Справа № 191/3147/20
Провадження № 2/191/1072/20
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 січня 2021 року м. Синельникове

Синельниківський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Кухар Д.О.

за участю секретаря Яніної О.В.

згідно вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Синельникове цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Об`єднаної територіальної громади Раївської сільської ради Синельниківського району Дніпропетровської області, Синельниківської районної державної адміністрації Дніпропетровської області, Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за законом, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до Об`єднаної територіальної громади Раївської сільської ради Синельниківського району Дніпропетровської області, Синельниківської районної державної адміністрації Дніпропетровської області, Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за законом.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його мати- ОСОБА_2 . Після її смерті відкрилася спадщина у вигляді земельної ділянки для ведення селянського (фермерського) господарства, площею 9.3300 га, яка розташована на території Новогнідської сільської ради Синельниківського району, Дніпропетровської області. Згідно ст. 1261 ЦК України спадкоємцем першої черги за законом є він - ОСОБА_1 - син померлої та її чоловік - ОСОБА_3 . Заповіт померла не залишила. Спадкоємці, які б мали обов`язкову частку у спадщині, відсутні. У встановлений ст. 1269, 1270 ЦК України позивач подав заяву до нотаріальної контори про прийняття спадщини, тобто вважається таким, що прийняв спадщину. Його батько - ОСОБА_3 відповідно ст. 1273 ЦК України подав заяву до нотаріальної контори про відмову від прийняття спадщини. 14.09.2020 року позивач звернувся до державного нотаріуса Шостої Дніпровської державної нотаріальної контори із заявою про видачу йому свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку, що розташована на території Новогнідської сільської ради Синельниківського району Дніпропетровської області, після смерті його матері ОСОБА_2 , але державним нотаріусом Шостої Дніпровської державної нотаріальної контори Гайворонською Т.О. у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку йому було відмовлено на підставі того, що неможливо встановити склад спадкового майна, а саме згідно Витягу з Державного земельного кадастру № НВ- 020 форма власності земельної ділянки з кадастровим номером :01:001:0402, яка належала її матері - державна. Це означає, що його мати отримавши державний акт на право власності на земельну ділянку не здійснила його державної реєстрації, про що свідчить відсутність в державному акті дати його видачі та запису в графі про реєстрацію в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі. Мати позивача під час життя мала намір зареєструвати право власності на спірну земельну ділянку, але не встигла у звязку зі смертю. Після її смерті позивач намагався зареєструвати право власності на земельну ділянку на спірну земельну ділянку за його матерю, але у звязку із смертю її правоздатність припинилась. Його матері був виданий державний акт на право державної власності на земельну ділянку Серія ЯА № 178053 з кадастровим номером :03:001:0012. Він замовив виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в 2019 році (після смерті матері), при цьому вказаній земельній ділянці був присвоєний новий кадастровий номер :01:001:0402.

Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

У зв`язку з цим, позивач просить визнати за ним право власності на земельну ділянку для ведення селянського (фермерського) господарства, площею 9,3300 га, кадастровий номер :01:001:0402, яка розташована на території Новогнідської сільської ради Синельниківського району Дніпропетровської області в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Представник позивача до початку судового засідання надав заяву про розгляд справи без його участі та участі позивача. Позовні вимоги підтримали повінстю та просили їх задовольнити.

Представник відповідача Об`єднана територіальна громада Раївської сільської ради Синельниківського району в судове засідання не з`явилася, однак до його початку надала заяву про розгляд справи без її участі. Проти задоволення позовних вимог заперечувала.

Представник відповідача Синельниківська районна державна адміністрація в судове засідання не з`явився по невідомій суду причині.

