КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 листопада 2021 року м. Київ

Справа №755/15522/2019

Апеляційне провадження №22-ц/824/11511/2021

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача: Соколової В.В.

суддів: Андрієнко А.М., Поліщук Н.В.

за участю секретаря Федорчук Я.С.

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дніпровського районного суду міста Києва ухваленого під головуванням судді Галагана В.І. 19 грудня 2019 року у м. Києві, дата складення повного тексту рішення не зазначена, у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про встановлення факту спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та його розподіл,

В С Т А Н О В И В

У вересні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , у якому просив:

- встановити факт спільного проживання з ОСОБА_2 однією сім`єю без реєстрації шлюбу у період з 01 серпня 2009 року до 07 липня 2015 року;

- визнати спільною сумісною власністю сторін квартиру АДРЕСА_1 ;

- визнати за ним право власності на 2/3 частини квартири АДРЕСА_1 , а за відповідачем -1/3 частини цієї квартири.

Позов мотивований тим, що з серпня 2009 року по липень 2015 року він проживав разом з ОСОБА_2 однією сім`єю без реєстрації шлюбу, вони вели спільне господарство, мали спільний бюджет та фактично виконували права та обов`язки подружжя. ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народилась дочка ОСОБА_3 .

У період до листопада 2011 року вони проживали у належній йому на праві власності квартирі АДРЕСА_2 , де була зареєстрована відповідач ОСОБА_2 . З листопада 2011 року по листопад 2012 року вони проживали у його знайомого в с. Гатне, Києво-Святошинського району, Київської області. А з 2015 року вони з ОСОБА_2 проживали у квартирі АДРЕСА_1 , придбаній за його власні кошти, які він отримав від продажу квартири АДРЕСА_2 . Право власності на квартиру АДРЕСА_1 було зареєстровано за відповідачем, яка частково фінансувала її облаштування.

Факт їхнього спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу у вищевказаний період також підтверджується письмовими поясненнями свідків.

07 липня 2015 року вони зареєстрували шлюб, проте наразі ОСОБА_2 пред`явлений до нього позов про розірвання шлюбу та між ними виник спір щодо розподілу набутого майна.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 19 грудня 2019 року в задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що позивачем не доведено належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами факт проживання однією сім`єю з з відповідачем без реєстрації шлюбу у період з 01 серпня 2009 року до 07 липня 2015 року, оскільки відсутні докази, що між ними склались відносини притаманні саме подружжю (ведення спільного господарства, наявність спільних прав та зобов`язань, спільний побут).

Встановлюючи обставини придбання квартири АДРЕСА_1 , право власності на яку зареєстровано за ОСОБА_2 , суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 не надав доказів на підтвердження того, що отримані ним від продажу належної йому на праві власності квартири АДРЕСА_2 він витратив на придбання спірної квартири. Крім того, матеріали справи не містять доказів придбання спірної нерухомості в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти сторін.

Вказане рішення суду вже було предметом перегляду суду апеляційної і касаційної інстанцій.

Скасовуючи постанову апеляційного суду, якою рішення суду першої інстанції було залишено без змін, Верховний Суд у постанові від 24 червня 2021 року вказав на наступне.

В силу вимог цивільного процесуального законодавства на суд покладено обов`язок під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів.

Переглядаючи справу в апеляційному порядку, суд апеляційної інстанції на вказане увагу не звернув, у порушення вимог п. 3 ч. 1 ст.365 ЦПК України не виправив допущені місцевим судом порушення норм процесуального права, адже право на захист може вважатися ефективним тільки тоді, якщо зауваження сторін насправді «заслухані», тобто належним чином судом вивчені усі їх доводи, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення ЄСПЛ у справах «Мала проти України»; «Суомінен проти Фінляндії»).

Загальними вимогами процесуального права визначено обов`язковість установлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів, з яких суд виходив при вирішенні позовних вимог. Без виконання цих процесуальних дій ухвалити законне та обґрунтоване рішення у справі неможливо.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів заявника та їх відображення у судових рішеннях, питання вмотивованості висновків судів попередніх інстанцій, Верховний Суд виходив з того, що у справі, що розглядається, сторонам не було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, а тому оскаржувана постанова апеляційного суду підлягає скасуванню, а справа - направленню на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

В апеляційній скарзі позивач вказує на те, що суд першої інстанції безпідставно не взяв до уваги подані позивачем докази та, зокрема, письмові пояснення осіб, які підтверджували обставини спільного проживання сторін. До апеляційної скарги позивачем подані додаткові докази спільного проживання, а саме фото і відео спільного проживання, які він просить прийняти. Відносно квартири, яка заявлена предметом спору, як об`єкт спільного майна сторін у справі, позивач вказує на те, що вона була придбана за його кошти, які він отримав від продажу іншої квартири, а відповідач лише частково приймала участь в її облаштуванні. При цьому, позивач наголошує на відсутності доказів на спростування вказаних обставин, оскільки відповідачем суду їх не було надано.

