Провадження № 6/643/359/21
УХВАЛА

29.11.2021 м. Харків

Московський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді: Новіченко Н.В.,

за участю секретаря судового засідання: Бабельник І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал»

про заміну стягувача його правонаступником у справі № 643/19629/15-ц

за позовом Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк»

до ОСОБА_1

про стягнення боргу за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

Заочним рішенням Московського районного суду м. Харкова від 26.01.2016 стягнуто з ОСОБА_1 на користь Публічного Акціонерного Товариства «Альфа-Банк» суму заборгованості за кредитним договором № 500946953 від 14.06.2014 року, що утворилась станом на 13.11.2015 року, у розмірі 51 335 грн. 32 коп., з яких: 33 072 грн. 64 коп. - заборгованість за кредитом; 6 562 грн. 78 коп. заборгованість по процентам; 9 299 грн. 90 коп. заборгованість по комісії; 2400 грн. 00 коп. - штраф, а також суму сплаченого судового збору у розмірі 1218 грн. 00 коп., а всього стягнути 52 553 грн. 32 коп.

Заочне рішення Московського районного суду м. Харкова від 26.01.2021 року набрало законної сили 02.03.2016 року.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» (надалі заявник) звернулось до Московського районного суду м. Харкова із заявою, в якій просить суд:

- замінити вибулого стягувача, Публічне акціонерне товариство «Альфа-Банк», на його правонаступника Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт капітал» у справі № 643/19629/15-ц за позовом Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення боргу за кредитним договором № 500946953.

- розгляд заяви про заміну сторони у справі здійснювати у відсутність представника заявника.

В обґрунтування поданої заяви посилається на те, що до заявника перейшло право грошової вимоги за кредитним договором № 500946953, за яким боржником виступає ОСОБА_1 .

Учасники судового процесу у судове засідання 29.11.2021 року не з`явилися, належним чином були повідомлені про дату, час та місце судового розгляду.

Оскільки відповідно до ч. 3 ст. 442 Цивільного процесуального кодексу України неявка учасників справи та інших осіб не є перешкодою для вирішення питання про заміну сторони виконавчого провадження, суд вважає за можливе розглянути заяву без участі представників учасників справи.

Розглянувши подану заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» про заміну стягувача його правонаступником у справі № 643/19629/15-ц, суд зазначає наступне.

Згідно з частиною п`ятою статті 15 Закону України «Про виконавче провадження» у разі вибуття однієї із сторін виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, є обов`язковими тією мірою, якою вони були б обов`язковими для сторони, яку правонаступник замінив.

Підставами виникнення цивільних прав і обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (пункт 1 частини другої статті 11 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 512 Цивільного кодексу України кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених статтею 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі статтею 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з вимогами чинного законодавства заміна осіб в окремих зобов`язаннях через волевиявлення сторін (відступлення права вимоги) є різновидом правонаступництва та можливе на будь-якій стадії процесу.

Відповідно до частини першої, другої, п`ятої статті 442 Цивільного процесуального кодексу України у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження суд замінює таку сторону її правонаступником. Заяву про заміну сторони її правонаступником може подати сторона (заінтересована особа), державний або приватний виконавець. Положення цієї статті застосовуються також у випадку необхідності заміни боржника або стягувача у виконавчому листі до відкриття виконавчого провадження.

За змістом статті 512 Цивільного кодексу України, статті 442 Цивільного процесуального кодексу України та статті 15 Закону України «Про виконавче провадження» у разі вибуття кредитора в зобов`язанні він замінюється правонаступником.

Виходячи із цих норм, зокрема, пунктів 1 і 2 частини першої статті 512 Цивільного кодексу України, у разі передання кредитором своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) чи правонаступництва (припинення юридичної особи шляхом злиття, приєднання, поділу, перетворення або ліквідації, спадкування) на стадії виконання судового рішення відбувається вибуття кредитора.

Така заміна кредитора відбувається поза межами виконавчого провадження у разі смерті кредитора, припинення юридичної особи чи відступлення права вимоги.

У зв`язку з такою заміною кредитора відбувається вибуття цієї особи з виконавчого провадження, у зв`язку із чим припиняється її статус сторони виконавчого провадження і її заміна належним кредитором проводиться відповідно до частини п`ятої статті 15 Закону України «Про виконавче провадження», статті 442 Цивільного процесуального кодексу України за заявою заінтересованої сторони зобов`язання, якою є правонаступник, що отримав від попереднього кредитора всі права та обов`язки в зобов`язанні, у тому числі й право бути стороною виконавчого провадження.