Представник відповідача Головне управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області в судове засідання не з`явилася. В матеріалах справи міститься відзиву на позовну заяву, згідно якого просила відмовити в задоволенін позовних вимог ОСОБА_1 в повному обсязі, оскільки вважає дані позовні вимоги необгрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав. Право власності та користування на землю набувається та реалізується громадянином в порядку та на підставах, визначених Конституцією України (ст.ст. 13,14), Земельного кодексу України ( ст. ст. 78, 92,93,116,118,119, 123,125,126), а також інших законів, що видаються відповідно до них. Відповідно до ст. 125 ЗК України, в редакції, чинній на час отримання ОСОБА_2 Державного акта на право власності на земельну ділянку, право власності на земельну ділянку виникає після одержання її власником документа, що посвідчує право власності, та його державної реєстрації. Відповідно до ст. 126 ЗК України право власності на земельну ділянку посвідчується державними актами. Форми державних актів затверджуються Кабінетом Міністрів України. Згідно ст. 202 ЗК України державна реєстрація земельних ділянок здійснюється у складі державного реєстру земель. Державний реєстр земель складається з двох частин : книги записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі із зазначенням кадастрових номерів земельних ділянок; Поземельної книги, яка містить відомості про земельну ділянку. До 01 січня 2013 року державна реєстрація земельних ділянок, які передавалися у власність із земель державної чи комунальної власності, здійснювалась з видачею державних актів на право власності на земельні ділянки. Реєстрація державних актів на право власності здійснювалась у книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі. Частинами першою, третьою статті 125 ЗК України в редакції, чинній станом на 11 січня 2005 року, встановлено, що право власності та право постійного користування земельною ділянкою виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації. Приступати до використання земельної ділянки до встановлення меж у натурі (на місцевості), одержання документа, що посвідчує право на неї, та державної реєстрації забороняється. Реєстрація державних актів на право власності на земельні ділянки на період отримання ОСОБА_2 державного акта на право власності на земельну ділянку регулювалась Тимчасовим порядком ведення державного реєстру земель, затвердженим наказом Державного комітету України по земельних ресурсах від 02.07.2003 № 174, та Інструкцією про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право приватної власності на землю, право колективної власності на землю, право власності на землю і право постійного користування землею, договорів на право тимчасового користування землею (в тому числі на умовах оренди) та договорів оренди землі, затвердженої наказом Державного комітету України по земельних ресурсах від 04.05.1999 № 43 (далі Інструкція). Відповідно до пункту 1.21 розділу 1 реєстрація землеволодінь та землекористувань - це складова частина автоматизованої системи державного земельного кадастру, яка складається з комп`ютерної бази даних, що містить відомості про складання та видачу державних актів на право власності на земельну ділянку та право постійного користування земельною ділянкою та договорів оренди землі, порядок, функціонування і ведення якої встановлює Держкомзем України. Розділ 3. визначав (на час виникнення спірних правовідносин) порядок видачі державних актів та реєстрації державних актів і договорів. Державні акти, що посвідчують право приватної власності на землю, реєструються в Книзі записів (реєстрації) державних актів на право приватної власності на землю (пункт 3.5 Інструкції). Відповідно до положень статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини, відповідно до статті 1218 ЦК України, входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Набуття права власності на земельну ділянку та перехід права власності на земельну ділянку в порядку спадкування має місце за наявності наступних юридичних фактів у їх сукупності : ухвалення рішення компетентного органу про передачу у власність земельної ділянки спадкодавцю, укладення спадкодавцем правочинів щодо набуття права власності на земельні ділянки; виготовлення технічної документації на земельні ділянки; визначення меж земельної ділянки в натурі; погодження із суміжними землевласниками та землекористувачами; одержання у встановленому порядку державного акта на землю; реєстрація права власності на земельну ділянку. Якщо зазначені вимоги спадкодавцем не дотримано - право власності на конкретні земельні ділянки не виникає та відповідно до статті 1216 ЦК не переходить до спадкоємців у порядку спадкування, за винятком встановлених випадків, на які поширюється дія пункту 1 розділу X «Перехідні положення» Земельного Кодексу України. Якщо зазначені вимоги спадкодавцем не дотримано - право власності на конкретні земельні ділянки не виникає та відповідно до статті 1216 ЦК України не переходить до спадкоємців у порядку спадкування. Наведена позиція узгоджується з Постановою ВСУ від 17 квітня 2019 року, справа № 723/1061/17, Постановою ВСУ від 21.03.2018 року справа № 623/633/17 та Постановою ВСУ від 30.06.2020 року, справа №623/633/17. Звертаємо увагу суду, що особа, права якої порушено, може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника. Якщо спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку згідно зі статтею 125 ЗК України, то спадкоємці мають право звертатися до суду із позовами про визнання відповідного права в порядку спадкування - права на реєстрацію права власності на земельну ділянку на ім`я спадкоємця, а не права власності на земельну ділянку. В даному випадку, позивач обрав не належний спосіб захисту, оскільки ОСОБА_2 не набула права власності на земельну ділянку за життя, а отже таке право не може перейти до ОСОБА_1 у порядку спадкування. Таким чином, враховуючи вищевикладене, є достатні підстави вважати, що позовні вимоги є такими, що не підлягають задоволенню.