Враховуючи вищевикладене, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити /т.1 а.с.151-163/.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач ОСОБА_2 заперечує проти доводів позивача, вказує на те, що в 2009 році їх зустрічі носили періодичний, нерегулярний характер, оскільки вона проживала у м. Харкові, а позивач в м. Києві. Вказує, що вона з травня 2009 року по травень 2014 року працювала, мала стабільний дохід, заощадження. Крім того, у її власності була квартира в м. Харкові та автомобіль «Форд Фокус» (2009 р.в.), які вона продала. За рахунок одержаних від продажу цього майна коштів (33000 доларів США та 30000 доларів США), а також заощаджень вона придбала квартиру АДРЕСА_1 , тобто за рахунок власних коштів. Також вказує, що у цей період вони з позивачем спільно не проживали, стосунків не підтримували.

Крім того, відповідач посилаючись на позиції Верховного Суду наголошує на тому, що сам по собі факт перебування у фактичних шлюбних відносинах без установлення обставин спільного господарства, побуту і бюджету не є підставою для визнання майна спільною власністю. Не підтверджує цих обставин і те, що позивач є батьком її дитини.

Висновок суду про недоведеність заявлених позовних вимог вважає обґрунтованим, так як на стадії розгляду справи судом першої інстанції достатніх доказів позивачем суду представлено не було, а долучені ним до апеляційної скарги докази вважає такими, що не можуть бути прийняті апеляційним судом, з огляду на положення ч.ч.2,8 ст. 83 ЦПК України /т.1 а.с.220-224/.

В судовому засіданні представники позивача - адвокат Коновалова Г.В. та адвокат Крупський В.В. підтримали апеляційну скаргу з підстав викладених у ній, просили про задоволення заявлених ними вимог.

Представник відповідача - адвокат Ковальчук Д.І. заперечував проти доводів апеляційної скарги, вважає рішення суду першої інстанції законним і обґрунтованим, просив залишити його без змін.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового засідання, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково.

Апеляційним судом встановлені та підтверджують матеріалами справи наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Сторони у справі є батьками ОСОБА_3 , яка народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про її народження виданим Відділом реєстрації актів цивільного стану Подільського районного управління юстиції у м. Києві 16 грудня 2010 року /т.1 а.с.63/.

З договору купівлі-продажу квартири від 23 листопада 2011 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кияшко А.В., вбачається, що ОСОБА_1 продав квартиру АДРЕСА_2 за ціною 798880 (сімсот дев`яносто вісім тисяч вісімсот вісімдесят) грн, що на день підписання договору становило еквівалент 100000 (сто тисяч) доларів США /т.1а.с.64/.

З виписки АТ «УКРСИББАНК» вбачається, що рахунок на ім`я ОСОБА_1 був відкритий 23 листопада 2011 року і поповнений в цей день на суму 100000 (сто тисяч) доларів США. З цього рахунку були проведені часткові видачі коштів, зокрема, 25 листопада 2011 року в сумі 2250,00 доларів США, 30 листопада 2011 року в сумі 4600,00 доларів США, 06 грудня 2011 року в сумі 15000 доларів США, 07 грудня 2011 року в сумі 500 доларів США, 17 лютого 2012 року в сумі 10500 доларів США, 27 вересня 2012 року в сумі 10000 доларів США /т.1 а.с.65-68/.

З витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 23 вересня 2019 року видно, що 17 лютого 2013 року державний реєстратор прийняв рішення про державну реєстрацію права власності на трикімнатну квартиру АДРЕСА_1 , яка належить на праві приватної власності ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право власності серія НОМЕР_1 , виданого 27 грудня 2012 року Головним управлінням житлового забезпечення на підставі наказу від 26 грудня 2012 року № 2119-С/КІ /т.1 а.с.45-46,69-70/.

Згідно зі Звітом про оцінку майна, складеним ТОВ «Еліос Івест груп» 09 жовтня 2019 року ринкова вартість квартири АДРЕСА_1 становить 2427131 грн, що еквівалентно 98237 доларів США /т.1 а.с.20-43/.

Згідно з паспортними даними в квартирі АДРЕСА_1 позивач зареєстрований з 14 березня 2013 року, а відповідач з 07 березня 2013 року /т.1 а.с.58-61/ .

Шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_5 зареєстрований 07 липня 2015 року, після чого ОСОБА_5 змінила прізвище на « ОСОБА_6 », що підтверджується свідоцтвом про шлюб виданим 07 липня 2015 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві /т.1 а.с.62, т.2 а.с.170/.

Разом з позовом позивачем були надані письмові, засвічені адвокатом Коваленко А.О., пояснення ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , в яких вказується на обставини спільного проживання однією сім`єю ОСОБА_1 та ОСОБА_5 з 2009 року в квартирі АДРЕСА_2 , а після її продажу в квартирі у ЖК «Комфорт Таун» (№ 2-195 по вул. Регенаторній, 4 у м. Києві) /т.1 а.с.72-79/.

В суді першої інстанції відповідачем була подана заява про застосування строків позовної давності, яка мотивована тим, що спірні правовідносини виникли в 2009-2015 роках, а позов поданий в 2019 році /т.1 а.с.126/.

В суді першої інстанції на стадії підготовчого судового засідання та в судовому засіданні, згідно з протоколами судових засідань, приймав участь представник позивача - адвокат Ковальчук А.О., яким на стадії клопотань, жодних клопотань заявлено не було /т.1 а.с.117,130-132/.

