Ухвала

Іменем України

29 січня 2021 року

м. Київ

справа № 367/1983/14-ц

провадження № 61-18612ск20

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Усика Г. І. (суддя-доповідач), Гулейкова І. Ю., Ступак О. В., вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Ірпінського міського суду Київської області від 05 травня 2020 року у складі судді Оладько С. І. та постанову Київського апеляційного суду від 11 листопада 2020 року у складі колегії суддів: Сержанюка А. С., Гуля В. В., Суханової Є. М., у справі за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Приватні Інвестиції» про заміну стягувача у виконавчих листах у справі за позовом Приватного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст заявлених вимог

У березні 2020 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Приватні Інвестиції» (далі - ТОВ «ФК «Приватні Інвестиції», товариство) звернулося до суду із заявою про заміну стягувача у виконавчих листах.

На обгрунтування вимог заяви зазначало, що рішенням Апеляційного суду Київської області від 17 жовтня 2016 року у справі № 367/1983/14-ц стягнуто з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» (далі - ПАТ «Дельта Банк») заборгованість за кредитним договором

від 05 березня 2007 року № 0 у розмірі 82 073,35 доларів США, що згідно з офіційним курсом Національного банку України станом на 22 листопада 2013 року становить 656 012,29 грн, яка складається із: заборгованості за кредитом у розмірі 67 991,54 доларів США та заборгованості за користування процентами у розмірі 14 081,81 доларів США; стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Дельта Банк» заборгованість за кредитним договором

від 08 липня 2008 року № 0 у розмірі 80 796,57 доларів США що згідно з офіційним курсом Національного банку України станом на 21 лютого 2014 року становить 714 080,09 грн, яка складається із: заборгованості за кредитом у розмірі 62 724,68 доларів США та заборгованості за користування процентами у розмірі 18 071,89 доларів США.

05 лютого 2020 року між ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «ФК «Приватні Інвестиції» укладений договір про відступлення прав вимоги № 2149/К, відповідно до умов якого права вимоги за договором про надання споживчого кредиту

від 05 березня 2007 року № 0 з усіма додатками та додатковими угодами, укладеним АКІБ «УкрСиббанк» із ОСОБА_1 , а також за договором про надання споживчого кредиту від 08 липня 2008 року № 0 з усіма додатками та додатковими угодами, укладеним АКІБ «УкрСиббанк» із

ОСОБА_1 , перейшли до нового кредитора, а саме ТОВ «ФК «Приватні Інвестиції».

Посилаючись на наведене, заявник просив замінити стягувача у виконавчих листах з примусового виконання рішення Апеляційного суду Київської області від 17 жовтня 2016 року у справі № 367/1983/14-ц про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Дельта Банк» заборгованості за кредитним договором

від 05 березня 2007 року № 0у розмірі 82 073,35 доларів США; та про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Дельта Банк» заборгованість за кредитним договором від 08 липня 2008 року № 113244000 у розмірі

80 796,57 доларів США, з ПАТ «Дельта Банк» на його правонаступника ТОВ «ФК «Приватні Інвестиції».

Короткий зміст ухвалених судових рішень судів попередніх інстанцій

Ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 05 травня 2020 року заяву ТОВ «ФК «Приватні Інвестиції» про заміну стягувача задоволено.

Замінено стягувача у виконавчому листі з примусового виконання рішення Апеляційного суду Київської області від 17 жовтня 2016 року у справі

№ 367/1983/14-ц про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Дельта Банк» заборгованості за кредитним договором від 05 березня 2007 року

№ 0 у розмірі 82 073,35 доларів США, з ПАТ «Дельта Банк» на його правонаступника ТОВ «ФК «Приватні Інвестиції».

Замінено стягувача у виконавчому листі з примусового виконання рішення Апеляційного суду Київської області від 17 жовтня 2016 року у справі

№ 367/1983/14-ц про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Дельта Банк» заборгованості за кредитним договором від 08 липня 2008 року № 113244000 у розмірі 80 796,57 доларів США, з ПАТ «Дельта Банк» на його правонаступника ТОВ «ФК «Приватні Інвестиції».

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що у зв`язку з укладеним між заявником та ПАТ «Дельта Банк» договором про відступлення права грошової вимоги за кредитними договорами, у тому числі стосовно боржника

ОСОБА_1 , звернення правонаступника із заявою про заміну сторони виконавчого провадження узгоджується із положеннями статті 512 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) та статті 55 ЦПК України, а тому підлягає задоволенню.

