ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 597/189/20Головуючий у 1-й інстанції Дудяк С.В.
Провадження № 22-ц/817/1061/21 Доповідач - Міщій О.Я.
Категорія - 302000000
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 листопада 2021 року м. Тернопіль

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Тернопільського апеляційного суду в складі:

головуючого - Міщій О.Я.

суддів - Хома М. В., Шевчук Г. М.,

секретар с/з - Романська К.М.

з участю представника позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2 ,

відповідача ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі цивільну справу № 597/189/20 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Заліщицького районного суду Тернопільської області від 04.08.2021 р., ухвалене в місті Заліщики суддею Заліщицького районного суду Дудяком С.В. у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Заліщицької міської ради Тернопільської області, ОСОБА_3 про визнання незаконним та скасування рішення Заліщицької міської ради Тернопільської області,-

ВСТАНОВИЛА:

В січні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду із указаним позовом.

Позовна заява мотивована тим, що згідно державного акту серії ТР № 90, виданого 25.12.1995 року, йому на праві постійного користування належить земельна ділянка для обслуговування житлового будинку та господарських споруд, площею 0,0828 гектара, у межах згідно з планом, яка розташована по АДРЕСА_1 .

ОСОБА_1 вказав, що 22.02.2008 року Заліщицькою міською радою створена комісія для обстеження земельних ділянок на масиві ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка склала акт, де встановлено, що деякі користувачі протягом 10 років не використовують земельні ділянки за цільовим призначенням, тому комісія дійшла висновку щодо необхідності їх вилучення та надання іншим особам.

Позивач зазначив, що в цьому акті його прізвище не зазначене, отже комісія не здійснювала розгляд питання щодо вилучення земельної ділянки з його користування.

Однак, рішенням Заліщицької міської ради від 17.10.2008 року було затверджено акт постійної депутатської комісії з питань земельних відносин та охорони довкілля від 22.02.2008 року про вилучення земельних ділянок на масиві ІНФОРМАЦІЯ_1 та вилучено з його користування земельну ділянку площею 0,08 гектара по АДРЕСА_1 в рахунок земель не наданих у власність та користування. Цим же рішенням органу місцевого самоврядування було дано дозвіл відповідачу ОСОБА_3 на розроблення проекту землеустрою щодо відведення вказаної земельної ділянки, з подальшою передачею у власність за рахунок земель, не наданих у власність та користування. Також, ОСОБА_3 дано дозвіл на розроблення проектно кошторисної документації на будівництво житлового будинку та господарських споруд по АДРЕСА_1 .

Позивач зазначив, що вказаною земельною ділянкою він користується до цього часу згідно цільового призначення, ним були завезені будівельні матеріали, також він накопичує кошти для початку будівельних робіт.

Вказує, що спірне рішення органу місцевого самоврядування порушує його право щодо користування належною йому земельною ділянкою, прийняте без дотримання вимог земельного законодавства, тому підлягає скасуванню.

Рішенням Заліщицького районного суду від 04.08.2021 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до Заліщицької міської ради Тернопільської області, ОСОБА_3 про визнання незаконним та скасування рішення Заліщицької міської ради Тернопільської області п`ятого скликання сімнадцятої сесії №1292 від 17.10.2008 року відмовлено повністю за безпідставністю позовних вимог. Судові витрати по справі покладено на сторони в понесених ними розмірах.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати, ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити його позов, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи.

ОСОБА_1 вказав, що земельна ділянка, площею 0,0828 гектара, яка розташована по АДРЕСА_1 належить йому на підставі державного акту на право постійного користування серії ТР №90. Вказана ділянка була незаконно вилучена з його користування на підставі рішення Заліщицької міської ради від 17.10.2008 року, яке прийняте з грубим порушенням законодавства та порушує його права та інтереси.

Позивач зазначив, що здійснюючи вилучення землі, орган місцевого самоврядування не повідомив його про наявність наміру щодо здійснення такого вилучення та не отримав його дозволу на вчинення таких дій. Звертає увагу, що припинення Заліщицькою міською радою права користування земельною ділянкою з визначених органом місцевого самоврядування підстав, допускається лише в судовому порядку.

В акті комісії щодо проведення обстежень земельних ділянок на масиві ІНФОРМАЦІЯ_1 від 22.02.2008 року, яким рекомендовано провести вилучення земельних ділянок, відсутні будь - які відомості щодо вилучення землі по АДРЕСА_1 .

Позивач зазначив, що у справі відсутні будь - які докази про те, що належна йому земельна ділянка використовувалась ним не за цільовим призначенням, рішення Заліщицької міської ради від 17.10.2008 року прийнято всупереч вимог статті 141 Земельного Кодексу України.