До апеляційної скарги стороною позивача були долучені:

§ копія договору № Б-17/11-3 купівлі-продажу облігацій, укладеного 05 квітня 2011 року між ТОВ «Компанія з управління активами «ВАЛПРИМ», ТОВ «Інформаційно-депозитний центр «Глобал» та ОСОБА_5 , за умовами якого продавець (ТОВ «Компанія з управління активами «ВАЛПРИМ») зобов`язалось передати у власність покупця ( ОСОБА_5 ), яка зобов`язалась у строк визначений у договорі прийняти та оплатити Лот облігацій, за якими вона має право отримати у власність квартиру АДРЕСА_3 , площею 98,58 кв.м, кількість кімнат 4. Кількість облігацій визначена договором 9858 шт. вартістю 90,00 грн/шт, що становить еквівалент 11,3 доларів США. Сума договору визначена сторонами у розмірі 887220 грн, що становить 111426,2 доларів США /т.1 а.с.165-172/. У цьому договорі місцем свого проживання ОСОБА_5 вказала: АДРЕСА_4 .

§ Копія договору Б-0302/4/195 про участь у будівництві об`єкту нерухомості, укладеного 13 грудня 2011 року між ПАТ «Нео Віта» та ОСОБА_5 , за умовами якого товариство бронює за інвестором квартиру по АДРЕСА_5 та зобов`язується передати її інвестору у власність шляхом погашення лота облігацій, а інвестор зобов`язується в порядку та строки, визначені договором, набути право власності на лот та пред`явити товариству лот до погашення /т.1 а.с.173-179/.

§ Копія письмових та засвідчений адвокатом Коваленко А.О. пояснень ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , в яких вказується на обставини спільного проживання однією сім'єю ОСОБА_1 та ОСОБА_5 в с. Гатне в період з листопада 2011 року по вересень 2012 року /т.1 а.с.181-184/.

§ Фотокартки зі спільного відпочинку за період з 2009 по 2016 роки (як вказує позивач на їх звороті).

На стадії розгляду справи апеляційним судом вперше стороною позивача заявлено клопотання про доручення до матеріалів справи наступних доказів:

§ Довідки про доходи позивача в АТ «Джей Ті Інтренешнл Компані Україна» від 23 січня 2020 року за період з 30 жовтня 2007 року по 28 серпня 2017 року, з яких вбачається, що середній дохід позивача у 2009 році становив 6247,41 грн (74968,97:12=6247,41), в 2010 році - 7220,5 грн (86645,95:12=7220,5), в 2011 році - 8970,67 грн (107648:12+8970,67) /т.2 а.с.10-17/.

§ Копії наказів АТ «Джей Ті Інтренешнл Компані Україна» про прийняття на роботу та звільнення ОСОБА_5 , від 08 травня 2009 року та 05 березня 2013 року відповідно /т.2 а.с.18,19/.

§ Фотокартки зі спільного відпочинку за період з 2009 по 2016 роки (як вказує позивач на їх звороті) /т.2 а.с.20-60/.

§ Копія абонентського договору №58192 про надання послуг кабельного телебачення укладеного 08 грудня 2012 року між ПАТ «Датагруп» та ОСОБА_1 , де місцем надання послуг та місцем проживання ОСОБА_1 визначено: АДРЕСА_6 /т.2 а.с.61/.

§ Копії квитанцій про внесення ОСОБА_5 грошових коштів на виконання умов договору про купівлю-продаж облігацій № Б-17/11-3: від 07 квітня 2011 року на суму 88740 грн, від 08 липня 2011 року на суму 88740 грн, від 12 жовтня 20111 року на суму 92289, 6 грн, від 30 листопада 2011 року на суму 365358,38 грн,від 06 грудня 2011 року на суму 121069 грн, від 08 грудня 2011 року на суму 8330,4 грн /т.2 а.с.62-64/.

§ Копія договору № Б-17/11-3 купівлі-продажу облігацій, укладеного 05 квітня 2011 року між ТОВ «Компанія з управління активами «ВАЛПРИМ», ТОВ «Інформаційно-депозитний центр «Глобал» та ОСОБА_5 , за умовами якого продавець (ТОВ «Компанія з управління активами «ВАЛПРИМ») зобов`язалось передати у власність покупця ( ОСОБА_5 ), яка зобов`язалась у строк визначений у договорі прийняти та оплатити Лот облігацій, за якими вона має право отримати у власність квартиру АДРЕСА_3 , площею 98,58 кв.м, кількість кімнат 4. Кількість облігацій визначена договором 9858 шт. вартістю 90,00 грн/шт, що становить еквівалент 11,3 доларів США. Сума договору визначена сторонами у розмірі 887220 грн, що становить 111426,2 доларів. У цьому договорі місцем свого проживання ОСОБА_5 вказала: АДРЕСА_7 /т.2 а.с.65-72/.

§ Копія договору про внесення змін та доповнень № 1 до договору № Б-17/11-3 купівлі-продажу облігацій від 05 квітня 2011 року, укладеного 13 грудня 2011 року, за яким кількість облігацій визначена сторонами - 8290 шт, вартість всіх облігацій становить 764527,38 грн, що становить еквівалент 95686,73 доларів США. Також сторонами внесені зміни об`єкту нерухомості, а саме вказано, що ОСОБА_5 має право отримати у власність квартиру АДРЕСА_8 , площею 82,9 кв.м, кількість кімнат 3. У цьому договорі місцем свого проживання ОСОБА_5 вказала: АДРЕСА_9 /т.2 а.с.77/.

