Справа № 204/1483/21
Провадження № 2/204/1056/21 р.
КРАСНОГВАРДІЙСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
__________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 листопада 2021 року Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська в складі:

головуючого судді Самсонової В.В.

за участю секретаря Зайченко О.В.

за участю позивачки ОСОБА_1

за участі представника позивачки ОСОБА_2

за участю представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_4 до Дніпровської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог стосовно предмету спору: об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Кавалерійська 9» про визнання за особами права користування житловим приміщенням та встановлення факту безперервного проживання,-

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2021 року позивачки звернулися до суду з даною позовною заявою, в якій просили встановити факт безперервного проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_4 в квартирі АДРЕСА_1 з 1998 року до теперішнього часу та визнати за ОСОБА_1 та ОСОБА_4 право користування жилим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1 . В обґрунтування своїх позовних вимог вказали на те, що 22 травня 1998 року виконавчим комітетом Бабушкінської районної ради м. Дніпропетровська прийнято рішення № 265 про затвердження протоколу засідання громадської комісії з житлових питань при виконкомі № 8 від 21.05.1998 року, яким вирішено двокімнатну квартиру АДРЕСА_2 надати ОСОБА_5 , відселивши з обвальної квартири АДРЕСА_3 родини 3 чоловіки, в тому числі ОСОБА_1 - дочка, ОСОБА_4 - онука. 21 квітня 1999 року на родину ОСОБА_5 у складі 3-х осіб було виписано ордер № 3587, який родина свого часу не отримала. ОСОБА_5 , ОСОБА_1 та ОСОБА_4 були переселені в екстреному порядку до квартири АДРЕСА_4 та постійно проживають в ній з 1998 року до теперішнього часу, тобто вже понад 20 років вказана квартира являється єдиним місцем проживання позивачів. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 померла, її похованням займалися позивачі. Після смерті ОСОБА_5 продовжували жити в зазначеній квартирі. З моменту переселення до зазначеної квартири позивачі повністю та своєчасно сплачують комунальні послуги, підтримують її в належному стані, роблять поточні ремонти. Позивачі приймають активну участь у житті будинку відвідують збори ОСББ. Позивачі не мають іншого житла та не мають будь-якого зареєстрованого за ними на праві власності житла, своє право на використання житлових чеків на приватизацію житла не використали. При цьому позивачі досі зареєстровані за місцем попереднього проживання - АДРЕСА_5 , в обвальній квартирі, в будинку від якого на разі залишилася лише одна фасадна стіна. Позивачі зверталися з заявами про зміну їх міста реєстрації до Виконавчого комітету Чечелівської районної у місті Дніпрі ради та до Департаменту житлового господарства Дніпропетровської міської ради, проте їм кожного разу відмовляли у зв`язку з відсутністю ордеру. З моменту вселення позивачів до спірної квартири та до теперішнього часу жодним власником будинку або балансоутримувачем до позивачів не пред`являлись претензії щодо незаконності їх проживання у вказаній квартирі. Попри вказане, позивачі позбавлені можливості оформити право власності на займане житло, оскільки не зареєстровані у ньому, а у відповідних органів відсутні правові підстави провести реєстрацію місця проживання позивачів, оскільки у них відсутній ордер на вселення в спірне приміщення та договір найму житла. Саме тому вищевикладені обставини стали підставою для звернення позивачів до суду з даним позовом.

ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 в судовому засідання підтримали дану позовну заяву та просили її задовольнити, посилаючись на обставини, викладені в ній.

Представник відповідача ОСОБА_3 в судовому засіданні заперечувала проти задоволення даного позову.

Позивачка ОСОБА_4 в судове засідання не з`явилася, про час і місце розгляду справи була повідомлена належним чином, про причини неявки суду не повідомила.

Представник об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Кавалерійська 9» в судове засідання не з`явився, про час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, раніше голова правління ОСББ «Кавалерійська 9» Мельніченко О.А. надав клопотання, в якому просив розгляд справи провести без участі представника ОСББ «Кавалерійська 9». Крім цього, ним було надано письмові пояснення, в яких він вказав, що на момент створення ОСББ та по теперішній час позивачі проживають у квартирі АДРЕСА_4 та приймають активну участь у житті будинку, відвідують збори ОСББ. На ім`я ОСОБА_1 оформлений особовий рахунок з «утримання будинку та прибудинкової території», які вона сплачує своєчасно та в повному обсязі. Також повідомляє, що ОСББ «Кавалерійська 9» жодних претензій до позивачів щодо незаконного їх проживання у вказаній квартирі не має. Також йому невідома інформація, щодо пред`явлення будь-якими особами претензій до позивачів щодо незаконності їх проживання у вказаній квартирі.

