Справа № 446/1110/21 Головуючий у 1 інстанції: Костюк У.І.
Провадження № 22-ц/811/2510/21 Доповідач в 2-й інстанції: Ніткевич А. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 листопада 2021 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючого - судді Ніткевича А.В.

суддів - Бойко С.М., Копняк С.М.

секретаря Юзефович Ю.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Львівського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 10 червня 2021 року в справі за заявою ОСОБА_1 , за участю заінтересованої особи ОСОБА_2 про встановлення факту, що має юридичне значення, -

встановив:

У червні 2021 року заявник ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою до Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області, в якій просила встановити факт припинення трудового договору від 31.01.2017, укладеного між нею та фізичною особою підприємцем ОСОБА_3 та встановити факт її звільнення з посади кухаря з 18.01.2020 за п.9 ст. 36 КЗпП України.

Заява обґрунтована тим, що 31.01.2017 між нею та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 був укладений трудовий договір. З 01.02.2017р. заявниця здійснювала трудову діяльність на посаді кухаря.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 померла, що унеможливлює, на думку заявника, внести зміни або виправлення до трудової книжки в адміністративному порядку, адже роботодавець помер, а трудовий договір не був зареєстрований у держслужбі зайнятості, тому цей орган не уповноважений внести запис про звільнення до трудової книжки та припинити трудовий договір. Також, посилається на те що законодавством не передбачено здійснення запису у трудовій книжці спадкоємцями померлої фізичної особи - підприємця.

Вище вказане свідчить про відсутність об`єктивної можливості приведення трудової книжки у відповідність до вимог закону, у зв`язку з даними обставинами звертається із заявою про встановлення факту припинення трудових відносин.

Оскаржуваною ухвалою Кам`янка-Бузького району Львівської області від 10 червня 2021 року у відкритті провадження у справі за заявою ОСОБА_1 , за участі заінтересованої особи ОСОБА_2 про встановлення факту, що має юридичне значення відмовлено.

Не погоджуючись з даною ухвалою, таку в апеляційному порядку оскаржила заявник ОСОБА_1 .

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що суд першої інстанції не врахував, що механізм припинення трудового договору у разі смерті роботодавця - фізичної особи підприємця чинним законодавством не визначений, вказані правовідносини не допускають правонаступництва і зробити запис до трудової книжки про припинення трудових відносин за вищевказаних обставин неможливо. Просить врахувати, що встановлення даного факту має для заявника юридичне значення, оскільки впливає на виникнення, зміну чи припинення її прав.

Суд безпідставно вирішив, що оскільки до переліку, визначеного у ч.1 ст. 315 ЦПК України, юридичний факт, який заявниця просила встановити, не відноситься, встановлення факту припинення трудових відносин не є фактом, від якого залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб.

Дійшовши висновку про наявність спору про право, суд не роз`яснив, в чому полягає спір про право в даній ситуації і хто повинен бути відповідачем у позовному провадженні, якщо законодавством не передбачено можливості звільнення працівника і внесення до його трудової книжки запису про припинення трудових відносин ніким, окрім роботодавця.

На підставі викладеного просить скасувати ухвалу Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 10 червня 2021 року, справу передати до суду першої інстанції для вирішення питання про відкриття провадження.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив, що у відповідності до вимог ч.3 ст. 360 ЦПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

В судове засідання учасники справи не прибули, не повідомили про причину неявки.

На переконання колегії суддів, матеріалів справи достатньо для розгляду справи по суті, а тому вважає за можливе, відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України, розглядати справу за відсутності осіб, що не з`явилися.

За відсутності всіх осіб, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу технічними засобами не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення з наступних підстав.