Виходячи зі змісту статей 512, 514 Цивільного кодексу України, статті 15 Закону України «Про виконавче провадження», з урахуванням положень статті 442 Цивільного процесуального кодексу України, заміна кредитора у зобов`язанні можлива з підстав відступлення вимоги (цесія), правонаступництва (смерть фізичної особи, припинення юридичної особи) тощо, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, у тому числі бути стороною виконавчого провадження шляхом подання ним та розгляду судом заяви про заміну стягувача.

Згідно з вимогами чинного законодавства заміна осіб в окремих зобов`язаннях через волевиявлення сторін (відступлення права вимоги) є різновидом правонаступництва та можливе на будь-якій стадії процесу.

Отже, підставою для заміни сторони виконавчого провадження, тобто процесуального правонаступництва, є наступництво у матеріальних правовідносинах, внаслідок якого відбувається вибуття сторони зі спірних або встановлених судом правовідносин і переходу до іншої особи прав і обов`язків вибулої сторони в цих правовідносинах.

Крім того, норма статті 442 Цивільного процесуального кодексу України має імперативний характер, оскільки в ній прямо визначено правило поведінки, а саме: замінити сторону виконавчого провадження, а не замінювати сторону виконавчого провадження лише у відкритому виконавчому провадженні чи за інших обставин.

Таким чином, заміна сторони виконавчого провадження її правонаступником може відбуватися як при відкритому виконавчому провадженні, так і при відсутності виконавчого провадження, тобто, може бути проведена на будь-якій стадії процесу. Без заміни сторони виконавчого провадження правонаступник позбавлений процесуальної можливості ставити питання про відкриття виконавчого провадження та вчиняти інші дії згідно із Законом України «Про виконавче провадження».

Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником, не припиняє зобов`язальних правовідносин сторін. Зміна кредитора у зобов`язанні шляхом відступлення права вимоги із зазначенням у договорі обсягу зобов`язання, яке передається на стадії виконання судового рішення, не обмежує цивільних прав учасників спірних правовідносин.

За таких обставин, звернення правонаступника кредитора із заявою про надання йому статусу стягувача відповідає змісту статей 512, 514 Цивільного кодексу України та статті 15 Закону України «Про виконавче провадження».

Судом встановлено, що 21.06.2016 року Публічне акціонерне товариство «Альфа-Банк» (надалі-Клієнт) та Товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» (надалі-Фактор) уклали договір факторингу № 1.

Відповідно до п. 1.1. Договору факторингу № 1, в порядку та на умовах, визначених цим Договором, Фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження Клієнта за плату, а Клієнт зобов`язується відступити Факторові свої права грошової вимоги (надалі також іменується «права» або «право», в залежності від контексту) до боржників (які надалі, в залежності від контексту, іменуються «Боржники» або «Боржник») за кредитними договорами (надалі іменуються «Основні договори» або «Основний договір», в залежності від контексту), перелік яких міститься в Додатку № 1 до Договору.

Згідно з п. 1.2. Договору факторингу № 1, за Основним договором відступаються наступні права:

- право вимагати повернення заборгованості за основною сумою кредиту відповідно до Основного договору;

- право вимагати сплати процентів за користування кредитом в розмірі, встановленому Основним договором;

- право вимагати повернення заборгованості за основною сумою кредиту відповідно до Основного договору;

- право вимагати сплати процентів та комісії за користування в розмірі встановленому Основним договором в гривні нарахованих та не сплачених станом на дату підписання цього Договору, а також право вимагати сплати процентів та комісій за користування кредитом нарахованих в майбутньому;

- право вимагати сплати неустойки (пені, штрафів) у випадку невиконання чи неналежного виконання боржником зобов`язань за Основними договорами;

- інші, крім зазначених вище, права грошової вимоги, строк платежу за якими настав (наявна вимога), а також права вимоги, які виникнуть в майбутньому (майбутня вимога) на підставі Основних договорів.

Пунктом 1.3. Договору факторингу № 1 передбачено, що права грошової вимоги вважаються відступленими Фактору в день підписання цього Договору після отримання грошових коштів від Фактору. Додаткового оформлення відступлення прав вимоги не вимагається. Після переходу прав вимоги до Фактора останній стає кредитором по відношенню до Боржників та набуває відповідні права вимоги. Таке відступлення не потребує вчинення будь-яких додаткових дій з боку Фактора або Клієнта або підписання будь-яких документів.

Цей Договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання Сторонами та скріплення печатками Сторін і діє до повного виконання Сторонами своїх зобов`язань за цим Договором (пункт 8.1. Договору Факторингу № 1).

