Постанова

Іменем України

24 листопада 2021 року

м. Київ

справа № 127/19505/20

провадження № 61-1448св21

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Бурлакова С. Ю., Зайцева А. Ю., Коротуна В. М. (суддя-доповідач),

Тітова М. Ю.,

учасники справи:

позивач - товариство з обмеженою відповідальністю «Спектрум Ессетс»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Спектрум Ессетс» на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 05 листопада 2020 року у складі судді Федчишена С. А. та постанову Вінницького апеляційного суду від 28 грудня 2020 рокуу складі колегії суддів:

Медвецького С. К., Оніщука В. В., Копаничук С. Г.,

ВСТАНОВИВ:

ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст позовних вимог

У вересні 2020 року товариство з обмеженою відповідальністю «Спектрум Ессетс» (далі - ТОВ «Спектрум Ессетс») звернулося до суду із позовом до

ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позов мотивовано тим, що 18 грудня 2007 року між ВАТ «КБ «Надра» правонаступником якого з 04 лютого 2011 року є ПАТ «КБ «Надра» та

ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № 18/12/2007/840-ЖК/30, згідно умов якого банк надав відповідачу у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості та платності грошові кошти в сумі 30 000,00 доларів США на придбання нерухомості.

Відповідно до умов кредитного договору відповідач зобов`язалася щомісячно до 10 числа поточного місяця сплачувати мінімальний платіж у розмірі

336,00 доларів США.

18 грудня 2007 року між ПАТ «КБ «Надра» та ОСОБА_2 був укладений договір поруки до кредитного договору № 18/12/2007/840-ЖК/30 від 18 грудня 2007 року за змістом якого, поручитель відповідає перед кредитором за виконання зобов`язань у повному об`ємі всім належним йому на праві власності майном та грошовими коштами.

Позичальник та поручитель взяті на себе зобов`язання по виплаті кредитних коштів у строки визначені кредитним договором не виконали. У зв`язку з неналежним виконанням зобов`язань утворилась заборгованість, яка станом на

15 травня 2020 року становить 69 111,62 доларів США що еквівалентно

1 843 842,73 грн.

15 травня 2020 року між ПАТ «КБ «Надра» та ТОВ «Спектрум Ессетс» укладено договір про відступлення прав вимоги № GL3N017512. Відповідно до договору

ПАТ «КБ «Надра» відступив шляхом продажу ТОВ «Спектрум Ессетс» права вимоги, що належали ПАТ «КБ «Надра» за відповідними договорами, до яких, зокрема, входять права вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором

№ 18/12/2007/840-ЖК/30 від 18 грудня 2007 року.

Посилаючись на зазначені обставини, позивач просив суд стягнути солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 частину заборгованості за кредитним договором

№ 18/12/2007/840-ЖК/30 від 18 грудня 2007 року в сумі 140 000,00 грн.

05 жовтня 2020 року представник позивача надав суду заяву про збільшення позовних вимог, у якій просив стягнути солідарно з відповідачів частину заборгованості за кредитним договором в сумі 913 657,94 грн, з яких:

29 394,90 доларів США, що еквівалентно 784 232,42 грн - заборгованість по тілу кредиту; 3 000,00 доларів США, що еквівалентно 84 600,00 грн - штрафні санкції;

36 340,39 грн - пеня; 8 485,14 грн - 3% річних.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 05 листопада

2020 року закрито провадження в частині позовних вимог до ОСОБА_2 на підставі пункту 7 частини першої статті 255 ЦПК України.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 05 листопада

2020 року у задоволенні позову відмовлено.

Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що заміна кредитора у зобов`язанні не змінює порядку обчислення та перебігу позовної давності; відповідач заявила про застосування наслідків порушення строків позовної давності для звернення з даним позовом до суду. ОСОБА_1 здійснила останній черговий платіж в рахунок погашення боргу 10 грудня

2008 року, однак позивач пред`явив позов лише 08 вересня 2020 року, тобто з пропуском строку позовної давності. При цьому позивач не заявляв про поважність причин пропуску позовної давності для звернення до суду із цим позовом.

Постановою Вінницького апеляційного суду від 28 грудня 2020 року апеляційну скаргу ТОВ «Спектрум Ессетс» задоволено частково.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 05 листопада

2020 року скасовано та ухвалено нове рішення про відмову у позові.