§ Копія договору про внесення змін та доповнень № 2 до договору № Б-17/11-3 купівлі-продажу облігацій від 05 квітня 2011 року, укладений 13 грудня 2011 року, за яким ОСОБА_5 придбала лот акцій за ціною 764527,38 грн, що становить еквівалент 95686,73 доларів США. У цьому договорі місцем свого проживання ОСОБА_5 вказала: АДРЕСА_9 /т.2 а.с.78/.

§ Копія договору Б-0305/9/103 про участь у будівництві об`єкту нерухомості, укладеного 05 квітня 2011 року між ПАТ «Нео Віта» та ОСОБА_5 , за умовами якого товариство бронює за інвестором квартиру АДРЕСА_3 площею 98,58 та зобов`язується передати її інвестору у власність шляхом погашення лота облігацій, а інвестор зобов`язується в порядку та строки, визначені договором, набути право власності на лот та пред`явити товариству лот до погашення /т.2 а.с.69-72/.

§ Копія договору про припинення дії договору Б-0305/9/103 про участь у будівництві об`єкту нерухомості, укладеного 05 квітня 2011 року між ПАТ «Нео Віта» та ОСОБА_5 /т.2 а.с.79/.

§ Копія договору Б-0302/4/195 про участь у будівництві об`єкту нерухомості, укладеного 13 грудня 2011 року між ПАТ «Нео Віта» та ОСОБА_5 , за умовами якого товариство бронює за інвестором квартиру АДРЕСА_8 , площею 82,9 кв.м та зобов`язується передати її інвестору у власність шляхом погашення лота облігацій, а інвестор зобов`язується в порядку та строки, визначені договором, набути право власності на лот та пред`явити товариству лот до погашення /т.2 а.с.73-79/.

§ Копія договору про внесення змін та доповнень до Договору про участь у будівництві об`єкту нерухомості Б-03024/195 від 13 грудня 2011 року, укладеного 01 листопада 2012 року, згідно з яким номер квартири визначений 2-195, загальна площа квартири - 82,9 кв.м, житлова площа - 47,7 кв.м. /т.2 а.с.83/.

§ Копія акту від 16 листопада 2012 року про погашення облігацій, де сторони встановили, що всі зобов`язання за договором про участь у будівництві об`єкта нерухомості виконані в повному обсязі і належним чином /т.2 а.с.80/.

§ Копії актів від 16 листопада 2012 року про приймання-передачі квартири, про виконання зобов`язань до договору купівлі-продажу цінних паперів від 05 квітня 2011 року, про виконання зобов`язань договору про участь у фінансуванні будівництва /т.2 а.с.81,82,84/.

§ Копія медичної карти дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з якої вбачається, що вона з народження перебувала на медичному обліку в м. Києві за адресами: АДРЕСА_7 та АДРЕСА_10 /т.2 а.с.86-2/.

§ Квитанції про оплату доставки води виписаних на ім`я позивача в проміжок часу з 2011по 2018 роки, де місцем доставки визначені: АДРЕСА_7 (листопад 2011 року ), АДРЕСА_9 (грудень 2011 року - жовтень 2012 року) та АДРЕСА_10 (листопад 2012 року - грудень 2018 року) /т.2 а.с.93-160/.

§ Копія особової картки студента Національного медичного університету відповідача, де станом на 2012 рік ОСОБА_1 зазначений як член сім`ї, адреса проживання вказана: АДРЕСА_11 /т.2 а.с.161-163/.

§ Копія паспорту відповідача, виданого на прізвище « ОСОБА_13 », з якого вбачається зареєстроване її місце проживання за адресою: АДРЕСА_7 з 23 вересня 2010 року по 22 листопада 2011 року /т.2 а.с.164-165/.

§ Копія паспорту відповідача, виданого на прізвище « ОСОБА_6 », з якого вбачається зареєстроване її місце проживання за адресою: АДРЕСА_10 з 07 березня 2013 року /т.2 а.с. 166-167/.

§ Копія диплому відповідача про закінчення в 2006 році Харківської академії міського господарства /т.2 а.с.168/.

§ Копія довідки виданої ТОВ «Житло-Сервіс Груп» 07 квітня 2020 року про те, що за адресою: АДРЕСА_7 ОСОБА_1 , був зареєстрований і проживав з 12 жовтня 2007 року по 22 листопада 2011 року, проживав однією сім`єю з ОСОБА_5 , яка була зареєстрована за вказаною адресою з 23 вересня 2010 року по 22 листопада 2011 року, з ними проживала і їх донька ОСОБА_3 /т.2 а.с.174/.

§ Копія акту про обстеження житлово-побутових умов від 22 листопада 2011 року, яким було встановлено фактичне місце проживання за адресою: АДРЕСА_7 : ОСОБА_1 (батько), ОСОБА_5 (мати) та ОСОБА_3 (дочка)/т.2 а.с.177/.

§ Копія свідоцтва про право власності від 14 грудня 2006 року, яким було посвідчено, що квартира АДРЕСА_2 , яка складається з 1 кімнати, загальною площею 46,2 кв.м. належить на праві приватної власності ОСОБА_1 /т.2 а.с.176/.

При новому перегляді справи апеляційним судом представник позивача повторно заявив клопотання про прийняття вказаних доказів, яке задоволено апеляційним судом ухвалою, занесеною до протоколу судового засідання від 15 листопада 2021 року.