Факт оплати грошових коштів підтверджується платіжним дорученням № 19339 від 21.06.2016 року.

Відповідно до Додатку 1 до Договору факторингу № 1 від 21.06.2016 Товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» набуло право вимоги за кредитним договором № 500946953, за яким боржником виступає ОСОБА_1 .

Надалі, 26 грудня 2018 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» (надалі-Клієнт») та Товариством з обмеженою відповідністю «Фінансова компанія «Веста» укладено договір факторингу № 2019-1КІ/ВЕСТА.

Відповідно до п. 1.1. Договору факторингу № 2019-1КІ/ВЕСТА, в порядку та на умовах, визначених цим Договором, Фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження Клієнта за плату, а Клієнт відступає Фактору, а Фактор набуває належне Клієнтові Право Вимоги до боржників (які надалі, в залежності від контексту, іменуються «Боржники» або «Боржник») за договорами (надалі іменуються «Основні договори» або «Основний договір», в залежності від контексту), перелік яких міститься в Додатку № 1-1 до Договору, що додається до даного Договору на паперовому носії. Сторони погодили, що до Фактора переходять всі права, які належать Клієнту за Основними договорами, на умовах передбачених Основними договорами, за виключенням права нарахування відсотків, комісій, неустойки, що передбачені умовами Основних договорів.

Згідно з п. 2.2. Договору факторингу № 2019-1КІ/ВЕСТА, Право Вимоги, що відступається згідно даного Договору включає суму заборгованості за основною сумою кредитів, нарахованими процентами, комісіями та всіма іншими платежами за Основними договорами, право на одержання яких належить Клієнту.

Пунктом 2.3 Договору факторингу № 2019-1КІ/ВЕСТА передбачено, що Право вимоги вважається відступленим Фактору з дати повної (остаточної) оплати Фактором Ціни Прав Вимоги відповідно до п. 4.2 цього Договору. В дату здійснення повної (остаточної) оплати Фактором Ціни Прав Вимоги відповідно до п. 4.2. цього Договору Сторони підписують Акт приймання-передачі Реєстру Боржників, за формою встановленою в Додатку № 2 до цього Договору.

З моменту переходу до Фактору Права Вимоги, відповідно до умов п. 2.3 цього Договору, всі гарантії, надані боржниками щодо заборгованості за Основними договорами, стають дійсними для Фактора та вважаються наданими Фактору. Разом з Правом Вимоги Фактору переходять всі інші пов`язані з ними права, в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, зокрема, право на звернення до суду за встановленою в Основному договорі підсудністю спорів, право на всі суми, які Фактор одержить від Боржників на виконання його вимог, та інші, з врахуванням обмежень встановлених цим Договором (п. 2.4 Договору факторингу № 2019-1КІ/ВЕСТА).

Відповідно до п. 4.1. Договору факторингу № 2019-1КІ/ВЕСТА Права Вимоги за цим договором сторони оцінюють у 1 747 291 429, 97 грн. Ціна Прав Вимоги зменшується на суму фактично отриманої Клієнтом Заборгованості за Основними договорами з 01.01.2019 до дати повної (остаточної) оплати Фактором Ціни Прав Вимоги.

Згідно з п. 4.2. Договору факторингу № 2019-1КІ/ВЕСТА Фактор зобов`язаний передати в розпорядження Клієнту грошові кошти і сплатити Клієнтові Ціну Прав Вимоги в розмірі 13 365 000, 00 грн., шляхом перерахування на рахунок Клієнта № НОМЕР_1 відкритого в АТ «Альфа-Банк», у такому порядку та у такі строки (терміни):

а) 10, 00 % Ціни прав Вимоги Фактор зобов`язаний платити Клієнту упродовж трьох днів з моменту підписання цього Договору, що становить 1 336 500, 00 грн.;

б) 90, 00 % Ціни прав Вимоги, що становить 12 028 500, 00 грн., Фактор зобов`язаний сплатити Клієнту до 14.01.2019.

Пунктом 9.1. Договору факторингу № 2019-1КІ/ВЕСТА передбачено, що цей Договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання Сторонами та скріплення печатками Сторін і діє до повного виконання Сторонами своїх зобов`язань за цим Договором, якщо інше не передбачено умовами Договору.

Відповідно до Додатку 1-1 до Договору факторингу № 2019-1КІ/ВЕСТА від 26.12.2018 Товариство з обмеженою відповідністю «Фінансова компанія «Веста» набуло право вимоги за кредитним договором № 500946953, за яким боржником виступає ОСОБА_1 .