Постанова апеляційного суду мотивована недоведеністю позивачем заявлених позовних вимог.

Короткий зміст вимог та доводів касаційної скарги

26 січня 2021 року ТОВ «Спектрум Ессетс» через засоби поштового зв`язку подало до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій, з урахуванням уточненої редакції, просить скасувати рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 05 листопада 2020 року та постанову Вінницького апеляційного суду

від 28 грудня 2020 року та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що судами першої та апеляційної інстанцій не досліджено обставин справи відносно того, що позивачем не здійснювалося жодних нарахувань по кредитному договору, а заборгованість позивачем визначена саме на день укладання договору відступлення права вимоги. Банком надано належні та допустимі докази на підтвердження наявності договірних відносин між сторонами та наявності у відповідача боргу перед позивачем.

Доводи інших учасників справи

22 березня 2021 року ОСОБА_1 подала до Верховного Суду відзив, у якому просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення без змін.

Рух касаційної скарги та матеріалів справи

Ухвалою Верховного Суду від 25 лютого 2021 року відкрито касаційне провадження у даній справі та витребувано матеріали цивільної справи з Вінницького міського суду Вінницької області.

16 березня 2021 року матеріали цивільної справи надійшли до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 19 жовтня 2021 року справу призначено до судового розгляду.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ У СКЛАДІ КОЛЕГІЇ СУДДІВ ДРУГОЇ СУДОВОЇ ПАЛАТИ КАСАЦІЙНОГО ЦИВІЛЬНОГО СУДУ

Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу. Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 400 ЦПК України встановлено, що переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Перевіривши доводи касаційної скарги, врахувавши аргументи, наведені у відзиві на касаційну скаргу, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Фактичні обставини справи

18 грудня 2007 року між ВАТ КБ «Надра» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №18/12/2007/840-ЖК/30, відповідно до умов якого банк надав позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості та платності грошові кошти у сумі 30 000 доларів США в порядку і на умовах, визначених цим договором за програмою «Житлове рішення - Нове житло». Цільове використання кредиту: проведення розрахунків по договору купівлі - продажу № 8394 від 18 грудня .2007 року, що укладений між позичальником та ОСОБА_3 , згідно якого позичальник придбає у власність нерухоме майно квартиру, що знаходиться за адресою:

АДРЕСА_1 .

Відсотки за користування кредитом розраховуються банком на підставі відсоткової ставки у розмірі 12,09 % річних. Нарахування відсотків за користування кредитом здійснюється за фактичну кількість днів у періоді

(28-29-30-31/360) на залишок заборгованості. При розрахунку відсотків враховується день надання та не враховується день погашення кредиту

(п. 1.3.1 кредитного договору).

Згідно з п. 1.4 кредитного договору банк надає позичальнику кредит строком до

18 грудня 2027 року.

Комісія за розрахунки за цим договором складає 1,75 % від суми виданих коштів зазначених в п. 1.2. за винятком суми виданої на оплату цієї комісії

(п. 1.5 кредитного договору).

Згідно з п. 5.1 кредитного договору у разі порушення позичальником умов цільового використання кредиту, визначеного п. 1.2 цього договору, позичальник зобов`язаний сплатити банку штраф у розмірі 25 % від суми коштів, використаних не за цільовим призначенням.

18 грудня 2007 року між ПАТ «КБ «Надра» та ОСОБА_2 був укладений договір поруки до кредитного договору № 18/12/2007/840-ЖК/30 за змістом якого, поручитель відповідає перед кредитором за виконання зобов`язань у повному об`ємі всім належним йому на праві власності майном та грошовими коштами.

Із матеріалів справи вбачається, що банком зобов`язання виконано належним чином та надано позичальнику кошти в кредит.

Також з матеріалів справи слідує, що 15 травня 2020 року між ПАТ «КБ «Надра» та ТОВ «Спектрум Ессетс» було укладено договір про відступлення прав вимоги

№ GL3N017513, за змістом якого банк відступає новому кредитору належні банку, а новий кредитор набуває права вимоги банку до позичальників та/або заставодавців (іпотекодавців) та/або поручителів та/або фізичних осіб та/або фізичних осіб- підприємців та/або юридичних осіб, зазначених у Додатку 31 до цього договору.