Постановою Київського апеляційного суду від 11 листопада 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, ухвалу Ірпінського міського суду Київської області від 05 травня 2020 року залишено без змін.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що оскаржувана ухвала суду першої інстанції є законною та обгрунтованою, доводи апеляційної скарги правильність значених висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому відсутні підстави для скасування оскаржуваного судового рішення. Відхиляючи доводи заявника про відсутність повідомлення боржника про заміну кредитора, суд зауважив, що неповідомлення боржника про заміну кредитора може привести до належного виконання ним зобов`язання первісному кредитору, але не є підставою для відмови в заміні стягувача у виконавчому документі.

Короткий зміст вимог та доводів касаційної скарги

У грудні 2020 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 на постанову Київського апеляційного суду від 11 листопада 2020 року.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14 грудня 2020 року справу призначено судді-доповідачеві

Кузнєцову В. О., судді, які входять до складу колегії: Стрільчук В. А.,

Ігнатенко В. М.

Ухвалою Верховного Суду від 21 грудня 2020 року касаційну скаргу

ОСОБА_1 залишено без руху, надано заявнику строк для уточнення прохальної частини касаційної скарги із зазначенням, які саме судові рішення нею оскаржуються.

Згідно з розпорядженням про призначення повторного автоматизованого розподілу судової справи від 13 січня 2021 року № 39/0/226-21 справу призначено судді-доповідачеві Усику Г. І., судді, які входять до складу колегії: Гулейков І. Ю., Ступак О. В.

У січні 2021 року до Верховного Суду надійшла заява про усунення недоліків касаційної скарги, разом із касаційною скаргою у новій редакції, із уточненням її прохальної частини, зокрема, у якій заявник просила скасувати ухвалу Ірпінського міського суду Київської області від 05 травня 2020 року та постанову Київського апеляційного суду від 11 листопада 2020 року, і ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні заяви товариства про заміну стягувача, посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Касаційна скарга мотивована посиланням на те, що суди попередніх інстанцій не з`ясували обставини, що мають істотне значення для вирішення питання про наявність підстав для заміни сторони виконавчого провадження, а саме:

- чи був повідомлений боржник про заміну кредитора у виконавчому провадженні, оскільки в укладеному нею кредитному договорі зазначено про заборону здійснювати заміну кредитора без згоди позичальника, тоді як вона такої згоди не надавала;

- чи підпадають спірні правовідносини під дію Закону України «Про мораторій та стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», з урахуванням внесених

20 березня 2020 року змін, в якому зазначено, що протягом дії цього Закону, зокрема кредитна установа не може уступити (продати, передати) заборгованість або борг, визначений у підпункту 1 цього пункту, на користь (у власність) іншої особи.

Крім того, суд першої інстанції здійснив розгляд заяви про заміну сторони виконавчого провадження без її участі, хоча вона не була належним чином повідомлена про час та місце судового засідання.

Відповідно до вимог частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Позиція Верховного Суду та нормативно-правове обгрунтування

Згідно з положеннями частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необгрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення.

Із касаційної скарги вбачається, що вона є необгрунтованою, а наведені в ній доводи не дають підстав для висновку щодо незаконності та неправильності оскаржуваних судових рішень.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що рішенням Апеляційного суду Київської області від 17 жовтня 2016 року у справі № 367/1983/14-ц з ОСОБА_1 на користь стягнуто ПАТ «Дельта Банк» заборгованість за кредитним договором від 05 березня 2007 року № 0 у розмірі 82 073,35 доларів США, що згідно з офіційним курсом Національного банку України станом на

22 листопада 2013 року становить 656 012,29 грн, яка складається із: заборгованості за кредитом у розмірі 67 991,54 доларів США та заборгованості за користування процентами у розмірі 14 081,81 доларів США; стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Дельта Банк» заборгованість за кредитним договором від 08 липня 2008 року № 0 у розмірі 80 796,57 доларів США що згідно з офіційним курсом Національного банку України станом на

21 лютого 2014 року становить 714 080,09 грн, яка складається із: заборгованості за кредитом у розмірі 62 724,68 доларів США та заборгованості за користування процентами у розмірі 18 071,89 доларів США.

05 лютого 2020 року між ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «ФК «Приватні Інвестиції» укладений договір про відступлення прав вимоги № 2149/К, відповідно до умов якого права вимоги за договором про надання споживчого кредиту

від 05 березня 2007 року № 0 з усіма додатками та додатковими угодами, укладеним АКІБ «УкрСиббанк» із ОСОБА_1 , а також за договором про надання споживчого кредиту від 08 липня 2008 року № 0 з усіма додатками та додатковими угодами, укладеним АКІБ «УкрСиббанк» із

ОСОБА_1 , перейшли до нового кредитора - ТОВ «ФК «Приватні Інвестиції».