Також на даній стадії розгляду справи представником відповідача заявлено клопотання про долучення до матеріалів справи додаткових доказів на спростування доводів апеляційної скарги позивача. Вказане клопотання розглянуто та задоволено апеляційним судом ухвалою, занесеною до протоколу судового засідання від 15 листопада 2021 року. А отже стороною відповідача надані:

§ копія розписки ОСОБА_5 надана нею ОСОБА_14 21 квітня 2011 року про одержання в борг грошових коштів в розмірі 5000 (п`ять тисяч) доларів США;

§ копія розписки ОСОБА_5 надана нею ОСОБА_15 22 серпня 2011 року про одержання в борг грошових в розмірі 25000 (двадцять п`ять тисяч) доларів США;

§ копія паспорту відповідача на прізвище « ОСОБА_6 »;

§ копія довідки Територіального сервісного центру № 8045 в м. Києві від 13 листопада 2019 року про те, що за даними Єдиного державного реєстру транспортних засобів, за ОСОБА_16 у період з 13 січня 2011 року по 07 лютого 2013 року був зареєстрований автомобіль «Ford Focus», номер кузова НОМЕР_2 ;

§ індивідуальні дані ОСОБА_2 з Пенсійного фонду України про суми її доходу з 2009 року, з яких зокрема, вбачається її річний дохід в 2010 році 87896,81 грн, а в 2011 році -12852,14 грн

§ довідка про дохід ОСОБА_2 отриманих в ТОВ «РЕКОРДАТІ Україна» за період з 13 травня 2014 року по 30 вересня 2019 року;

§ копія трудової книжки відповідача;

§ копія акту про обстеження умов проживання № 230 від 08 листопада 2019 року, з якого вбачається, що в квартирі АДРЕСА_1 забезпечені належні умови для проживання дитини ОСОБА_3 .

За змістом ч.3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

У частині 2 ст.78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ч.1 ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Пунктами 6, 7 ч. 2 ст. 356 ЦПК України передбачено, що в апеляційній скарзі мають бути зазначені, зокрема нові обставини, що підлягають встановленню, докази, які підлягають дослідженню чи оцінці, обґрунтування поважності причин неподання доказів до суду першої інстанції, заперечення проти доказів, використаних судом першої інстанції, клопотання особи, яка подала скаргу.

Згідно з ч.ч. 1,3 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Разом з цим, в силу ч. 3 ст. 264 ЦПК України судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Згідно з ч.5 цієї норми законодавства обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Як роз`яснив Верховний Суд України у п. 14 Постанови Пленуму № 12 від 24 жовтня 2008 року «Про судову практику розгляду справ в апеляційному порядку» вирішуючи питання щодо дослідження доказів, які без поважних причин не були подані до суду першої інстанції, апеляційний суду повинен врахувати як вимоги ч. 3 ст. 27 ЦПК України щодо зобов`язання особи, яка бере участь у справі, добросовісно здійснювати свої права та виконувати свої обов`язки, так і виключне значення цих доказів для правильного вирішення справи.

А отже процесуальний закон зобов`язує суд повно і всебічно з`ясувати обставини справи та встановити характер правовідносин, що виникли між сторонами.

У Постанові від 03 вересня 2021 року у справі № 363/3639/18 Верховний Суд вказав на те, що сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. В іншому разі, за умови недоведеності тих чи інших обставин суд вправі винести рішення по справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов'язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі.

Зазначені норми свідчать про презумпцію спільності права власності жінки та чоловіка, які проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою на майно, яке набуте ними в період спільного проживання. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із співвласників може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об'єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того, хто її спростовує.

Відповідно до ч. 2 ст. 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Обов`язковою умовою для визнання осіб членами однієї сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт, наявність інших обставин, які підтверджують реальність сімейних відносин (рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року № 5-рп/99).

Проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною (визначеною законом, законною) підставою для виникнення у них деяких прав та обов'язків, зокрема права спільної сумісної власності на майно.

Згідно зі ст. 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об'єктом права спільної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою, поширюються положення Глави 8 цього Кодексу.

Пунктом 3 ч. 1 ст. 57 СК України визначено, що особистою приватною власністю дружини, чоловіка є, зокрема майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

Статтею 60 СК України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно зі ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Відповідно до ч. 1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Згідно із ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі (ч. 1 ст. 71 СК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року в справі № 554/8023/15-ц (провадження № 14-130цс19) зроблено висновок, що «вирішуючи питання про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, суд має установити факти: спільного проживання однією сім`єю; спільний побут; взаємні права та обов`язки (ст. ст. 3, 74 СК України)».

З наведених обставин справи вбачається, що сторони у справі є батьками ОСОБА_3 , яка народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 . Шлюб між сторонами був зареєстрований 07 липня 2015 року, на час звернення з позовом він не був розірваний, але сторони не заперечували обставин припинення шлюбних відносин. Отже вказані обставини є визнані сторонами, а отже доказування не підлягають.

Предметом спору у даній справі є обставини проживання сторін однією сім`єю без реєстрації шлюбу в проміжок часу з серпня 2009 року по липень 2015 року та майно, що було придбано в цей період.