01.10.2021 року від Заліщицької міської ради надійшов відзив на апеляційну скаргу, у якому відповідач просить рішення Заліщицького районного суду від 04.08.2021 року залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. Заліщицька міська рада зазначила, що невиконання ОСОБА_1 обов`язку щодо використання наданої йому земельної ділянки за цільовим призначенням, тобто для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд, дало правову підставу для вилучення земельної ділянки із його землекористування. При цьому, посилання ОСОБА_1 на відсутність в акті від 22.08.2008 року відомостей щодо вилучення його земельної ділянки не має значення для вирішення спору, оскільки предметом оскарження є не вказаний акт комісії, а рішення органу місцевого самоврядування. Також, міська рада зазначила, що поясненнями свідків у судовому засіданні підтверджено факт необхідності вилученні земельної ділянки у ОСОБА_1 .

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд виходив з того, що невиконання землекористувачем ОСОБА_1 обов`язку щодо використання наданої йому земельної ділянки за цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку та господарських споруд, дало правову підставу комісії рекомендувати сесії міської ради вилучити земельну ділянку із землекористування. Отже, відсутні підстави для визнання незаконним та скасування рішення Заліщицької міської ради № 1292 від 17.10.2008 року.

Однак, погодитись з таким висновком суду неможливо, виходячи з наступного.

Судом установлено, що рішенням ІІІ сесії XXII скликання Заліщицької міської ради Тернопільської області від 24.01.1995 року №23 ОСОБА_1 надано у постійне користування земельну ділянку для будівництва і обслуговування житлового будинку та господарських споруд, площею 0,0828 га, в АДРЕСА_1 . Відповідно до державного акту на право постійного користування землею серії ТР №90 від 25.12.1995 року ОСОБА_1 є користувачем вказаної земельної ділянки (а.с. 12).

22.02.2008 р. комісією в складі землевпорядника міської ради, членів депутатської комісії з питань земельних відносин та охорони довкілля складено акт про те, що на підставі рішення сесії міської ради №266 від 22.09.2006 р. комісія провела обстеження земельних ділянок на масиві ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_2 . Актом встановлено, що громадяни не використовували земельні ділянки за цільовим призначенням протягом 10 років. Комісія вирішила рекомендувати сесії міської ради провести вилучення земельних ділянок у громадян (а.с. 17). Земельна ділянка, яка належить ОСОБА_1 на праві постійного користування, у цьому акті відсутня.

Рішенням сесії Заліщицької міської ради Тернопільської області п`ятого скликання №1292 від 17.10.2008 року затверджено акт постійної депутатської комісії з питань земельних відносин та охорони довкілля від 22.02.2008 року про вилучення земельних ділянок на масиві " ІНФОРМАЦІЯ_1 " в м. Заліщики Тернопільської області та вирішено вилучити із землекористування ОСОБА_1 земельну ділянку загальною площею 0,08 га по АДРЕСА_1 в рахунок земель не наданих у власність та користування (забудовані землі, землі одно-та двоповерхової житлової забудови). Крім того, указаним рішенням дано дозвіл ОСОБА_3 на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд загальною площею 0,08 га по АДРЕСА_1 з подальшою передачею у власність за рахунок земель ненаданих у власність та користування (забудовані землі, землі одно-та двоповерхової житлової забудови). Надано дозвіл ОСОБА_3 на розроблення проектно-кошторисної документації на будівництво житлового будинку та господарських споруд по АДРЕСА_1 .

Відповідно до ст. 92 Земельного кодексу України (тут і далі в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) право постійного користування земельною ділянкою - це право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності, без встановлення строку.

Згідно ст. 95 ЗК України землекористувачі, якщо інше не передбачено законом або договором, мають право: а) самостійно господарювати на землі; б) власності на посіви і насадження сільськогосподарських та інших культур, на вироблену продукцію; в) використовувати у встановленому порядку для власних потреб наявні на земельній ділянці загальнопоширені корисні копалини, торф, ліси, водні об`єкти, а також інші корисні властивості землі; г) на відшкодування збитків у випадках, передбачених законом; ґ) споруджувати жилі будинки, виробничі та інші будівлі і споруди. Порушені права землекористувачів підлягають відновленню в порядку, встановленому законом.