Згідно із ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

На підставі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Частиною 6 цієї ж статті визначено, що в суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Постановляючи ухвалу про відмову у відкритті провадження за заявою ОСОБА_1 , з участю заінтересованої особи ОСОБА_2 , про встановлення факту припинення трудових відносин, суд першої інстанції виходив з того, що із заяви вбачається спір про право, який підлягає вирішенню в порядку позовного провадження, оскільки спір виник з приводу припинення трудових відносин, що вимагає оцінки обставин та доказів на підтвердження цих обставин, що є неможливим в рамках окремого провадження. Окрім того, вважав, що встановлення такого факту впливатиме на страховий стаж і на розмір пенсійного забезпечення.

Як вбачається із матеріалів справи, 31 січня 2017 року між Фізичною особо-підприємцем ОСОБА_3 та ОСОБА_1 укладено трудовий договір.

Згідно наказу №4 від 31 січня 2017 року ОСОБА_1 прийнята на роботу до ФОП « ОСОБА_3 з 01.02.2017 на посаду кухаря.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 померла, що стверджується свідоцтвом про смерть від 18 січня 2020 року серії НОМЕР_1 , виданим Галицьким районним у місті Львові відділом державної реєстрації актів цивільного стану Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів).

Відповідно до ст. 1 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно із ч. 1 ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до частини першої статті 293 ЦПК України окреме провадження це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Суд розглядає в порядку окремого провадження справи, зокрема, про встановлення фактів, що мають юридичне значення (пункт 5 частини другої статті 293 ЦПК України).

У частині першій статті 315 ЦПК України визначено перелік фактів, що мають юридичне значення та які можуть бути встановлені в порядку окремого провадження, який не є вичерпним. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення (частина друга статті 315 ЦПК України).

Для розгляду справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, роз`яснено, що в порядку окремого провадження розглядаються, зокрема, справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян, але тільки якщо воно не пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право і якщо заявник не має іншої можливості одержати або відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення (пункт 30 постанови Великої Палати Верховного Суду від 30 січня 2020 року в справі № 287/167/18-ц, провадження № 14-505цс19).

У даній справі ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про встановлення факту припинення трудових відносин з роботодавцем.

Відмовляючи у відкритті провадження у справі, суд першої інстанції зазначив, що припинення трудових відносин породжує права та обов`язки для працівника, а також встановлення такого факту впливатиме на страховий стаж і на розмір пенсійного забезпечення

Згідно із ч. 4 ст. 315 ЦПК України, суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо із заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, убачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, залишає заяву без розгляду.

Тобто визначальною обставиною під час розгляду заяви про встановлення певних фактів у порядку окремого провадження є те, що встановлення такого факту не пов`язане з наступним вирішенням спору про право цивільне.

Під спором про право необхідно розуміти певний стан суб`єктивного права; спір є суть суперечності, конфлікт, протиборство сторін, спір поділяється на матеріальний і процесуальний. Таким чином, виключається під час розгляду справ у порядку окремого провадження існування спору про право, який пов`язаний з порушенням, оспорюванням або невизнанням, а також недоведенням наявності суб`єктивного права за умов, що є певні особи, які перешкоджають у реалізації такого права.

З огляду на викладене, встановивши, що пред`явлені ОСОБА_1 вимоги підлягають вирішенню в позовному провадженні, оскільки наявний спір про право, суд першої інстанції зробив правильний висновок про відмову у відкритті провадження у справі на підставі частини четвертої статті 315 ЦПК України.

Доводи апеляційної скарги про неможливість звернення до суду в позовному провадженні з огляду на смерть фізичної особи підприємця ОСОБА_3 не заслуговують на увагу, оскільки належними відповідачами у такому випадку будуть відповідні органи Державної служби зайнятості та Пенсійного фонду України.

Враховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку, що доводи апеляційної скарги не заслуговують на увагу, а оскаржувану ухвалу необхідно залишити без змін.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 258, 259, 367, 368, 372, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 381, 382, 383 ЦПК України, суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 10 червня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного її тексту.

Повний текст постанови складений 23 листопада 2021 року.

Головуючий: А.В. Ніткевич

Судді: С.М. Бойко

С.М. Копняк