Крім того, 16 січня 2019 року між Товариством «Фінансова компанія «Веста» (надалі-Первинний Кредитор) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» (надалі-Новий Кредитор) укладено договір відступлення прав вимоги № 16-01/19/1.

Відповідно до п. 2.1. Договору № 16-01/19/1, в порядку та на умовах, визначених цим Договором, Первинний Кредитор відступає Новому Кредитору належне йому Право Вимоги до Боржників, а Новому Кредитору зобов`язується прийняти Право вимоги до Боржників (які надалі, в залежності від контексту, іменуються «Боржники» або «Боржник») за договорами (надалі іменуються «Основні договори» або «Основний договір», в залежності від контексту), перелік яких міститься в Додатку № 1-1 до Договору, що додається до даного Договору на паперовому носії, та всі права. Які належать Первісному Кредитору за Основними договорами, на умовах передбачених Основними договорами, за виключенням права нарахування відсотків, комісій, неустойки, що передбачені умовами Основних договорів.

Згідно з п. 2.2. Договору № 16-01/19/1 Право Вимоги, що відступається згідно даного Договору включає суму заборгованості за основною сумою кредитів, нарахованими процентами, комісіями та всіма іншими платежами за Основними договорами, право на одержання яких належить Первісному кредитору.

Пунктом 2.3. Договору № 16-01/19/1 передбачено, що Право вимоги вважається відступленим Новому Кредитору з дати здійснення повної оплати Новим Кредитом Ціни Прав Вимоги відповідно до п. 4.2 цього Договору. В дату підписання даного договору, після здійснення повної оплати Новим Кредитором Ціни Прав Вимоги відповідно до п. 4.2. цього Договору Сторони підписують Акт приймання-передачі Реєстру Боржників, за формою встановленою в Додатку № 2 до цього Договору.

З моменту переходу до Нового Кредитора, відповідно до умов п. 2.3 цього Договору, всі гарантії, надані боржниками щодо заборгованості за Основними договорами, стають дійсними для Нового Кредитора та вважаються наданими Новому Кредитору. Разом з Правом Вимоги Новому Кредитору переходять всі інші пов`язані з ними права, в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, зокрема, право на звернення до суду за встановленою в Основному договорі підсудністю спорів, право на всі суми, які Новий Кредитор одержить від Боржників на виконання його вимог, та інші, з врахуванням обмежень встановлених цим Договором (п. 2.4 Договору факторингу № 16-01/19/1).

Відповідно до п. 4.1. Договору № 16-01/19/1 Право Вимоги за цим Договором сторони оцінюють у 13 223 000, 00 грн.

Згідно з п. 4.2 Договору № 16-01/19/1 Новий Кредитор зобов`язаний сплатити Первісному Кредитору грошові кошти, що складають Ціну Прав Вимоги в розмірі 13 223 000, 00 грн., шляхом перерахування в день підписання Договору на рахунок Первісного Кредитора № НОМЕР_2 відкритого в АТ «Альфа-Банк».

Пунктом 9.1. Договору № 16-01/19/1 передбачено, що цей Договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання Сторонами та скріплення печатками Сторін і діє до повного виконання Сторонами своїх зобов`язань за цим Договором, якщо інше не передбачено умовами Договору.

Факт оплати грошових коштів підтверджується платіжним дорученням № 10 від 22.01.2019 року.

Відповідно до Додатку 1-1 до Договору відступлення прав вимоги № 16-01/19/1 від 16-01/19/1 Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» набуло право вимоги за кредитним договором № 500946953, за яким боржником виступає ОСОБА_1 .

У постанові від 20.11.2013 у справі № 6-122цс13 Верховний Суд України дійшов правового висновку про те, що передання кредитором своїх прав іншій особі за договором відступлення права вимоги (договір цесії) є правонаступництвом і такий правонаступник кредитора має право звертатися до суду із заявою про заміну сторони виконавчого провадження з наданням йому статусу сторони виконавчого провадження. Правова позиція Верховного суду України обґрунтована тим, що виходячи зі змісту статей 512, 514 Цивільного кодексу України, ст. 378 Цивільного процесуального кодексу України, ст. 8 Закону України «Про виконавче провадження» заміна кредитора у зобов`язанні можлива з підстав відступлення вимоги (цесія), правонаступництва (смерть фізичної особи, припинення юридичної особи) тощо й до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, у тому числі бути стороною виконавчого провадження шляхом подання ним та розгляду судом заяви про заміну стягувача.

Згідно з частиною першою статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. За змістом ч. 1 ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження», а також згідно зі ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою ЄСПЛ, - виконання судового рішення є завершальною частиною судового процесу та невід`ємною складовою гарантованого державою права на справедливий суд.