Пунктом 1 частини другої статті 11 ЦК України визначено, що підставами виникнення цивільних прав і обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених статтею 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі статтею 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з вимогами чинного законодавства заміна осіб в окремих зобов`язаннях через волевиявлення сторін (відступлення права вимоги) є різновидом правонаступництва та можливе на будь-якій стадії процесу.

Відповідно до частини першої, другої, п`ятої статті 442 ЦПК України у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження суд замінює таку сторону її правонаступником. Заяву про заміну сторони її правонаступником може подати сторона (заінтересована особа), державний або приватний виконавець. Положення цієї статті застосовуються також у випадку необхідності заміни боржника або стягувача у виконавчому листі до відкриття виконавчого провадження.

За змістом статті 512 ЦК України, статті 442 ЦПК України та статті 15 Закону України «Про виконавче провадження» у разі вибуття кредитора в зобов`язанні він замінюється правонаступником.

Виходячи із цих норм, зокрема, пунктів 1 і 2 частини першої статті 512 ЦК України, у разі передання кредитором своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) чи правонаступництва (припинення юридичної особи шляхом злиття, приєднання, поділу, перетворення або ліквідації, спадкування) на стадії виконання судового рішення відбувається вибуття кредитора.

Така заміна кредитора відбувається поза межами виконавчого провадження у разі смерті кредитора, припинення юридичної особи чи відступлення права вимоги.

У зв`язку з такою заміною кредитора відбувається вибуття цієї особи з виконавчого провадження, у зв`язку із чим припиняється її статус сторони виконавчого провадження (у виконавчому листі) і її заміна належним кредитором проводиться відповідно до частини п`ятої статті 15 Закону України «Про виконавче провадження», статті 442 ЦПК України за заявою заінтересованої сторони зобов`язання, якою є правонаступник, що отримав від попереднього кредитора всі права та обов`язки в зобов`язанні, у тому числі й право бути стороною виконавчого провадження (у виконавчому листі).

Виходячи зі змісту статей 512, 514 ЦК України, статті 15 Закону України «Про виконавче провадження», з урахуванням положень статті 442 ЦПК України, заміна кредитора у зобов`язанні можлива з підстав відступлення вимоги (цесія), правонаступництва (смерть фізичної особи, припинення юридичної особи) тощо, у такому разі до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, у тому числі бути стороною виконавчого провадження (у виконавчому листі) шляхом подання ним та розгляду судом заяви про заміну стягувача.

Вищевикладене узгоджується з правовим висновком Верховного Суду України, викладеним у постанові від 20 листопада 2013 року № 6-122цс13.

Отже, підставою для заміни сторони виконавчого провадження (у виконавчому листі), тобто процесуального правонаступництва, є наступництво у матеріальних правовідносинах, унаслідок якого відбувається вибуття сторони зі спірних або встановлених судом правовідносин і переходу до іншої особи прав і обов`язків вибулої сторони в цих правовідносинах.

Таким чином, заміна сторони виконавчого провадження (у виконавчому листі) її правонаступником може відбуватися як при відкритому виконавчому провадженні, так і при відсутності виконавчого провадження, тобто може бути проведена на будь-якій стадії процесу. Без заміни сторони виконавчого провадження (у виконавчому листі) правонаступник позбавлений процесуальної можливості ставити питання про відкриття виконавчого провадження та вчиняти інші дії згідно із Законом України «Про виконавче провадження».

Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником, не припиняє зобов`язальних правовідносин сторін. Зміна кредитора у зобов`язанні шляхом відступлення права вимоги із зазначенням у договорі обсягу зобов`язання, яке передається на стадії виконання судового рішення, не обмежує цивільних прав учасників спірних правовідносин.

За таких обставин, звернення правонаступника кредитора із заявою про надання йому статусу стягувача відповідає змісту статей 512, 514 ЦК України та статті 15 Закону України «Про виконавче провадження».

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду та ефективного захисту сторони у справі, що передбачено статтями 6, 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання.

Частиною першою статті 18 ЦПК України визначено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Вибуття первісного кредитора і заміна його новим не скасовує обов`язковості виконання рішення суду, при цьому реалізувати право на примусове стягнення присуджених судом сум можливо лише шляхом заміни сторони стягувача у виконавчому провадженні, оскільки новий кредитор, без вирішення питання про заміну сторони у зобов`язанні, не має права звернутись до органу державної виконавчої служби із заявою про примусове виконання рішення суду.

Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 05 грудня

2018 року у справі № 643/4902/14-ц (провадження № 61-26197св18),

від 31 жовтня 2018 року у справі № 201/8548/16-ц (провадження

№ 61-16059св18), від 15 серпня 2018 року у справі № 190/2119/14-ц (провадження № 61-20171св18), від 06 серпня 2020 року у справі

№ 2029/2-2180/11 (провадження № 61-4475св20).

Установивши, що ПАТ «Дельта Банк» передало свої права кредитора ТОВ «ФК «Приватні Інвестиції»за договором відступлення прав вимоги, суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, правильно застосували наведені вище норми матеріального права та дійшли обгрунтованого висновку про наявність правових підстав для задоволення заяви ТОВ «ФК «Приватні Інвестиції» та заміни стягувача у виконавчих листах.

Суд апеляційної інстанції правильно вказав, що неповідомлення ОСОБА_1 про заміну кредитора не є підставою для відмови у задоволенні заяви про заміну стягувача у зобов`язанні, оскільки наслідком виконання боржником обов`язку первісному кредитору є належним виконанням його зобов`язання.

Відповідно до частини першої статті 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Умови укладеного між сторонами кредитного договору не містять заборони щодо заміни кредитора у зобов`язанні. Посилання ОСОБА_1 у касаційній скарзі на пункт 10.6 договору від 08 липня 2008 року № 0 є необгрунтованими, оскільки зазначеним пунктом передбачено заборону передавати третім особам конфіденційну інформацію, що стосується цього договору та її персональних даних, без попередньої письмової згоди іншої сторони договору, що не є тотожним забороні заміни кредитора у зобов`язанні.

Аргументи ОСОБА_1 про те, що суд першої інстанції у порушення вимог процесуального законодавства розглянув справу за її відсутності, не є підставою для скасування оскаржуваного судового рішення, оскільки заявник мала можливість надати свої заперечення на заяву ТОВ «ФК «Приватні інвестиції» у поданій апеляційній скарзі, надати відповідні докази. Натомість заявник не навела переконливих доводів, яким чином її неявка до суду першої інстанції вплинула на законність та обгрунтованість оскаржуваних судових рішень, зокрема на повноту з`ясування судами попередніх інстанцій фактичних обставин справи.

Доводи заявника про те, що суди попередніх інстанцій не з`ясували чи підпадають спірні правовідносини під дію Закону України «Про мораторій та стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», з урахуванням внесених 20 березня 2020 року змін, відповідно до якого протягом дії цього Закону кредитна установа не може уступити (продати, передати) заборгованість або борг, визначений у підпункту 1 цього пункту, на користь (у власність) іншої особи, є неспроможними. Відхиляючи такі доводи, апеляційний суд обгрунтовано зауважив, що виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 02 жовтня 2015 року № 181 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «Дельта Банк» та делегування повноважень ліквідатора банку». З огляду на те, що ліквідація ПАТ «Дельта Банк» триває досі, ПАТ «Дельта Банк» є банком віднесеним до категорії неплатоспроможних та щодо якого здійснюються процедури виведення з ринку відповідно до Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», а тому дія підпункту 3 пункту 1 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» у частині відступлення заборгованості або боргу на користь іншої особи не поширюється на ПАТ «Дельта Банк».

Інші аргументи касаційної скарги є ідентичними доводам, що були викладені заявником в її апеляційній скарзі, містять посилання на обставини, що були предметом перевірки апеляційного суду, яким була надана належна оцінка. У силу повноважень, визначених статтею 400 ЦПК України, суд касаційної інстанції не вправі встановлювати нові обставини та здійснювати переоцінку доказів.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Ураховуючи наведене, ухвала Ірпінського міського суду Київської області

від 05 травня 2020 року та постанова Київського апеляційного суду

від 11 листопада 2020 року, ухвалені з дотриманням норм процесуального права. Доводи касаційної скарги щодо порушення судами попередніх інстанцій норм процесуального права не знайшли свого підтвердження, правильне застосування норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, що свідчить про необгрунтованість скарги та відсутність підстав для відкриття касаційного провадження.

Керуючись частиною четвертою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Ірпінського міського суду Київської області від 05 травня

2020 року та постанову Київського апеляційного суду від 11 листопада

2020 року, у справі за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Приватні Інвестиції» про заміну стягувача у виконавчих листах у справі за позовом Приватного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали надіслати заявникові.

Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.

Судді: Г. І. Усик

І. Ю. Гулейков

О. В. Ступак