Провадження № 2/161/689/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(повторне заочне)

25 січня 2021 року Луцький міськрайонний суд Волинської області

в складі: головуючого - судді - Крупінської С.С.

при секретарі - Бакай Г.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Луцька цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

в с т а н о в и в :

ПАТ «Альфа-Банк» звернулось в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 20.06.2017 року між ПАТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_1 укладено акцепт пропозиції про укладення угоди на надання особистого кредиту № 500598196, відповідно до якого позивач зобов`язується надати відповідачу кредит в сумі 200 000 грн.

Позивач свої зобов`язання виконав, передав відповідачу кредитні кошти в розмірі 200 000 грн.

В порушення умов договору відповідач свої зобов`язання не виконала, у зв`язку з чим станом на 21.07.2018 року утворилася заборгованість розмірі 189 563 грн. 46 коп.

Просить суд, стягнути з відповідача в користь ПАТ «Альфа-Банк» кредитну заборгованість в розмірі 189 563 грн. 46 коп., а також понесені судові витрати по справі.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, суд вважає за можливе провести розгляд справи у його відсутності.

Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилася, а тому судом згідно вимог ст. 280 ЦПК України ухвалено заочне рішення.

У відповідності до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши та оцінивши представлені по справі докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підставний та підлягає до задоволення частково.

Між сторонами виникли правовідносини, що регулюються ст. ст. 509, 526, 527, 530, 549, 550, 553, 554, 1049, 1050, 1054, 1055 ЦК України.

Як вбачається із змісту ч. 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановленим договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

З матеріалів справи вбачається, що 20.06.2017 року між ПАТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_2 укладено оферту Оферту на укладання угоди про надання особистого кредиту № 500598196, відповідно до якого позивач зобов`язався надати відповідачу кредит в сумі 200 000 гривень зі сплатою відсотків за користування кредитом в сум 13,99% річних на строк до 20.06.2017 року.

Позивач свої зобов`язання виконав, передав відповідачу кредитні кошти в розмірі 200 000 грн.

В порушення умов договору відповідач свої зобов`язання не виконала, у зв`язку з чим станом на 21.07.2018 року утворилася заборгованість розмірі 189 563 грн. 46 коп., яка складається з кредиту в розмірі 162 341 грн. 25 коп., відсотків за кредитом в розмірі 9 422 грн. 212 коп., комісії в сумі 17 000 грн., штрафу в сумі 800 грн.

Проте, вимога про стягнення з позивача комісії в розмірі 17926,30 грн. до задоволення не підлягає з наступних підстав.

Так, підпунктом д) пункту 3.1 договору передбачено комісію за розрахунково-касове обслуговування, а саме обслуговування кредитної заборгованості в розмірі 2500 гривень, яка сплачується позичальником щомісячно за кожний місяць користування кредитом відповідно до графіку платежів, який є додатком № 1 до цього договору та його невід`ємною частиною. Зазначена в цьому підпункті винагорода нараховується починаючи з дня надання кредиту по дату остаточного повернення кредиту. В будь-якому випадку сплата позичальником комісійної винагороди за кредитом здійснюється не пізніше дати остаточного повернення кредиту за цим договором.

Однак, за положеннями частини п`ятої статті 11, частин першої, другої, п`ятої, сьомої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки.

Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.

Аналіз указаних норм дає підстави для висновку, що несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема щодо плати за обслуговування кредиту, і це є підставою для визнання таких положень недійсними.

Відповідно до частини восьмої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) нечіткі або двозначні положення договорів зі споживачами тлумачаться на користь споживача.

Крім того, відповідно до статті 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком.

Згідно з рішенням Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року №15-рп/2011 положення пунктів 22, 23 статті 1, статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» з подальшими змінами у взаємозв`язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору.

Відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо).

За положеннями абзацу 3 частини четвертої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» кредитодавцю забороняється встановлювати в договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною.

Згідно із цим Законом послуга - це діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб; споживчий кредит - це кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції (пункти 17 і 23 статті 1).

Отже, послугою з надання споживчого кредиту є діяльність банку або іншої фінансової установи з передачі споживачу коштів на придбання продукції для його особистих потреб, а тому встановлення кредитором будь-яких зборів, відсотків, комісій, платежів за інші дії, ніж надання коштів на придбання продукції, є незаконним, а тому вимога про стягнення заборгованості по комісії в розмірі 17 000 грн. до задоволення не підлягає.

Отже, відповідач істотно порушив вимоги ст. ст. 509, 526, 527, 530, 536, 549, 550, 553, 554, 1049, 1050, 1055, 1054 ЦК України, умови Кредитного договору, в зв`язку з чим утворилась заборгованість, а тому позов слід задовольнити частково, стягнувши з ОСОБА_1 заборгованість в розмірі 172 563, 46 грн. та судові витрати по справі.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 4, 10, 12, 18, 19, 42, 81, 82, 141, 263-265, 280-282, 288 ЦПК України, ст. ст. 509, 526, 527, 530, 536, 549, 550, 553, 554, 1049, 1050, 1054, 1055 ЦК України, суд, -

в и р і ш и в :

Позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 в користь акціонерного товариства «Альфа-Банк» заборгованість в розмірі 172 563 (сто сімдесят дві тисячі п`ятсот шістдесят три) грн. 46 коп. за кредитним договором № 500598196.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 в користь акціонерного товариства «Альфа-Банк» сплачений судовий збір в розмірі 2588 (дві тисячі п`ятсот вісімдесят вісім) грн. 45 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Волинського апеляційного суду через Луцький міськрайонний суд Волинської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику)учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст рішення виготовлено 25.01.2021 року.

Суддя Луцького міськрайонного суду С.С. Крупінська