ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/41/21 Справа № 185/1116/18 Суддя у 1-й інстанції - Зінченко А. С. Суддя у 2-й інстанції - Єлізаренко І. А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 лютого 2021 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді Єлізаренко І.А.

суддів Красвітної Т.П., Свистунової О.В.

за участю секретаря Гулієва М.І.о

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 29 травня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди,-

В С Т А Н О В И Л А:

У лютому 2018 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_2 посилався на те, що він є власником квартири АДРЕСА_1 . Власником квартири АДРЕСА_4 , яка розташована поверхом вище над його квартирою, є ОСОБА_1 . Позивач вказував, що 25 грудня 2017 року, з вини відповідача, сталося залиття його квартири, про що складено відповідний акт. Вартість відновлювального ремонту становить 12928 грн., однак відповідач відмовляється добровільно відшкодовувати заподіяну шкоду. На підставі викладеного ОСОБА_2 просив суд стягнути з відповідача на свою користь компенсацію заподіяної матеріальної шкоди в сумі 12928 грн. та судові витрати.

Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 29 травня 2019 року, з урахуванням ухвали про виправлення описки від 02 липня 2019 року та ухвали про виправлення описки від 27 серпня 2019 року, задоволено позовні вимоги ОСОБА_2 . Стягнуто із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 в рахунок відшкодування завданої матеріальної шкоди суму в розмірі 12928 грн. Стягнуто із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати в розмірі 4000 грн.

Додатковим рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 19 червня 2019 року стягнуто із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати, пов`язані з проведенням експертного будівельно-технічного дослідження в розмірі 1430 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 29 травня 2019 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовити, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи та неповне їх з`ясування, порушення та неправильне застосування норм матеріального та процесуального права.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 просить апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, рішення суду від 29 травня 2019 року залишити без змін, посилаючись на його законність та обґрунтованість.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст.12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з частинами 1,2, 3 статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Згідно частини 1 статті 1166 ЦК України матеріальна шкода, заподіяна неправомірними рішеннями, діями або бездіяльністю особистим майновим правам фізичної чи юридичної особи, а також шкода, заподіяна майну фізичної чи юридичної особи, відшкодовується у повному обсязі особою, яка її заподіяла.

Пунктом 2.3.6. Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17 травня 2005 року № 76 встановлено, що у разі залиття, аварії квартир складається відповідний акт, форма якого наведена у додатку № 4 до вказаних Правил.

Згідно додатку № 4 вказаних правил акт про залиття, аварію, що трапилась на системі центрального опалення, гарячого водопостачання (або холодного водопостачання) має містити відомості: про дату та місце його складання; склад комісії; адресу, за якою трапилось залиття; описуються подія та наслідки події (що залито, обсяги робіт, ушкодження); причина залиття; висновки та рекомендації комісії; відомості про особу, яка заподіяла шкоду; підписи членів комісії. Крім того, з вказаним актом мають бути ознайомлені мешканці квартир.

В акті про залиття обов`язково описується що трапилося і які наслідки (що залите, які обсяги робіт, які ушкодження, які речі ушкоджено, чітко зазначається причини залиття (несанкціоноване втручання мешканців квартири у роботу системи (заміна радіаторів, трубопроводів, вентилів, рушникосушарок тощо), незадовільне технічне обслуговування систем, передчасний вихід з ладу радіаторів опалення, трубопроводів, вентилів, гнучких підводок та ін.).

Основною метою при складанні акту залиття квартири є встановлення причин залиття, та осіб, відповідальних за спричинену шкоду.

Розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Для наявності деліктної відповідальності необхідна наявність складу правопорушення: а) наявність шкоди, б) протиправна поведінка заподіювача шкоди, в) причинний зв`язок між шкодою та поведінкою заподіювача, г) вина.

Таким чином, цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини, якщо у процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

З огляду на викладене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу, саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності вини у завданні шкоди, а позивач доводить наявність шкоди та її розмір.

Така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 12 вересня 2018 року у справі № 638/7838/16-ц (провадження № 61-29055св18).

З матеріалів справи вбачається, позивач ОСОБА_2 є власником квартири АДРЕСА_1 (т.1 а.с.33-35).

Квартира АДРЕСА_4 розташована поверхом вище над квартирою позивача та власником цієї квартири є відповідач ОСОБА_1 (т. 1 а.с.68).

25 грудня 2017 року сталося залиття квартири позивача, про що комісією у складі голови та бухгалтера ОСББ "Миру-67А", а також сусідів складено акт від 26 грудня 2017 року (т.1 а.с. 30, 31).

У вказаному акті від 25 грудня 2017 року зазначено, що з вини мешканця АДРЕСА_4 ОСОБА_1 у результаті аварії (порив води) у квартирі позивача було залито: стелю та всі стіни в маленькій спальні, вода потрапила під підлогу (під покриття), ліжко, ковдру, подушки, матраци, пошкоджено електропроводку (відбулось закорочення), в маленькому коридорі затоплено стелю, стіни, підлогу (покриття змокло повністю). В акті від 25 грудня 2017 року, зокрема, вказано, що порив води стався через те, що в квартирі відповідача лопнула з`єднувальна муфта, яка була ним встановлена, та лише через годину донька відповідача звернулась до голови ОСББ за допомогою, тобто тривалий час у квартирі №5 зі стелі та розеток лилася вода. ОСОБА_1 підписувати акт відмовився.

Факт залиття квартири позивача, яке сталося 25 грудня 2017 року, об`єми залиття, причину залиття підтвердили свідки: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , допитані у судовому засіданні, та слюсар ОСОБА_7 , який особисто усував пошкодження у квартирі відповідача.

