ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-з/803/41/21 Справа № 199/5098/15-ц Суддя у 1-й інстанції - Суддя у 2-й інстанції - Ткаченко І. Ю.
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
27 січня 2021 року Дніпровський Апеляційний суд у складі: головуючого - судді Ткаченко І.Ю.
суддів - Деркач Н.М., Демченко Е.Л.
за участю секретаря Мазур Є.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу
за клопотанням ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення по справі
за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договорами позики,-
09 липня 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення боргу (а.с.4-7).
Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 26 жовтня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договорами позики - задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованість за договорами позики в розмірі 949300 гривень, а також судові витрати по справі, що складаються з судового збору в розмірі 3654 гривні, а всього 952954 гривні. В іншій частині позову відмовлено (а.с.87-89).

Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 06 квітня 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилено, а рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 26 жовтня 2015 року - залишено без змін (а.с.120-122).

20 листопада 2020 року на адресу Дніпровського апеляційного суду від ОСОБА_4 надійшло клопотання про ухвалення додаткового рішення, в якій заявник посилається на наявність в єдиному державному реєстрі судових рішень, ухвали апеляційного суду від 06 квітня 2016 року, із мотивувальної частини якої вбачається, що істотна його частина не стосується суті справи. Зміст мотивувальної частини не дає можливості встановити обґрунтування рішення, оскільки стосується аналізу підстав недійсності правочину щодо розпорядження корпоративними правами одного із подружжя без згоди іншого. Як вбачається із резолютивної частини, суд апеляційної інстанції не розглянув вимог апелянта взагалі і не прийняв щодо цих вимог жодного рішення. З урахуванням зазначеного, просив, ухвалити додаткове рішення, яким вирішити по суті заявлені в апеляційній скарзі ОСОБА_1 наступні вимоги: скасувати рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 26.10.2015 року у справі №1999/5098/15-ц; постановити нове рішення, яким відмовити у задоволені позовних вимог ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики у зв`язку із спливом строку позовної давності (а.с.143-145).

Перевіривши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку про те, що заява не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 270 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати; 3) судом не вирішено питання про судові витрати; 4) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу.

Виходячи з наведеного додаткове рішення може бути ухвалено виключено з правових підстав, передбачених ч. 1 ст. 270 ЦПК України.

У пункті 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» судам роз`яснення, що додаткове рішення може бути ухвалено лише у випадках і за умов, передбачених статтею 220 ЦПК, воно не може змінити суті основного рішення або містити в собі висновки про права та обов`язки осіб, які не брали участі у справі, чи вирішувати вимоги, не досліджені в судовому засіданні. Додаткове рішення може ухвалити лише той склад суду, що ухвалив рішення в даній справі. В іншому разі особа має право звернутися до суду з тими ж вимогами на загальних підставах. При порушенні питання про ухвалення додаткового рішення з інших підстав суд ухвалою відмовляє в задоволенні заяви.

Колегія суддів відмічає, що рішення по суті заявлених ОСОБА_2 позовних вимог ухвалено судом першої інстанції.

Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 06 квітня 2016 року рішення суду першої інстанції було залишено без змін. При перегляді в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції, не встановивши підстав для скасування чи зміни оскаржуваного судового рішення, залишив його без змін.

Тобто, суд апеляційної інстанції не є судом, що ухвалив рішення по суті заявлених позовних вимог, що виключає ухвалення додаткового рішення.

Окрім того, зазначені заявником обставини не є підставою для винесення додаткового рішення в розумінні ст. 270 ЦПК України, а тому колегія суддів приходить до висновку про відмову в задоволенні заяви ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення у справі.

Керуючись ст. 260, 271 ЦПК України, апеляційний суд,-

У Х В А Л И В:

В задоволенні клопотання ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення по справі відмовити.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів в передбаченому законом порядку.

Судді: