Єдиний унікальний номер: 448/640/21
Провадження № 2/448/438/21
Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

12.11.2021 року Мостиський районний суд Львівської області в складі:

головуючого судді Кічака Ю.В.,

при секретарі судового засідання Керницькій Л.М.,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду м.Мостиська цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Шегинівської сільської ради Яворівського району Львівської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, - Мостиська державна нотаріальна контора Львівської області, про визнання права власності на спадкове майно, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із зазначеним позовом, покликаючись на те, що житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , відносився до суспільної групи «колгоспний двір» та станом на 01.04.1988-01.04.1991р.р. були зареєстровані та проживали його батьки ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , він (позивач) та його (позивача) тітка ОСОБА_4 .

Вважає, що у відповідності до положень ЦК УРСР 1963 року, Закону України «Про власність» від 15.04.1991р. та постанови Пленуму Верховного суду України від 22.12.1995р. №20 , - частка кожного на момент припинення існування колгоспного двору становила по 1/4 частці.

Покликається на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_4 (рідна сестра його (позивача) батька, яка за життя своїм майном не розпорядилася. Стверджує, що у відповідності до ст.549 ЦК УРСР спадщину після смерті останньої прийняв його (позивача) батько ОСОБА_2 , вступивши в управління та володіння її спадковим майном, а отже став власником 1/2 частки спірного будинковолодіння.

Вказав, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер його (позивача) батько ОСОБА_2 , який за життя своїм майном не розпорядився, заповіту не склав. Стверджує, що спадщину після смерті батька - спадкодавця ОСОБА_2 прийняли: він (позивач) та його матір (дружина спадкодавця), факт прийняття ними спадщини стверджується спільним проживанням із спадкодавцем на час його смерті.

Покликається на те, що ІНФОРМАЦІЯ_3 померла його (позивача) матір ОСОБА_3 , яка за свого життя своїм майном не розпорядилася, заповіту не склала. Стверджує, що після смерті ОСОБА_3 відкрилась спадщина на належне їй майно, в тому числі на 1/2 частку зазначеного житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами. Покликаються на те, що спадщину після смерті останньої прийняв він (позивач), факт прийняття ним спадщини підтверджується поданою до нотаріуса заявою про прийняття спадщини.

З огляду на наведене, просить суд визнати за ним право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташованими за адресою: АДРЕСА_1 в цілому (1/4 частку, яка належала йому як члену колгоспного двору; 1/4 частку, яку успадкував в порядку спадкування після смерті батька ОСОБА_2 ; 1/2 частку, яку успадкував в порядку спадкування після смерті матері ОСОБА_3 ).

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, а подав через канцелярію суду письмову заяву, в якій зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просять розглядати справу у його відсутності.

Представник відповідача - Шегинівської сільської ради Яворівського району Львівської області в судове засідання не з`явився, проте подав заяву, в якій зазначив, що проти позову не заперечує та просить розглядати справу у їх відсутності.

Представник третьої особи - Мостиської державної нотаріальної контори Львівської області в судове засідання не з`явився, проте надіслав заяви-повідомлення №01-16/152 та №01-16/153 від 10.08.2021р.; копії сторінок спадкової справи №52/2015, заведеної після смерті ОСОБА_3 , котра померла ІНФОРМАЦІЯ_3 ; копії сторінок спадкової справи №184/2011, заведеної після смерті ОСОБА_5 , котрий помер ІНФОРМАЦІЯ_2 . Просив розглядати дану справу у його (представника) відсутності.

Оскільки розгляд справи відбувся за відсутності учасників справи, то відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

У ч.4 ст.206 ЦПК України зазначено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Дослідивши подані документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити з наступних підстав.

Згідно ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав. свобод чи інтересів.

Частиною 1 статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Кожна сторона повинна довести обставин, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, що врегульовано частиною 3 ст.12 ЦПК України.

Судом встановлено, що будинковолодіння по АДРЕСА_1 відносилося до суспільної групи "колгоспний двір", головою якого був ОСОБА_2 , членами якого, як вважає суд були: його дружина ОСОБА_3 , його син (позивач) ОСОБА_1 та сестра (тітка позивача) ОСОБА_4 , що підтверджується довідками, виданими виконавчим комітетом Шегинівської сільської ради Мостиського району Львівської області №141 від 24.03.2021р. та №165 від 15.04.2021р. про суспільну групу двору та склад його членів станом на 1988-1991рр. Всі зазначені члени колгоспного двору станом на 15.04.1991 року зберегли право на частку в майні такого.

Згідно вимог ст.7 Конституції СРСР 1936 року колгоспним двором є родинно-трудове об`єднання осіб, всі або більшість працездатних членів якого є членами колгоспу, беруть участь особистою працею в колгоспному виробництві, отримують основні доходи від суспільного господарства колгоспу і, крім того, ведуть особисте підсобне господарство на присадибній земельній ділянці.

Відповідно затверджених ЦСУ СРСР 13 квітня 1979 року № 11215 «Вказівок по веденню погосподарського обліку в сільських радах народних депутатів», визначення в сільській місцевості громадського типу господарства в погосподарській книзі та відомостей щодо членів колгоспного двору, що має правове значення, було покладено на сільські ради.

Надалі порядок ведення погосподарського обліку в сільських радах визначався Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими постановою Державного комітету статистики СРСР від 12 травня 1985 року № 5-24/26, а згодом - Вказівками, затвердженими постановою Держкомстату СРСР від 25 травня 1990 року № 69.

Згідно з п.9 зазначених Вказівок окремим господарством є особи, що проживають разом та ведуть спільне домашнє господарство.

Відповідно до змісту Вказівок № 5-24/26 і № 69 суспільна група господарства визначалась залежно від роду занять голови господарства (сім`ї). Особи, які працюють у колгоспі, але не є членами колгоспу, належать до суспільної групи робітників або службовців залежно від займаної посади.

Згідно Закону України «Про власність» від 15.04.1991 року, пункту 6 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» № 20 від 22.12.1995 року, право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею та коштами у веденні спільного господарства двору.

Відповідно до ст.ст.120, 123 ЦК УРСР(в редакції 1963 року), чинного на час існування колгоспних дворів, майно колгоспного двору належало його членам на праві сумісної власності. Розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору.

Спори щодо майна колишнього колгоспного двору мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору.

Виходячи з вимог ст.ст.120, 123 ЦК України в редакції 1963 року, які діяли станом на 15.04.1991р. і регулювали власність колгоспного двору, право на майно колгоспного двору (спірне будинковолодіння) в рівних частках мали: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , тобто кожен на 1/4 частці будинковолодіння АДРЕСА_1 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 відкрилась спадщина внаслідок смерті ОСОБА_4 (тітки позивача).

Відповідно до роз`яснень, викладених у п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року №7,спадкові відносини в Україні регулюються Цивільним кодексом України 2003 року (ЦК), законами України "Про нотаріат", "Про міжнародне приватне право", іншими законами та підзаконними нормативними актами, як нормами матеріального та процесуального права. Відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилась не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК УРСР, у тому числі щодо прийняття спадщини. У разі, коли спадщина, відкрилась до набуття чинності ЦК і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом.

Згідно ст.524 ЦК України в редакції 1963 року спадкування здійснюється за законом і за заповітом. Спадкування за законом має місце, коли і оскільки воно не змінене заповітом. Якщо немає спадкоємців ні за законом, ні за заповітом, або жоден з спадкоємців не прийняв спадщини, або всі спадкоємці позбавлені заповідачем спадщини, майно померлого за правом спадкоємства переходить до держави.

Згідно із ст.534 ЦК України 1963 року кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям.

Відповідно до ст.530 ЦК України 1963 року при відсутності спадкоємців першої черги або при неприйнятті ними спадщини, а також в разі, коли всі спадкоємці першої черги не закликаються до спадкування, успадковують у рівних частках: брати і сестри померлого, а також дід та бабка померлого як з боку батька, так і з боку матері (друга черга).

Відповідно до ст.548 ЦК України 1963 року для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Відповідно до ст. ст. 548, 549 ЦК України 1963 року (діяли на момент відкриття спадщини), для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Таким чином, за ст.549 ЦК України спадкоємець вважається таким, що фактично прийняв спадщину, якщо він довів, що він вступив в управління або володіння спадковим майном.

Отже, оскільки спадкодавець ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , то відповідно до Прикінцевих та перехідних положень ЦК України на вказані правовідносини поширюється дія ЦК України в редакції 1963 року.

До складу спадщини ОСОБА_4 входило, в тому числі право на 1/4 частку у спірному житловому будинку з господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_1 , що належало останній як члену колгоспного двору, згідно даних погосподарських книг.

Спадкодавець ОСОБА_4 за життя своїм майном не розпорядилася, отже у зв`язку з відсутністю заповіту, спадкування здійснюється за законом.

Як вбачається із матеріалів справи, зокрема із довідки виданої виконавчим комітетом Шегинівської сільської ради Мостиського району Львівської області №165 від 15.04.2021року, - спадкодавець ОСОБА_4 , котра померла ІНФОРМАЦІЯ_1 на час смерті проживала та була зареєстрована за адресою: с.Тамановичі Мостиського району Львівської області, де з нею також проживали ОСОБА_2 (її рідний брат - батько позивача).

Отже, ОСОБА_2 є рідним братом померлої (спадкодавиці) ОСОБА_4 та у відповідності до вимог ст.530 ЦК України 1963 року - спадкоємцем другої черги спадкування за законом спадщини, що відкрилась внаслідок її смерті.

У відповідності до вимог ст. 549 ЦК УРСР суд розцінює такі дії останнього як вступ у фактичне володіння і управління спадковим майном, тобто приходить до висновку, що він вчинив дії, які свідчать про прийняття спадщини.

Згідно повідомлення Мостиської державної нотаріальної контори Львівської області від 27.09.2021р. за №01-16/195, повідомлення з Львівського державного нотаріального архіву від 06.10.2021р. за №2784/01-30 та інформаційних довідок зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) від 27.09.2021р. №66609395 та від 24.09.2021р. №66580503 відомо, що після смерті ОСОБА_4 , котра померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , спадкова справа не заводилась.

Протягом встановленого законом шестимісячного строку, що передбачений ч.2 ст.549 ЦК УРСР від 18.07.1963 року, спадкоємець ОСОБА_5 не заявив про відмову від даної спадщини.

Інших спадкоємців першої - другої черги спадкування за законом, які б прийняли спадщину, судом не встановлено.

Підсумовуючи, суд вважає, що належне спадкодавцю ОСОБА_4 спадкове майно, в тому числі право на 1/4 частку спірного будинковолодіння, що належало їй як члену колгоспного двору, успадкував саме її брат (батько позивача) ОСОБА_5 .

Таким чином, ОСОБА_5 став фактичним власником 1/2 частки спірного будинковолодіння (1/4 частка, що належала йому як члену колгоспного двору + 1/4 частку, яку він успадкував після смерті сестри ОСОБА_4 ).

ІНФОРМАЦІЯ_2 відкрилась спадщина внаслідок смерті ОСОБА_5 (батька позивача ОСОБА_1 ).

До складу спадщини, яка відкрилась внаслідок смерті спадкодавця ОСОБА_5 , входило право на 1/2 частку спірного житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_1 : (1/4 частка, що належала йому як члену колгоспного двору + 1/4 частку, яку він успадкував після смерті сестри ОСОБА_4 ).

Як вбачається із матеріалів справи, спадкодавець ОСОБА_5 за життя своїм майном розпорядився, а саме 28.12.2010 року склав заповіт, посвідчений у виконкомі Мишлятицької сільської ради Мостиського району Львівської області, яким усе свої майно заповів своєму синові ОСОБА_1 (позивачу). Даний заповіт зареєстрований у реєстрі нотаріальних дій за №67.

Відповідно до копій сторінок спадкової справи №184/2011, заведеної після смерті ОСОБА_5 , котрий помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , - позивач ОСОБА_1 у встановлений законом строк звернувся в Мостиську державну нотаріальну контору із заявою про прийняття спадщини, яка відкрилась після смерті батька - ОСОБА_5 .

Отже, протягом встановленого законом шестимісячного строку, що передбачений ч.1 ст.1270 ЦК України, ОСОБА_1 не заявив про відмову від даної спадщини.

Тобто, у відповідності до вимог ч.3 ст.1268, ст.1269 ЦК України, позивач ОСОБА_1 вважається таким, що прийняв спадщину, яка відкрилась після смерті його батька - спадкодавця ОСОБА_5 .

Інший спадкоємець, який мав би право на обов`язкову частку у спадщині спадкодавця ОСОБА_5 , зокрема: дружина спадкодавця ОСОБА_3 відмовилася від такої, що підтверджується її письмовою заявою, наявною у матеріалах спадкової справи №184/2011.

Підсумовуючи, суд вважає, що належне спадкодавцю ОСОБА_5 спадкове майно, в тому числі право на 1/2 частку у спірного будинковолодіння, успадкував саме його син (позивач ОСОБА_1 ).

Таким чином, позивач ОСОБА_1 став фактичним власником 3/4 часток спірного будинковолодіння (1/4 частка, що належала йому як члену колгоспного двору,+ 1/2 частку, яку він успадкував після смерті батька ОСОБА_5 ).

ІНФОРМАЦІЯ_3 відкрилась спадщина внаслідок смерті ОСОБА_3 .

До складу спадщини, яка відкрилась внаслідок смерті спадкодавця ОСОБА_3 , входило право на 1/4 частку спірного житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_1 , що належала їй як члену колгоспного двору.

Позивач ОСОБА_1 є сином спадкодавиці ОСОБА_3 та у відповідності до вимог ст.1261 ЦК України спадкоємцем першої черги спадкування за законом.

Згідно матеріалів справи, спадкодавець ОСОБА_3 за життя своїм майном не розпорядилася, заповіту не склала. У зв`язку з відсутністю заповіту спадкування здійснюється за законом.

Як вбачається із довідки, виданої виконавчим комітетом Мишлятицької сільської ради Мостиського району Львівської області від 2015року за №153 - ОСОБА_3 , котра померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , на час смерті була зареєстрована та проживала за адресою: АДРЕСА_1 . На час смерті разом з нею за вказаною адресою проживали: її син ОСОБА_1 (позивач), онуки та невістка.

Відповідно до копій сторінок спадкової справи №52/2015, заведеної після смерті ОСОБА_3 , котра померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , - її син ОСОБА_1 (позивач) у встановлений законом строк звернувся в Мостиську державну нотаріальну контору із заявою про прийняття спадщини та йому видано Свідоцтво про право на спадщину за законом на частину спадкового майна. Спадщина, на яку видано свідоцтво, складається із: земельної ділянки площею 0,5736га, яка розташована на території Мишлятицької сільської ради, цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Протягом встановленого законом шестимісячного строку, що передбачений ч.1 ст.1270 ЦК України, позивач не заявив про відмову від даної спадщини.

Тобто, в силу вимог ст.1261 та ч.3 ст.1268, ст.1269 ЦК України, позивач вважається такими, що прийняв спадщину, яка відкрилась після смерті його матері - спадкодавиці ОСОБА_3 .

Інших спадкоємців першої черги спадкування за законом, які б прийняли спадщину, судом не встановлено.

Враховуючи наведене, суд вважає, що належне спадкодавцю ОСОБА_3 спадкове майно, в тому числі 1/4 частку спірного будинковолодіння, успадкував позивач ОСОБА_1 .

Таким чином, позивач ОСОБА_1 став фактичним власником спірного будинковолодіння в цілому (1/4 частка, що належала йому як члену колгоспного двору,+ 1/2 частка, яку він успадкував після смерті батька ОСОБА_5 ; + 1/4 частки, яку він успадкував після смерті матері ОСОБА_3 ).

При цьому, нотаріусом Мостиської державної нотаріальної контори Львівської області позивачу було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії - у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на дане спадкового майна - спірний житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, така відмова була зумовлена відсутністю належних правовстановлюючих документі. Нотаріус роз`яснив позивачу можливість реалізації права на спадкування вказаного житлового будинку в судовому порядку.

Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року №56, передбачала обов`язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п.4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції).

Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності.

Так, до 01.01.2013р. державна реєстрація права особи на частку у майні колгоспного двору здійснювалась МБТІ, відповідно до Тимчасового положення про порядок державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно, затвердженим наказом Міністерства юстиції України №7/5 від 07.02.2002 року на підставі рішення, яке виносилось сільською радою про розподіл часток майна колгоспного двору.

Пунктом 2 розділу II «Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та інших законодавчих актів України» (зі змінами, внесеними згідно із Законом України від 09.12.2011 року № 4152- VI) визначено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно в порядку визначеному цим Законом, буде здійснюватись з 1 січня 2013 року.

З 1 січня 2013 року право власності на нерухоме майно посвідчуються на загальних засадах, свідоцтвом про право власності, що видає державний реєстратор прав з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав майно та їх обтяжень». Згідно з вимогами, які визначені ст.19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державний реєстратор з 01.01.2013 року, не посвідчує прав власності на об`єкт нерухомого майна та не видає свідоцтва про права власності на підставі рішення сільської ради про розподіл часток майна колгоспного двору між його співвласниками.