Вислухавши сторони, вивчивши матеріали справи та допитавши свідків, суд вважає, що позовні вимоги позивачів підлягають задоволенню в повному обсязі по наступним підставам.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч.1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

У судовому засіданні встановлено, що відповідно до архівного витягу з рішення виконавчого комітету Бабушкінської районної ради м. Дніпропетровська від 22.05.1998 № 265 «Про затвердження протоколу засідання громадської комісії з житлових питань при виконкомі» вирішено: затвердити протокол № 9 від 21 травня 1998 року засідання громадської комісії з житлових питань при виконкомі; одержану від міськвиконкому/наряд № 1/52 від 06.05.98 р./двокімнатну квартиру АДРЕСА_4 , житловою площею 26,5 кв.м., загальною - 45,6 кв.м., переданої військовою частиною НОМЕР_1 надати ОСОБА_5 , відселивши з обвальної квартири АДРЕСА_6 / (так у справі). Склад родини 3 чоловіки, в т.ч. ОСОБА_1 - дочка, ОСОБА_4 - онука (а.с. 15).

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_5 , що підтверджується свідоцтвом про смерть Серії НОМЕР_2 , виданим 18 лютого 2016 року Бабушкінським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції та зроблено відповідний актовий запис № 268 (а.с. 20).

З урахуванням зазначених обставин, позивачі просив встановити факт їх безперервного проживання в квартирі АДРЕСА_1 з 1998 року до теперішнього часу.

Відповідно до ч. 1 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту:

1) родинних відносин між фізичними особами;

2) перебування фізичної особи на утриманні;

3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню;

4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення;

5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу;

6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті;

7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження;

8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті;

9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.

Крім цього, відповідно до ч. 2 ст. 315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

На підтвердження факту безперервного проживання позивачами було надано акт про проживання від 08 січня 2021 року, з якого вбачається, що позивачі дійсно з 1998 року та по теперішній час проживають за адресою: АДРЕСА_7 , який підписано ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , підписи яких підтверджено головою правління ОСББ «Кавалерійська 9» Мельніченко О.А. (а.с. 11).

Крім цього, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 (які проживають у даному будинку) було допитано в судовому засіданні в якості свідків та вони вказали, що дійсно позивачі проживають за адресою: АДРЕСА_7 з 1998 року по теперішній час. Спочатку проживали разом з ОСОБА_5 , але пізніше вона померла.

Також позивачами було надано протоколи зборів мешканців 3 під`їзду будинку АДРЕСА_8 , з яких вбачається, що позивачі приймали в них участь (а.с. 22-25), а також рахунки та квитанції про сплату комунальних послуг за адресою: АДРЕСА_7 (а.с. 26-36).

За таких обставин, з урахуванням вищевказаних обставин, дослідивши наявні в матеріалах справи докази в сукупності, суд вважає можливим встановити факт безперервного проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_4 в квартирі АДРЕСА_1 з 1998 року до теперішнього часу.

Стосовно визнання права користування житловим приміщенням за позивачами суд зазначає наступне.

З матеріалів позовної заяви вбачається, що позивачі неодноразово зверталися до відповідних органів з метою перереєстрації в квартиру АДРЕСА_1 .

З відповіді від 11.12.2020 року № 3/16-5739 Департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради вбачається, що вселення до житлового приміщення за адресою: АДРЕСА_7 було проведено всупереч вимогам законодавства та запропоновано з визнанням права проживання у даному жилому приміщенні звернутися до суду (а.с. 12).

З відповіді виконавчого комітету Чечелівської районної у місті Дніпрі ради від 23.09.2020 року № Г-33-281/з вбачається, що виконавчий комітет Чечелівської районної у місті Дніпрі ради не в змозі надати ОСОБА_1 будь-які документи для перереєстрації (а.с. 18).

В судовому засіданні встановлено, що позивачі зареєстровані за адресою: АДРЕСА_5 (а.с. 61-62). В той же час, з наданого позивачами фото вбачається, що за даною адресою зберіглася від будинку лише фасадна стіна (а.с. 37).

Відповідно до п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» № 9 від 01.11.96 року, з урахуванням конституційного положення про те, що ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду (ст.47 Конституції), судам слід при вирішенні житлових спорів виходити з неприпустимості виселення в адміністративному порядку за санкцією прокурора осіб, які самоуправно зайняли жиле приміщення або проживають у будинках, що загрожують обвалом. При розгляді спорів про право користування жилим приміщенням необхідно брати до уваги, що ст.33 Конституції гарантує кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, свободу пересування та вільний вибір місця проживання. Це означає, що наявність чи відсутність прописки самі по собі не можуть бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім`ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому.

Відповідно до ст. 47 Конституції України, кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Відповідно до ст. 9 ЖК УРСР, ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій.