Суд, дослідивши матеріали справи, надані письмові докази, та оцінивши їх в сукупності, дійшов наступного висновку.

З копії свідоцтва про смерть серія НОМЕР_1 вбачається, що ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Згідно розпорядження голови Синельниківської районної державної адміністрації № 564-р-05 від 06.10.05 ОСОБА_2 ( ОСОБА_4 )Г «Назаренко») було передано безкоштовно у власність земельну ділянку у розмірі земельної частки (паю) площею 7,92 умовних кадастрових гектарів, із земель наданих у постійне користування для ведення селянського (фермерського) господарства на території Новогнідськеої сільської ради.

Згідно копії Свідоцтва про державну реєстрацію суб`єкта підприємницької діяльності, Селянське (фермерське) господарство «Назаренко», яке розташоване за адресою : Дніпропетровська область, Синельниківський район, с. Новогніде, зареєстровано 01.10.2001 року.

З копії Статуту С(Ф)Г «Назаренко», затвердженого 01.10.2001 року, вбачається, що головою С(Ф)Г є ОСОБА_3 , членами ОСОБА_2 , ОСОБА_5 .

Відповідно копії Державного акту на право власності на земельну ділянку Серії ЯА №178053 ОСОБА_2 на підставі розпорядження голови Синельниківської районної державної адміністрації № 564-р-05 від 06.10.2005 року є власником земельної ділянки площею 9,33 га, яка розташована - польові землі на території Новогнідської сільської ради та призначена для ведення селянського (фермерського) господарства.

Згідно копії Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 08.11.2019 року, земельна ділянка площею 9.3300 га., яка розташована за адресою : Дніпропетровська область, Синельниківський район, Новогнідська сільська рада та призначена для ведення фермерського господарства, форма власності державна, має кадастровий номер : :01:001:0402.

Згідно довідки Відділу у Синельниківському районі ГУ Держгеокадастру у Дніпропетровській області №31-4-0.26-1002/114-18 від 18.06.2018 року, у відділі у Синельниківському районі ГУ Держгеокадастру у Дніпропетровській області на території Синельниківського району і міста Синельникове станом на 01.01.2013 року, Державний акт на право власності на земельну ділянку серія ЯА № 178053, виданий на ім`я ОСОБА_2 не зареєстровано.

Постановою державного нотаріуса Шостої Дніпровської державної нотаріальної контори Гайворонською Т.О. від 14.09.2020 року ОСОБА_1 було відмовлено у видачі на його ім`я свідоцтва про право на земельну ділянку, що розташована в Новогнідській сільській раді Синельниківського району Дніпропетровської області після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 його матері ОСОБА_2 , оскільки вчинення вказаної нотаріальної дії суперечить чинному законодавству. З матеріалів спадкової справи та наявних документів, державний нотаріус вважала, що нотаріальна дія не може бути вчинена у зв`язку із неможливістю встановити склад спадкового майна, без чого здійснити видачу свідоцтва про право на спадщину не вбачається за можливе.

Згідно ч.ч. 1-3 ст. 78 ЗК України право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них. Земля в Україні може перебувати у приватній, комунальній та державній власності.

Відповідно до п. «б» ч.1 ст. 81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності.

Відповідно до ч.1 ст. 122 ЗК України сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Відповідно дост. 1261 ЦК Україниу першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Згідно ст. 1216 ЦК України спадкування є перехід прав і обов`язків від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинялися внаслідок його смерті.

Згідно ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за законом або заповітом.

На підставі ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення.

Згідно ст. 1220 ЦК України часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця.

Як вбачається з ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Право власності на нерухоме майно виникає у спадкоємця з моменту державної реєстрації цього майна (ч. 2ст. 1299 ЦК України).

Право власності на нерухоме майно може бути оформлене на ім`я особи, яка померла у разі наявності документів, які б підтвердили право власності на майно цієї особи. У випадку відсутності таких документів порушене питання вирішується у судовому порядку.

Відповідно до вимог ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутись до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно, тобто зміна власника майна, що підлягає державній реєстрації, неможлива без перереєстрації права власності. Тому свідоцтво про право на спадщину є обов`язковим, коли об`єктом спадкування є нерухоме майно, що підлягає обов`язковій державній реєстрації.

В силуст.116 ЗК України громадяни набувають право власності на земельні ділянки із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень.

Відповідно дост.125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають із моменту державної реєстрації цих прав.

Право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом (ст.126 ЗК України).

Статті 81,131 ЗК України передбачають, що громадяни мають право набувати у власність земельні ділянки на підставі прийняття спадщини, міни, дарування, успадкування та інших цивільно-правових угод.

Набуття права власності на земельну ділянку та перехід права власності на земельну ділянку в порядку спадкування має місце за наявності наступних юридичних фактів: ухвалення рішення компетентного органу про передачу у власність земельної ділянки спадкодавцю, укладення спадкодавцем правочинів щодо набуття права власності на земельні ділянки; виготовлення технічної документації на земельні ділянки; визначення меж земельної ділянки в натурі; погодження із суміжними землевласниками та землекористувачами; одержання у встановленому порядку Державного акта на землю; реєстрація права власності на земельну ділянку.

В судовому засіданні встановлено, що позивач є єдиним спадкоємцем після смерті матері ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . Оскільки померла ОСОБА_2 за життя не встигла зареєструвати на своє ім`я правовстановлюючий документ - державний акт на набуту нею земельну ділянку площею 9,33 га. через обставини, які від неї не залежали, зазначене перешкоджає позивачу реалізувати право спадкування на майно і отримати свідоцтво про право на спадщину.

Відповідно до статті 1 першого Протоколу доКонвенції про захист прав людини і основоположних свобод(далі - Конвенції) кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини під майном також розуміються майнові права.

Згідно зі ст. 8 Конвенції, кожен має право на повагу до свого приватного та сімейного життя, до свого житла та кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Невчасне оформлення майнових прав за особою й неможливість їх успадкування внаслідок цього має розцінюватися як невиправдане втручання в приватну сферу особи, є порушенням її прав, які потребують захисту в судовому порядку, а тому за наявності правовстановлюючого документу на земельну ділянку спадкодавця, ефективним способом захисту, який є адекватним змісту порушеного права і не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України), є саме визнання права власності на спірну земельну ділянку за позивачем в порядку спадкування за законом.

Як спадкоємець, що прийняв спадщину, позивач має право на оформлення спадкових прав, тому позовні вимоги підлягають задоволенню в поновму обсязі, порушене право позивача підлягає судовому захисту. Визнання права власності за позивачем на вказану земельну ділянку буде відповідати принципу пропорційності в питанні захисту права власності позивача, як спадкоємця.

У зв`язку з цим, суд вважає необхідним позовні вимоги задовольнити.

На підставі викладеного та ст.ст. 1216,1217,1218,1220,1225,1261,1268 ЦК України, ст.ст. 81,116,125,131 Земельного Кодексу України, керуючись ст.ст. 4,12,13,77,78,141,259, 264, 265 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Позовні вимоги задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , право власності на земельну ділянку для ведення селянського (фермерського) господарства, площею 9,3300 га, кадастровий номер : :01:001:0402, яка розташована на території Новогнідської сільської ради Синельниківського району Дніпропетровської області в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду або через Синельниківський міськрайонний суд Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: Д. О. Кухар