Обов`язки землекористувачів передбачені ст. 96 ЗК України, зокрема, землекористувачі зобов`язані: а) забезпечувати використання землі за цільовим призначенням; б) додержуватися вимог законодавства про охорону довкілля; в) своєчасно сплачувати земельний податок або орендну плату; г) не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів; ґ) підвищувати родючість ґрунтів та зберігати інші корисні властивості землі; д) своєчасно надавати відповідним органам виконавчої влади та органам місцевого самоврядування дані про стан і використання земель та інших природних ресурсів у порядку, встановленому законом; е) дотримуватися правил добросусідства та обмежень, пов`язаних з встановленням земельних сервітутів та охоронних зон; є) зберігати геодезичні знаки, протиерозійні споруди, мережі зрошувальних і осушувальних систем. Законом можуть бути встановлені інші обов`язки землекористувачів.

Відповідно до статті 141 ЗК України підставами припинення права користування земельною ділянкою є: а) добровільна відмова від права користування земельною ділянкою; б) вилучення земельної ділянки у випадках, передбачених цим Кодексом; в) припинення діяльності державних чи комунальних підприємств, установ та організацій; г) використання земельної ділянки способами, які суперечать екологічним вимогам; ґ) використання земельної ділянки не за цільовим призначенням; д) систематична несплата земельного податку або орендної плати.

Згідно із статтею 143 ЗК України примусове припинення прав на земельну ділянку здійснюється у судовому порядку у разі: а) використання земельної ділянки не за цільовим призначенням; б) неусунення допущених порушень законодавства (забруднення земель радіоактивними і хімічними речовинами, відходами, стічними водами, забруднення земель бактеріально-паразитичними і карантинно-шкідливими організмами, засмічення земель забороненими рослинами, пошкодження і знищення родючого шару ґрунту, об`єктів інженерної інфраструктури меліоративних систем, порушення встановленого режиму використання земель, що особливо охороняються, а також використання земель способами, які завдають шкоди здоров`ю населення) в терміни, встановлені вказівками спеціально уповноважених органів виконавчої влади з питань земельних ресурсів; в) конфіскації земельної ділянки; г) викупу (вилучення) земельної ділянки з мотивів суспільної необхідності та для суспільних потреб; ґ) примусового звернення стягнень на земельну ділянку по зобов`язаннях власника цієї земельної ділянки; д) невідчуження земельної ділянки іноземними особами та особами без громадянства у встановлений строк у випадках, визначених цим Кодексом.

Підставою для прийняття спірного рішення Заліщицькою міською радою про вилучення у ОСОБА_1 належної йому на праві постійного користування земельної ділянки слугував акт від 22.02.2008 року, складений членами депутатської комісії з питань земельних відносин та охорони довкілля міської ради. Мотивуючи висновок щодо необхідності вилучення земельних ділянок, комісією зазначено, що громадяни не використовують землі за цільовим призначенням протягом 10 років.

Однак, у вказаному акті відсутні відомості щодо необхідності вилучення земельної ділянки, площею 0,0828 гектара, яка розташована по АДРЕСА_1 , яка належить на праві постійного користування позивачу. Як і не встановлено обставин щодо невикористання ОСОБА_1 належної йому ділянки за цільовим призначенням.

В суді позивач пояснив, що користується належною йому земельною ділянкою з 1995 року, використовуючи її за цільовим призначенням, завіз туди будівельні матеріали та має намір збудувати на ділянці житловий будинок.

Отже, рішення Заліщицької міської ради від 17.10.2008 року, яким було затверджено акт постійної депутатської комісії з питань земельних відносин та охорони довкілля від 22.02.2008 року про вилучення земельних ділянок та вилучено з користування ОСОБА_1 земельну ділянку, площею 0,08 гектара, по АДРЕСА_1 і передано її ОСОБА_3 , не відповідає вимогам ст. 141 Земельного Кодексу України, оскільки відсутні відомості щодо використання ОСОБА_1 належної йому земельної ділянки не за цільовим призначенням.

Однак, судом першої інстанції не надано належної правової оцінки даним обставинам при вирішенні спору, що призвело до неповного з`ясування судом обставин, що мають значення для справи.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Так, Європейський суд з прав людини у рішенні по справі «Рисовський проти України» (№ 29979/04) визнав низку порушень пункту 1 статті 6 Конвенції, статті 1 Першого протоколу до Конвенції та статті 13 Конвенції у справі, пов`язаній із земельними правовідносинами; в ній також викладено окремі стандарти діяльності суб`єктів владних повноважень, зокрема, розкрито елементи змісту принципу «доброго врядування».

Цей принцип, зокрема, передбачає, що у разі якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і послідовний спосіб (рішення у справах «Beyeler v. Italy» № 33202/96, «Oneryildiz v. Turkey» № 48939/99, «Moskal v. Poland» № 10373/05).

Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (див., наприклад, рішення у справах «Лелас проти Хорватії» (Lelas v. Croatia), заява № 55555/08, п. 74, від 20 травня 2010 року, і «Тошкуце та інші проти Румунії» (Toscuta and Others v. Romania), заява № 36900/03, п. 37, від 25 листопада 2008 року) і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси (див. зазначені вище рішення у справах «Онер`їлдіз проти Туреччини» (Oneryildiz v. Turkey), п. 128, та «Беєлер проти Італії» (Beyeler v. Italy), п. 119).

Крім того, в рішеннях Європейського суду з прав людини склалася практика, яка підтверджує, що дискреційні повноваження не повинні використовуватися свавільно, а суд повинен контролювати рішення, прийняті на підставі реалізації дискреційних повноважень, максимально ефективно (рішення у справі «Hasan and Chaush v. Bulgaria» № 30985/96).

Крім того, судом при вирішенні даного спору не враховано, що примусове припинення права користування земельної ділянки у зв`язку з її використанням не за цільовим призначенням допускається лише у судовому порядку (стаття 143 ЗК України), а не за рішенням органу місцевого самоврядування.

Вказаний висновок, узгоджується із позицією, висвітленою в Постанові Верховного Суду від 10.09.2020 року № справи 350/1171/18 та враховується апеляційним судом при розгляді даної справи.

Відповідно до правил статей 2, 5 ЦПК України застосовуваний судом спосіб захисту цивільного права має відповідати критерію ефективності. Тобто цей спосіб має бути дієвим, а його реалізація повинна мати наслідком відновлення порушених майнових або немайнових прав та інтересів особи.

Надаючи правову оцінку належності обраного позивачем способу захисту, судам належить зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод(далі - Конвенція). У §145 рішення Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) від 15 листопада 1996 року у справі «Chahal v. the United Kingdom» (заява №22414/93, [1996] ECHR 54) суд зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові способи для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Таким чином, суть цієї статті зводиться до вимоги надати особі такі способи правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави-учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань. Крім того, ЄСПЛ указав на те, що за деяких обставин вимоги статті 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю способів, що передбачаються національним правом.

Частиною 1 ст. 155 Земельного Кодексу України визначено, що у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.

Частиною 1 ст. 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Колегія суддів звертає уваги, що сторонами по справі не подано будь яких доказів щодо реалізації ОСОБА_3 оспорюваного рішення Заліщицької міської ради від 17.10.2008 р. № 1982 про надання йому дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд загальною площею 0,08 га по АДРЕСА_1 , тому обраний позивачем спосіб захисту визнання незаконним та скасування ненормативного акту суб`єкта владних повноважень відповідає вимогам закону.

Відповідно до п. 1 ч. 1 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

При таких обставинах, колегія суддів вважає, що рішення Заліщицького районного суду Тернопільської області від 04.08.2021 р., слід скасувати, постановивши нове судове рішення, яким позов ОСОБА_1 до Заліщицької міської ради Тернопільської області, ОСОБА_3 про визнання незаконним та скасування рішення Заліщицької міської ради Тернопільської області задовольнити. Скасувати рішення Заліщицької міської ради від 17.10.2008 р. № 1292 Про дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд по АДРЕСА_1 ОСОБА_3 .

Відповідно до частин 2, 13 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено, рішення Заліщицького районного суду Тернопільської області від 04.08.2021 р. скасовано, з відповідачів Заліщицької міської ради, ОСОБА_3 слід стягнути понесені позивачем судові витрати зі сплати судового збору по 1051 гривень з кожного (840,80 гривень сума судового збору, яка підлягала до сплати за подання позовної заяви + 1261,20 гривень - судовий збір за подання апеляційної скарги = 2102 гривні / 2)

Керуючись статтями 374, 376, 381, 382 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Рішення Заліщицького районного суду Тернопільської області від 04.08.2021 року- скасувати.

Постановити нове судове рішення, яким позов ОСОБА_1 до Заліщицької міської ради Тернопільської області, ОСОБА_3 про визнання незаконним та скасування рішення Заліщицької міської ради Тернопільської області задовольнити.

Скасувати рішення Заліщицької міської ради від 17.10.2008 р. № 1292 Про дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд по АДРЕСА_1 ОСОБА_3 .

Стягнути з Заліщицької міської ради Тернопільської області (Код ) в користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) 1051 гривень (одна тисяча п`ятдесят одна гривня) судового збору.

Стягнути з ОСОБА_3 ( АДРЕСА_3 ) в користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) 1051 гривень (одна тисяча п`ятдесят одна гривня) судового збору.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови суду апеляційної інстанції складений 25.11.2021 року.

Головуючий

Судді