Згідно зі ст. 61 ЖК УРСР, користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем - громадянином, на ім`я якого видано ордер. Типовий договір найму жилого приміщення, правила користування жилими приміщеннями, утримання жилого будинку і придомової території затверджуються Радою Міністрів Української РСР. Умови договору найму жилого приміщення, що обмежують права наймача та членів його сім`ї порівняно з умовами, передбаченими законодавством Союзу РСР, цим Кодексом, Типовим договором найму жилого приміщення та іншими актами законодавства Української РСР, є недійсними.

Зі статті 64 ЖК УРСР вбачається, що члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім`ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов`язки, як наймач та члени його сім`ї.

У пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» № 2 від 12 квітня 1985 року роз`яснено, що вирішуючи спори про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з`ясувати, чи дотриманий встановлений порядок при їх вселенні, зокрема: чи була письмова згода на це всіх членів сім`ї наймача, чи приписані вони в даному жилому приміщенні, чи було це приміщення постійним місцем їх проживання, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання, чи не обумовлювався угодою між цими особами, наймачем і членами сім`ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням. При цьому, як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п.15 постанови від 1 листопада 1996 р. N 9 "Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя", наявність чи відсутність прописки сама по собі не може бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім`ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому. Однак відсутність письмової згоди членів сім`ї наймача на вселення сама по собі не свідчить про те, що особи, які вселилися, не набули права користування жилим приміщенням, якщо за обставинами справи безспірно встановлено, що вони висловлювали таку згоду.

До аналогічної позиції прийшов Верховний Суд в постанові від 12 квітня 2021 року у справі № 127/26104/18 (провадження № 61-23331св19) вказано, що під час вирішення спору про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з`ясувати, крім обставин щодо реєстрації цих осіб у спірному приміщенні, дотримання встановленого порядку при їх вселенні та наявності згоди на це всіх членів сім`ї наймача та обумовлення угодою між указаними особами, наймачем і членами сім`ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням, й інші обставини справи, що мають значення для справи, а саме: чи було це приміщення постійним місцем проживання цих осіб, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання. Оскільки відповідно до вимог закону вселення та проживання в квартирі може бути здійснено лише у встановленому порядку, членом сім`ї наймача, в розумінні частини другої статті 64 ЖК УРСР, може бути визнано лише осіб, які вселилися у встановленому порядку та на відповідній правовій підставі постійно проживають в квартирі разом з наймачем. За змістом статті 65 ЖК УРСР за особою не може бути визнано право користування жилим приміщенням, якщо вона зберігає постійне місце проживання в іншому жилому приміщенні (з повним текстом постанови можливо ознайомитись за посиланням: https://reyestr.court.gov.ua/Review/96342566).

Судом вище встановлено, що склад родини ОСОБА_5 під час надання їй квартири АДРЕСА_1 складає 3 чоловіки, в т.ч. ОСОБА_1 - дочка, ОСОБА_4 - онука.

Відповідно до ст. 106 ЖК УРСР, повнолітній член сім`ї наймача вправі за згодою наймача та інших членів сім`ї, які проживають разом з ним, вимагати визнання його наймачем за раніше укладеним договором найму жилого приміщення замість попереднього наймача. Таке ж право у разі смерті наймача або втрати ним права на жиле приміщення належить будь-якому членові сім`ї наймача. У разі відмови наймодавця у визнанні члена сім`ї наймачем за договором найму спір може бути вирішено в судовому порядку.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

За таких обставин, оскільки судом встановлено факт постійного проживання позивачів в квартирі АДРЕСА_1 з 1998 року до теперішнього часу, а також сплачують за комунальні послуги, суд приходить до висновку про задоволення даної вимоги та вважає можливим визнати за ОСОБА_1 та ОСОБА_4 право користування жилим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1 .

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. 47 Конституції України, ст. 9, 61, 64, 106 ЖК УРСР, ст. ст. 2, 4, 12, 13, 76-82, 89, 229, 247, 258-259, 263-265, 273, 315, 352, 354-355 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 , ОСОБА_4 до Дніпровської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог стосовно предмету спору: об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Кавалерійська 9» про визнання за особами права користування житловим приміщенням та встановлення факту безперервного проживання - задовольнити в повному обсязі.

Встановити факт безперервного проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_4 в квартирі АДРЕСА_1 з 1998 року до теперішнього часу.

Визнати за ОСОБА_1 та ОСОБА_4 право користування жилим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1 .

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до п. 4 ч. 5 ст. 265 ЦПК України, суд вважає необхідним зазначити у резолютивній частині рішення наступні дані:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_9 .

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_9 .

Дніпровська міська рада, ідентифікаційний код в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України 26510514, місцезнаходження: 49000, м. Дніпро, пр. Дмитра Яворницького, буд. 75.

Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Кавалерійська 9», ідентифікаційний код в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України 43717256, місцезнаходження: 49000, м. Дніпро, вул. Кавалерійська, буд. 9.

Суддя В.В. Самсонова