Згідно Висновку №8 експертного будівельно-технічного дослідження від 25 лютого 2019 року, складеного експертом Копиловою В.М. за заявою позивача, вартість ремонтно-будівельних робіт разом з будівельними матеріалами, які було виконані у квартирі АДРЕСА_1 , становить 14207 грн. 08 коп. (в тому числі ПДВ 2 367 грн. 85 коп.). При визначенні вартості ремонтних робіт по заміні підлоги, експертом була врахована тільки вартість ремонтних робіт. Вартість дощок, плит ДСП, плит ОSB, лінолеуму та плінтусів для підлоги не враховувалась. У висновку зазначено, що виконані позивачем ремонтно-будівельні роботи, співпадають з ушкодженнями, вказаними в акті від 26 грудня 2017 року, отже можливо сказати, що необхідність у виконанні ремонтно-будівельних робіт, виникла в результаті залиття квартири, яке трапилось 25 грудня 2017 року (т.1 а.с.182-187).

На підтвердження розмірів спричиненої матеріальної шкоди позивачем надано копії товарних чеків та накладних про придбання відповідних матеріалів для ремонту, здійснення ремонтних робіт та придбання меблів (т.1 а.с.132-141).

Відповідач не погоджувався із зазначеним позивачем розміром матеріальної шкоди та ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 18 лютого 2020 року, за клопотанням відповідача, у справі було призначено судову будівельно-технічну експертизу, на розгляд якої ставилося питання, який розмір матеріальної шкоди, заподіяно позивачу в результаті залиття квартири (т.2 а.с.69, 70).

У висновку судового експерта №908-20 від 27 жовтня 2020 року зазначено, що виключається можливість встановлення матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок залиття квартири АДРЕСА_1 , оскільки на момент дослідження у квартирі виконані будівельні роботи, а акт про залиття від 25 грудня 2017 року не містить повних обсягів пошкоджених оздоблювальних матеріалів та певних даних (т.2 а.с.82-87).

Слід зазначити, відповідачем не спростовано належними та допустимими доказами відсутність його вини у залитті квартири позивача, внаслідок якого останньому завдано матеріальної шкоди.

Будь-яких доказів на спростування визначеної висновком №8 експертного будівельно-технічного дослідження від 25 лютого 2019 року, суми спричиненої матеріальної шкоди, завданої залиттям квартири позивача, відповідачем суду не надано.

Таким чином, встановивши вказані обставини, в силу наведених норм закону, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про стягнення із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 матеріальної шкоди у розмірі 12 928 грн., завданої залиттям квартири, яке сталося з вини відповідача.

Розмір стягнутої судом матеріальної шкоди в сумі 12 928 грн. належним чином обґрунтований і включає вартість матеріалів та вартість ремонтних робіт, без врахування вартості матеріалів, використаних повторно (покриття підлоги після просушки), та вартості пошкоджених меблів.

Доводи апеляційної скарги про неправильне визначення судом розміру матеріальної шкоди, яка підлягає стягненню спростовуються наявними в матеріалах справи доказами.

Відповідачем не надано суду будь-яких належних доказів на спростування розміру стягнутої суми завданої позивачу матеріальної шкоди.

Стосовно стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу у сумі 4000 грн. слід зазначити наступне.

Стаття 59 Конституції України гарантує кожному право на правову допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Пунктом 3.2 рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009, передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.

Отже, з викладеного слідує, що до правової допомоги належать й консультації та роз`яснення з правових питань; складання заяв, скарг та інших документів правового характеру; представництво у судах тощо.

При цьому, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Відповідна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року справа № 826/1216/16.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

З матеріалів справи вбачається, 22 січня 2018 року між позивачем ОСОБА_2 та адвокатом Каленським І.Б. було укладено договір про надання юридичних послуг (т.1 а.с.14).

Відповідно до умов договору про надання юридичних послуг адвокат взяв на себе зобов`язання надавати позивачу правову допомогу у цій цивільній справі, а ОСОБА_2 зобов`язався сплатити адвокату винагороду за надання правової допомоги.

Згідно розрахунку витрат на правову допомогу та актів виконаних робіт від 10 жовтня 2018 року та від 26 листопада 2018 року зміст адвокатських послуг становить: виїздна консультація - 250 грн.; підготовка та направлення позовної заяви - 500 грн.; клопотання про забезпечення позову - 250 грн.; апеляційна скарга на ухвалу суду про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову - 250 грн.; повторне клопотання про забезпечення позову - 250 грн.; участь у чотирьох судових засіданнях - 2000 грн., а всього 4000 грн. (т. 1 а.с.147, 157).

Вказана сума була сплачена позивачем, що підтверджується відповідною квитанцією (т.1 а.с. 38).

Разом з тим, з урахуванням складності справи, пропорційності понесених відповідачем витрат на правничу допомогу щодо предмета спору, ціни позову, колегія суддів дійшла висновку, що заявлений позивачем розмір витрат на правничу допомогу є завищеним, а тому слід змінити рішення суду в частині стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат (витрат на правничу допомогу), зменшивши їх розмір з 4000 грн. до 2000 грн.

За таких обставин, враховуючи вищевикладене апеляційну скаргу слід задовольнити частково, рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 29 травня 2019 року змінити в частині стягнення із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судових витрат в розмірі 4000 грн., зменшивши їх розмір з 4000 грн. до 2000 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 376, 381- 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 29 травня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди змінити в частині стягнення із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судових витрат, зменшивши їх розмір з 4000 грн. до - 2000 грн.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя

Судді