Звертаючись до суду із позовом, ТОВ «Спектрум Ессетс» просило стягнути солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 частину заборгованості за кредитним договором №18/12/2007/840-ЖК/30 від 18 грудня 2007 року в сумі

913 657,94 грн, з яких: 29394,90 доларів США, що еквівалентно 784 232,42 грн - тіло кредиту, 3 000,00 дол США, що еквівалентно 84 600,00 грн - штрафні санкції, 36 340,39 грн - пеня, 8 485,14 грн - 3% річних.

При цьому у своїй позовній заяві позивач посилався на те, що за період користування кредитними коштами, позичальником здійснені часткові платежі на погашення основної суми кредиту, проте, заборгованість позичальника за кредитним договором в повному обсязі не погашена.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

У частинах першій, другій та п`ятій статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване судове рішення апеляційного суду не відповідає.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів.

Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування усіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин і залежностей. Усебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.

Частиною першою статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно із частиною другою 2 статті 77, частиною другою статті 78, статтею 79, частинами першою й другою статті 80 цього Кодексу предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України.

Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, у тому числі, у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.

Дотримання принципу справедливості судового розгляду є надзвичайно важливим під час розгляду судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів.

Згідно із статтею 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до частин першої, другої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно із статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Отже, при вирішенні вказаної справи про стягнення заборгованості за кредитним договором, з урахуванням встановлення судом першої інстанції укладення кредитного договору, для суду має першочергове значення з`ясування питання щодо порушення відповідачем умов кредитного договору щодо погашення цієї заборгованості та розміру заборгованості.

Статтями 3, 6, 203, 626, 627 ЦК України визначено загальні засади цивільного законодавства, зокрема поняття договору і свободи договору, та сформульовано загальні вимоги до договорів як різновиду правочинів (вільне волевиявлення учасника правочину).

Відповідно до частини першої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно із частиною першою статті 628 ЦК України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Звертаючись до суду із позовом про стягнення заборгованості ТОВ «Спектрум Ессетс» посилалося на те, що 18 грудня 2007 року між ВАТ «КБ «Надра» правонаступником якого з 04 лютого 2011 року є ПАТ «КБ «Надра», правонаступником якого є ТОВ «Спектрум Ессетс», та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № 18/12/2007/840-ЖК/30, згідно умов якого банк надав відповідачу у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості та платності грошові кошти в сумі 30 000,00 доларів США на придбання нерухомості.

З матеріалів справи вбачається, що відповідачем договір від 18 грудня

2007 року № 18/12/2007/840-ЖК/30 не визнався недійсним у судовому порядку.

Крім того, у поданому відповідачем відзиву на позовну заяву, ОСОБА_1 не заперечує проти укладення між нею та банком 18 грудня 2007 року кредитного договору № 18/12/2007/840-ЖК/30, а навпаки, стверджує що позивачем пропущено строк позовної давності.

За таких обставин апеляційний суд не встановив фактичних обставин справи, не надав належної правової оцінки доказам на підтвердження укладення кредитного договору та виконання його умов відповідачем, розрахунку заборгованості, а тому висновок апеляційного суду ґрунтується на припущеннях, що в силу частини шостої статті 81 ЦПК України, заборонено законом.

Перевіряючи законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення суд апеляційної інстанції повинен з`ясувати: чи враховані судом першої інстанції при ухваленні рішення всі факти, що входять до предмета доказування; чи підтверджені обставини (факти), якими мотивовано рішення, належними й допустимими доказами та чи доведені вони; чи відповідають висновки суду встановленим фактам; чи дотримано та чи правильно застосовані норми матеріального й процесуального права.

Оскільки до повноважень Верховного Суду не належить установлення фактичних обставин, надання оцінки чи переоцінки зібраних у справі доказів, то Верховний Суд не має підстав ухвалити власне рішення.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

У зв`язку з наведеним колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід задовольнити частково, оскаржуване рішення суду апеляційної інстанції скасувати і направити справу до апеляційного суду на новий розгляд.

Керуючись статтями 400, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Спектрум Ессетс» задовольнити частково.

Постанову Вінницького апеляційного суду від 28 грудня 2020 рокускасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийМ. Є. Червинська
Судді: С. Ю. Бурлаков
А. Ю. Зайцев
В. М. Коротун
М. Ю. Тітов