На стадії розгляду справи судом першої інстанції стороною позивача на підтвердження обставин спільного проживання були надані акти опитування складені адвокатом. Разом з тим, в ході розгляду справи стороною позивача не було заявлено клопотання про виклик цих осіб в якості свідків, не зазначені причини неможливості надання ними показів в якості свідків в порядку передбаченому ЦПК України. Дійсно, право адвоката на опитування осіб за їх згодою передбачено п.7 ч. 1 ст.20 Закону України «Про адвокатуру». Проте, ані норми вказаного Закону, а ні норми ЦПК України не визначають правовий статус таких пояснень, як покази свідків. Натомість ст.ст.90,91, 230-233 ЦПК України, допит свідка здійснюється в судовому засіданні зі складанням присяги і попередженням про кримінальну відповідальність. А отже доводи апеляційної скарги про відмову суду у виклику свідків та відсутність оцінки цих пояснень, як покази свідків, слід визнати безпідставними. Виходячи з положень ст.95 ЦПК України, такі письмові пояснення можуть бути розцінені як письмові докази у справі, однак виходячи з принципів належності і допустимості доказів, а також враховуючи встановлений процесуальним законом спеціальний порядок допиту свідків, ці пояснення, як письмові докази у справі не є належними і достатніми для встановлення обставин спільного проживання сторін у справі без реєстрації шлюбу.

На стадії першого апеляційного перегляду справи стороною позивача суду було надано ряд документів, на підтвердження обставин спільного проживання сторін у справі однією сім`єю без реєстрації шлюбу, ведення ними спільного господарства, участі позивача у придбанні на ім`я відповідача квартири, що становить предмет спору. Вказані докази подані з порушенням порядку встановленого положеннями ст. 83 ЦПК України. В якості поважних причин позивач посилається на неналежне виконання своїх обов`язків представником, що здійснював представництво його інтересів в суді першої інстанції.

При новому розгляді справи представником позивача повторно заявлено клопотання про долучення вказаних доказів, стороною відповідача також подані нові докази.

Враховуючи, що процесуальний закон зобов`язує суд повно і всебічно з`ясувати всі обставини справи, встановити характер правовідносин, що виникли між сторонами у справі, здійснити справедливий та неупереджений розгляд справи з метою ефективного захисту порушених прав осіб, колегія суддів вважає, що дані докази не можуть бути залишені поза увагою суду. При цьому апеляційний суду виходить з того, що розгляд справи, в якій викладені позовні вимоги про встановлення факту проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу та про поділ спільно нажитого майна, потребує надання сторонами належних та допустимих доказів на підтвердження вказаних обставин.

Так, з копії паспорту відповідача, виданого на прізвище « ОСОБА_13 » вбачається, що вона мала зареєстроване місце проживання в квартирі належній позивачу за адресою: АДРЕСА_7 з 23 вересня 2010 року по 22 листопада 2011 року. Обставина саме спільного проживання з позивачем однією сім`єю в цей період підтверджується і довідкою ТОВ «Житло-Сервіс Груп» від 07 квітня 2020 року, і актом про обстеження житлово-побутових умов від 22 листопада 2011 року. Також в медичній карті дитини ця адреса вказана для здійснення патронажу медпрацівника за новонародженою дитиною, батьками якої є сторони у справі. Ця адреса, як адреса місця перебування, була також вказана відповідачем при укладенні 05 квітня 2011 року договору № Б-17/11-3 купівлі-продажу облігацій та договору Б-0305/9/103 про участь у будівництві об`єкту нерухомості. 23 листопада 2011 року вказана квартира була продана позивачем.

З укладених протягом 2011-2012 років відповідачем договорів щодо купівлі-продажу облігацій та про участь у будівництві об`єкту нерухомості вбачається, що спочатку був намір придбання квартири, яка складалась з чотирьох кімнат, але були внесені зміни у договори і придбана трьохкімнатна кватира. Право власності на квартиру набуто відповідачем 17 лютого 2013 року, що є датою реєстрації цього права, однак з реєстру вбачається, що свідоцтво про право власності було видано 27 грудня 2012 року, а оплата вартості квартири була проведена частинами протягом 2011 року.

Згідно з паспортними даними в квартирі АДРЕСА_1 , позивач був зареєстрований з 14 березня 2013 року, а відповідач з 07 березня 2013 року.

В проміжок часу з грудня 2011 року до березня 2013 року сторони не мали зареєстрованого місце проживання. Позивач вказує на те, що вони проживали в АДРЕСА_9 , але матеріали справи не місять цьому документального підтвердження. При цьому слід зазначити, що письмові пояснення двох осіб засвідчені адвокатом не приймаються до уваги суду, так як не є належними і допустимими доказами. Однак, саме ця адреса вказана відповідачем при укладенні договорів щодо купівлі-продажу облігацій та про участь у будівництві об`єкту нерухомості від 13 грудня 2011 року.