Отже, через відсутність належних правовстановлюючих документів на спірний житловий будинок з господарськими спорудами за АДРЕСА_1 та через належність такого до суспільної групи «колгоспний двір» право позивача на спірне будинковолодіння не може бути вирішено в позасудовому порядку, у зв`язку з чим такий звернувся до суду із вказаним позовом.

Вказані обставини сторонами не оспорюються та підтверджуються наявними у справі письмовими доказами, а саме: копіями свідоцтв про смерть спадкодавців ОСОБА_5 , ОСОБА_3 ; копіями сторінок спадкової справи №52/2015, заведеної після смерті ОСОБА_3 , котра померла ІНФОРМАЦІЯ_3 ; копіями сторінок спадкової справи №184/2011, заведеної після смерті ОСОБА_5 , котрий помер ІНФОРМАЦІЯ_2 ; інформаційними довідками зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) від 27.09.2021р. №66609395 та від 24.09.2021р. №66580503 відомо, що після смерті ОСОБА_4 , котра померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , спадкова справа не заводилась; копіями сторінок паспорта позивачка; іншими матеріалами справи.

Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до іншої особи (спадкоємця).

Згідно ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу (спадкоємці за законом).

Статтею 1261 ЦК України передбачено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Правилами ст.1268 ЦК України встановлено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Прийнята спадщина визнається власністю спадкоємця з часу відкриття спадщини. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Відповідно до ч.1 ст.1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Згідно ч.1 ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачою йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно (ч.1 ст. 1297 ЦК України).

Практика Верхового Суду України (п.23 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30.05.2008 року) при розгляді справ даної категорії вказує на те, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляду не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Оскільки у даному випадку питання про право позивачів на спірне будинковолодіння не може бути вирішено в позасудовому порядку у зв`язку з вищевикладеними обставинами, тому це питання можливо вирішити у судовому порядку шляхом визнання права власності на вищевказане майно.

Статтею 55 Конституції України передбачено право кожного на захист своїх прав і свобод від порушень і протиправних посягань будь-якими не забороненими законом засобами.

Згідно зі статтею 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є, зокрема, визнання права.

Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (стаття 328 ЦК України).

Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Права власника майна підлягають захисту шляхом пред`явлення позову про визнання права на належне йому майно за умови, якщо власник не може належним чином реалізувати свої правомочності у зв`язку з наявністю щодо цього права сумнівів або претензій з боку третіх осіб.

Відповідно до ч.3 ст.12, ст.81 цього Кодексу, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази мають бути належними і допустимими у відповідності до вимог ст.ст.77-78 ЦПК України.

Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Узагальнюючи, суд вважає, що є всі підстави для визнання за позивачем ОСОБА_1 право власності на спірне майно - будинковолодіння АДРЕСА_1 (до набрання чинності постановою Верховної Ради України від 17.07.2020 № 807-ІХ «Про утворення та ліквідацію районів» - «Мостиського району») (1/4 частка, що належала йому як члену колгоспного двору,+ 1/2 частка, яку він успадкував після смерті батька ОСОБА_5 ; + 1/4 частки, яку він успадкував після смерті матері ОСОБА_3 ).

Керуючись ст.ст.12, 13, 76-81, ч.3 ст.200, ч.4 ст.206, ст.ст. 258, 259, 264, 265, 268 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до Шегинівської сільської ради Яворівського району Львівської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, - Мостиська державна нотаріальна контора Львівської області, про визнання права власності на спадкове майно - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташованими за адресою: АДРЕСА_1 (до набрання чинності постановою Верховної Ради України від 17.07.2020 № 807-ІХ «Про утворення та ліквідацію районів» - «Мостиського району») Львівської області.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду..

Відомості про учасників справи:

Позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженець с.Тамановичі Мостиського району Львівської області, житель та зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 ; РНОКПП - НОМЕР_1 .

Відповідач - Шегинівська сільська рада Яворівського району Львівської області, , місцезнаходження: 81321, с.Шегині, вул.Дружби, 184, Яворівського району Львівської області.

Третя особа - Мостиська державна нотаріальна контора Львівської області, місцезнаходження: 81300, м.Мостиська, вул.Грушевського, 22, Львівської області; e-mail:.

Суддя Ю.В. Кічак