погоджується, так як це суттєво ущемлює його права. Суд прийшов до висновку, що за відсутності беззаперечних доказів погодження такої процентної ставки з поручителем ОСОБА_8 , при укладенні додаткової угоди від 25.06.2010, доводи відповідача ОСОБА_5 щодо неправомірного збільшення обсягу його відповідальності з встановленням такого розміру процентної ставки, у зв`язку з чим він не погоджується і внаслідок чого дію укладеного з ним договору поруки слід вважати припиненою. В зв`язку з цим судом було відмовлено в задоволенні позовних вимог ПАТ «Дельта до ОСОБА_5 про стягнення в солідарному порядку з нього і з ОСОБА_2 заборгованості за кредитним договором.

Разом з тим, суд зазначив, що стягуючи солідарно з позичальника ОСОБА_2 і поручителів ОСОБА_9 , ОСОБА_4 заборгованості за кредитним договором на користь банку, суд врахував, що між поручителями ОСОБА_9 , ОСОБА_4 солідарної відповідальності не існує в даному випадку, оскільки з кожним із них окремо був укладений договір поруки в забезпечення виконання позичальником обов`язків за кредитним договором.

На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що заявлений позивачем позов стосується тих самих правовідносин, тих самих прав вимоги, які вже були предметом дослідження у справі № 22ц-793/313/15 про стягнення з ОСОБА_9 , як з поручителя кредитної заборгованості, що є підставою для відмови у позові про визнання поруки припиненою.

При цьому, суд бере до уваги, що позивач ОСОБА_1 при розгляді справи №22ц-793/313/15 Шполянським районним судом Черкаської області, будучи стороною у справі, могла заявити зустрічні позовні вимоги щодо визнання договору поруки припиненою та/або оспорити вказаний договір чи подати заперечення. Крім того, могла оскаржити рішення апеляційного суду Черкаської області від 13.05.2015 до касаційної інстанції.

Разом з тим, вказаними процесуальними правами ОСОБА_1 не скористалась.

У зв`язку з цим доводи позовної заяви, на котрі посилається позивач як на підставу для задоволення позовних вимог, суд вважає безпідставними та доходить висновку про відмову у задоволенні позову в повному обсязі.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України сплачений судовий збір позивачу не відшкодовується.

Керуючись ст. 15, 16, 207, 526, 553, 1046, 1054 ЦК України, ст. 12, 13, 19, 81, 141, 263-265, 267, 273, 274, 354, 355 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до акціонерного товариства «Дельта Банк», треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання припиненим правовідношення за договором поруки - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційні скарги подаються учасниками справи до Київського апеляційного суду або через Печерський районний суд м. Києва, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності ЦПК України в редакції від 15 грудня 2017 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

позивач: ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 .

відповідач: акціонерне товариство «Дельта Банк»: 01133, м. Київ, вул. Щорса, буд. 36-Б .

треті особи: ОСОБА_2 , АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2

ОСОБА_3 : АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3

Суддя Р.В. Новак