Отже наведені у сукупності обставини свідчать про те, що квартира АДРЕСА_1 , була придбана для проживання сім`ї, в якій одразу сторони у справі були зареєстровані, тобто зазначене достеменно вказує на обставини спільного проживання сторін у справі в проміжок часу з 23 вересня 2010 року по березень 2013 року. А саме на обставини спільного проживання однією сім`єю вказують, як обставини спільного проживання сторін, народження ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) і проживання разом з ними їх дитини, одночасна і неодноразова зміна їх місця проживання, планування та здійснення дій на покращення житлових умов достатніх для проживання саме сім`ї. Цими даними спростовуються твердження відповідача про окреме проживання сторін до 2015 року і, зокрема, її твердження про проживання в 2009 році в м. Харкові, спростовується даними про її місце роботи в м. Києві з травня 2009 року по березень 2013 року. Враховуючи наведене, а також обставини реєстрації шлюбу в 2015 році, слід визнати обґрунтованою та доведеною вимогу позивача про встановлення факту проживання сторін однією сім`єю без реєстрації шлюбу. Однак, обставини спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу є підтвердженими з 23 вересня 2010 року, даних про спільне проживання з серпня 2009 року, як вказує позивач, матеріали справи не містять. А отже вказана вимога підлягає до задоволення частково, а саме встановленню судом підлягає факт спільного проживання сторін однією сім`єю без реєстрації шлюбу з 23 вересня 2010 року до 06 липня 2015 року.

Враховуючи викладене, особам, які проживають однією сім`єю без реєстрації шлюбу, на праві спільної сумісної власності належить майно, набуте ними за час спільного проживання або набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти.

Вирішуючи питання щодо правового режиму такого майна, суди встановлюють факти створення (придбання) сторонами майна внаслідок спільної праці, ведення спільного господарства, побуту, виконання взаємних прав та обов`язків, з`ясовують: 1) час придбання; 2) джерело набуття (кошти, за які таке майно було набуте); 3) мету придбання майна, що дозволяє надати йому правовий статус спільної сумісної власності.

Як вже вказано вище, право власності на квартиру АДРЕСА_1 набуто відповідачем 17 лютого 2013 року, що є датою реєстрації цього права, однак наявні в матеріалах справи договори свідчать про те, що вказана квартира була придбана внаслідок укладення в 2011-2012 роках відповідачем ряду договорів щодо купівлі-продажу облігацій та про участь у будівництві об`єкту нерухомості, а саме: договору № Б-17/11-3 купівлі-продажу облігацій, укладеного 05 квітня 2011 року з ТОВ «Компанія з управління активами «ВАЛПРИМ», ТОВ «Інформаційно-депозитний центр «Глобал» із змінами та доповненнями від 13 грудня 2011 року та договору Б-0302/4/195 про участь у будівництві об`єкту нерухомості, укладеного 13 грудня 2011 року з ПАТ «Нео Віта».

На виконання умов даних договорів ОСОБА_16 були внесені грошові кошти про, що свідчать квитанції з банківської установи, а саме: 07 квітня 2011 року на суму 88740 грн, 08 липня 2011 року на суму 88740 грн, 12 жовтня 2011року на суму 92289, 6 грн, 30 листопада 2011 року на суму 365358,38 грн, 06 грудня 2011 року на суму 121069 грн, 08 грудня 2011 року на суму 8330,4 грн /т.2 а.с.62-64/.

З договору купівлі-продажу квартири від 23 листопада 2011 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кияшко А.В., вбачається, що ОСОБА_1 продав квартиру АДРЕСА_2 за ціною 798880 (сімсот дев`яносто вісім тисяч вісімсот вісімдесят) грн, що на день підписання договору становило еквівалент 100000 (сто тисяч) доларів США /т.1а.с.64/.

Згідно з випискою АТ «УКРСИББАНК», рахунок був відкритий на ім`я ОСОБА_1 23 листопада 2011 року та був поповнений на суму 100000 (сто тисяч) доларів США, що становить еквівалент 798972,91 грн. З цього рахунку були проведені часткові видачі коштів, зокрема: 25 листопада 2011 року в сумі 2250,00 доларів США, що становить еквівалент 17976,83 грн; 30 листопада 2011 року в сумі 4600,00 доларів США, що становить еквівалент 367526,2 грн; 06 грудня 2011 року в сумі 15000 доларів США, що становить еквівалент119848,5 грн; 07 грудня 2011 року в сумі 500 доларів США, що становить еквівалент 3994,95 грн /т.1 а.с.65-68/.

Отже з наведеного вбачається, що грошові кошти отримані позивачем від продажу квартири були внесені на банківський рахунок. А дати і суми знятих позивачем з цього рахунку коштів, і дати і суми внесених відповідачем коштів після дати продажу позивачем квартири, практично співпадають. А саме 30 листопада 2011 року позивач здійснює зняття коштів в сумі 4600,00 доларів США, що становить еквівалент 367526,2 грн, а відповідач 30 листопада 2011 року вносить суму 365358,38 грн; 06 грудня 2011 року позивач здійснює зняття коштів в сумі 15000 доларів США, що становить еквівалент 119848,5 грн, а відповідач 06 грудня 2011 року вносить суму 121069 грн; 07 грудня 2011 року позивач здійснює зняття коштів в сумі 500 доларів США, що становить еквівалент 3994,95 грн, а відповідач 08 грудня 2011 року вносить суму 8330,4 грн. В цілому за проміжок часу з 30 листопада 2011 року по 07 грудня 2011 року, тобто тиждень, позивачем здійснено зняття коштів на суму 491369,65 грн, а відповідачем здійснено внесення коштів у вартість квартири в розмірі 494757,78 грн.

Матеріали справи містять дані про дохід відповідача у вказаний період, надані до Пенсійного Фонду України, з яких зокрема, вбачається її річний дохід в 2010 році 87896,81 грн, а в 2011 року -12852,14 грн, що не є достатнім для придбання квартири, що є предметом спору. Дані про дохід відповідача за 2014-2019 року не стосуються періоду набуття права власності на спірну квартиру, тому ці дані не є такими, що свідчать про походження коштів, за які ця квартира була придбана.