За змістом частин другої, третьої статті 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Пунктом 9 частини третьої статті 129 Конституції України обов`язковість судового рішення віднесено до основних засад судочинства.

Відповідно до мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 30.06.2009 № 16-рп/2009 виконання всіма суб`єктами правовідносин приписів, викладених у рішеннях суду, які набрали законної сили, утверджує авторитет держави як правової держави.

Оскільки, виконання судового рішення є невід`ємною стадією процесу правосуддя, то заміна сторони на цій стадії може відбуватися не інакше, як на підставах та у порядку, визначеному ЦПК України та Законом України «Про виконавче провадження».

Обов`язковість виконання судових рішень, як невід`ємна складова частина права громадянина на справедливий суд, встановлена також практикою Європейського Суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) та відповідними нормами (ст. 6, 13, ст.1 Першого протоколу) Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод1950 року.

У рішенні у справі «Шмалько проти України» (Shmalko v. Ukraine, №60750/00, 20.07.2004) ЄСПЛ беззастережно зазначив, що передбачене частиною 1 статті 6 Конвенції право на суд було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній зі сторін.

Аналогічна правова позиція викладена і в рішенні Європейського суду, прийнятому у справі «Soering проти Сполученого королівства», де зазначалося, що виконання будь-якого судового рішення є невід`ємною стадією процесу правосуддя, а отже, має відповідати вимогам ст. 6 Конвенції (право на справедливий суд).

Відповідно до статті 18 Цивільного процесуального кодексу України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами та виконуються у порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження».

Оскільки виконання рішення суду є невід`ємною стадією процесу правосуддя, то і заміна сторони на цій стадії може відбуватися не інакше, як на підставах та у порядку, визначеному ЦПК України та Законом України «Про виконавче провадження», який регулює умови і порядок виконання рішень судів, що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку.

Одночасно суд зазначає, що статтею 204 Цивільного кодексу України визначено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Згідно з частиною третьою статті 215 Цивільного кодексу України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Матеріали справи не містять доказів, які б свідчили про визнання недійсним вищевказаних правочинів про відступлення права вимоги.

Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 листопада 2019 року у справі № 916/2286/16, задоволення заяви про заміну сторони правонаступником у виконавчому провадженні на стадії виконання судового рішення або відмова у такому задоволенні, здійснюється судом відповідно до норм матеріального і процесуального права, які не передбачають право суду надавати на цій стадії оцінку оспорюваним правочинам, що буде порушувати презумпцію їх правомірності (стаття 204 Цивільного кодексу України).

Вирішуючи питання про заміну сторони суд виходить з того, що вирішення питання про заміну сторони виконавчого провадження здійснюється судом з урахуванням положень статей 76-80, 86 Цивільного процесуального кодексу України, тобто за перевірки та надання оцінки доказам, наданим в обґрунтування відповідної заяви, зокрема, їх достовірності та достатності для висновків про фактичний перехід прав та обов`язків сторони виконавчого провадження до іншої особи на підставі правочину, якому має бути надана оцінка на предмет нікчемності, тобто недійсності в силу положень закону. При цьому, встановлення обставин, за яких цей правочин може бути визнаний недійсним (оспорюваний) за відсутності оспорення або визнання його недійсним у встановленому законом порядку, не входить у межі дослідження під час розгляду такої заяви, а тому відповідні обставини не можуть бути підставою для відмови у здійсненні заміни сторони процесу правонаступником, оскільки це суперечитиме презумпції правомірності правочину, визначеному статтею 204 Цивільного кодексу України.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» про заміну вибулого стягувача - Публічне акціонерне товариство «Альфа-Банк» на його правонаступника Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт капітал» у справі № 643/19629/15-ц за позовом Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення боргу за кредитним договором № 500946953.

Керуючись ст. ст. 13, 18, 442 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

УХВАЛИВ:

1. Заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» про заміну стягувача його правонаступником у справі № 643/19629/15-ц задовольнити.

2. Замінити вибулого стягувача - Публічне акціонерне товариство «Альфа-Банк» на його правонаступника Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт капітал» у справі № 643/19629/15-ц за позовом Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення боргу за кредитним договором № 500946953.

3. Відповідно до статті 261 Цивільного процесуального кодексу України дана ухвала набирає законної сили після її підписання суддею, та може бути оскаржена протягом 15 днів з дня підписання її повного тексту шляхом подання апеляційної скарги до Харківського апеляційного суду.

Повний текст ухвали складено та підписано 29.11.2021 року.

Суддя Н.В. Новіченко