На підтвердження доводів викладених у відзиві на апеляційну скаргу про отримання коштів від продажу квартири в м. Харкові відповідач доказів не надала. А її твердження про внесення коштів отриманих від продажу автомобіля не можуть бути прийняті до уваги суду, так як за даними Єдиного державного реєстру транспортних засобів автомобіль «Ford Focus» був зареєстрований за відповідачем з 13 січня 2011 року по 07 лютого 2013 року. Таким чином, продаж автомобіля був здійснений через два роки після внесення грошових коштів у вартість квартири. При цьому даних про суму отриманих коштів від продажу суду не надано.

Надані стороною відповідача розписки про отримання нею в борг грошових коштів на загальну суму 30000 доларів США не приймаються до уваги суду, так як вони не містять достеменних даних про дату їх вчинення, тобто не є належними та допустимими. До того ж боргові зобов`язання одного з подружжя або осіб, які проживають спільно без реєстрації шлюбу, які виникли у зв`язку з придбанням спільного майна, також можуть бути об`єктом поділу.

Копія акту про обстеження умов проживання № 230 від 08 листопада 2019 року, свідчить про те, що в спірній квартирі забезпечені належні умови для проживання дитини, що є батьківським обов`язком сторін. Проте вказане не є тією обставиною, що впливає на порядок поділу спільного майна сторін.

Враховуючи вищевикладене колегія суддів приходить до висновку, що наведені позивачем дані і докази переконливо свідчать про те, що спірна квартира була придбана в період спільного проживання сторін однією сім`єю без реєстрації шлюбу, метою її придбання було поліпшення житлових умов сім`ї, позивач приймав участь у її придбанні, зокрема, за рахунок коштів, що становлять його особисту власність, так як вони були отримані від продажу майна, що належало йому до початку шлюбних відносин з відповідачем. Натомість відповідачем не надано доказів на підтвердження обставин внесення особистих коштів, також не надано доказів на спростування презумпції спільного майна, як на ці кошти, так і на квартиру за яку вони придбані. А отже квартиру АДРЕСА_1 слід визнати спільною сумісною власністю сторін.

Разом з тим, при визначенні часток кожної з сторін, суд має враховувати джерело набуття коштів. У зв`язку з тим, що загальна вартість квартири визначена у договорі в сумі 764527,38 грн, що судом встановлені обставини внесення позивачем особистих коштів на суму 491369,65 грн, що становить 64,27 відсотків від її вартості, а також враховуючи межі заявлених позовних вимог, де позивачем заявлена вимога про визнання за ним права власності на 2/3 частин квартири, а за відповідачем на 1/3 частину квартири, апеляційний суд приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення цієї позовної вимоги.

На стадії розгляду справи судом першої інстанції відповідачем заявлено про застосування строків позовної давності. Однак, вказана заява не може бути прийнята до уваги суду, так як строк позовної давності починає свій відлік від дня коли особа дізналась або повинна була дізнатись про порушення свого права. З наведених обставин справи вбачається, що на час звернення до суду з даним позовом в іншому провадженні перебуває позов про розірвання шлюбу. Саме обставини розірвання шлюбу, які виникли в 2019 році, вказують на те, що про порушення своїх прав позивач дізнався за цих обставин. А отже строк позовної давності не є таким, що сплив, тому підстав для відмови у задоволенні заявлених позовних вимог не вбачається.

Беручи до уваги вищевикладене, колегія суддів вважає, що рішення суду не відповідає дійсним обставинам і правовідносинам, що виникли між сторонами у справі, а також основним завданням цивільного судочинства щодо повного і всебічного з`ясування обставин справи, справедливого вирішення справи та здійснення ефективного захисту порушених прав осіб, тому апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, а рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення заявлених позовних вимог частково.

Згідно п.3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат (п.10 ст 141 ЦПК України).

В порядку п. 13 цієї норми процесуального Закону, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Судом першої інстанції не вирішено питання про компенсацію судових витрат сторонами.

При звернені до суду позивачем було сплачено 7299,80 грн судового збору, 16712,71 грн при зверненні з апеляційною скаргою та 22283,6 грн при зверненні з касаційною скаргою. Позовні вимоги задоволені частково, але переважно всі доводи позивача знайшли своє підтвердження. А отже, враховуючи наведені принципи, стягненню з відповідача на користь позивача підлягає сума понесених судових витрат, що становить 75 відсотків ((7299,8+16712,77+22283,6):100*75=34722,08).

Про інші витрати пов`язані з розглядом справи сторонами заявлено не було.

Керуючись ст. ст. 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

П О С Т А Н О В И В

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 19 грудня 2019 року - скасувати та постановити нове судове рішення.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про встановлення факту спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та його розподіл - задовольнити частково.

Встановити факт спільного проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 однією сім`єю без реєстрації шлюбу з 23 вересня 2010 року до ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 2/3 частини квартири АДРЕСА_1 .

Визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/3 частини квартири АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 34722,08 грн.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 (тридцяти) днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя-доповідач: Соколова В.В.

Судді: Андрієнко А.М.

Поліщук Н.В.

Повний текст постанови складений 24 листопада 2021 року.