УХВАЛА

Іменем України

22 листопада 2021 року

м. Київ

справа № 334/1769/21

провадження № 61-17982ск21

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Коротуна В. М. (суддя-доповідач), Бурлакова С. Ю.,

Червинської М. Є.,

розглянув касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , на рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 19 травня 2021 року та постанову Запорізького апеляційного суду

від 05 жовтня 2021 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Запорізької міської ради, треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Запорізької міської ради, треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини.

На обґрунтування позову зазначав, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер його батько ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 померла його бабуся ОСОБА_6 , він є єдиним спадкоємцем.

За життя ОСОБА_6 подарувала йому 31/100 частини житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 .

11 червня 2012 року між ним та ОСОБА_3 було укладено договір купівлі-продажу вказаної частини житлового будинку.

Під час укладання договору дарування у 2008 році та договору купівлі - продажу у 2012 році йому не було відомо, що земельна ділянка, на якій розташований вказаний житловий будинок, була приватизована його бабусею та співвласником будинку 24 вересня 2008 року. При укладанні договору купівлі-продажу у 2012 році ним було отримано довідку про правовий статус земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , у якій зазначено, що форма власності на землю «державна».

У 2019 році від ОСОБА_3 йому стало відомо про вказані обставини та наявність спадщини у виді 31/100 часток земельної ділянки за адресою:

АДРЕСА_1 .

Оскільки на момент смерті ОСОБА_6 йому не було відомо про існування спадкового майна, вважав, що існували об`єктивні, непереборні, істотні труднощі для вчинення дій для прийняття спадщини.

Постановою від 10 грудня 2020 року за №335/02-31 приватним нотаріусом Вельможко Н. О. було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії у зв`язку з пропуском шестимісячного строку для звернення з заявою про прийняття спадщини.

Ураховуючи вищевикладене, просив надати йому додатковий строк тривалістю два місяці для подання заяви про прийняття спадщини, яка відкрилася після смерті ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 19 травня 2021 року, залишеним без змін постановою Запорізького апеляційного суду від 05 жовтня 2021 року, відмовлено у задоволенні позову.

01 листопада 2021 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , подав до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Ленінського районного суду

м. Запоріжжя від 19 травня 2021 року та постанову Запорізького апеляційного суду від 05 жовтня 2021 року.

Відповідно до частини першої статті 394 ЦПК України одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження).

За змістом пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу суд може визнати таку касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо Верховний Суд уже викладав у своїй постанові висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до такого висновку (крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку або коли Верховний Суд вважатиме за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах).

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки касаційна скарга є необґрунтованою з таких підстав.

Судами встановлено, що ОСОБА_6 померла ІНФОРМАЦІЯ_3 згідно із свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_1 , після її смерті відкрилась спадщина за законом на 31/100 частку земельної ділянки за адресою:

АДРЕСА_1 . Спадкоємцем першої черги є ОСОБА_1 , оскільки його мати померла до відкриття спадщини.

У відповідності до частини першої статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавець), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до статті 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно зі спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини особисто.

Частиною першою статті 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Таким чином, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов?язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, пов?язані з об?єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Правила частини третьої статті 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої зави; 2) ці обставини визнані судом поважними.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постановах від 26 червня 2019 року в справі № 565/1145/17 (провадження

№ 61-38298св18), від 17 жовтня 2019 року в справі № 766/14595/16 (провадження № 61-6700св19), від 30 січня 2020 року в справі № 487/2375/18 (провадження № 61-10136св19), від 31 січня 2020 року в справі № 450/1383/18 (провадження № 61-21447св19) Верховним Судом викладено, зокрема, такі висновки щодо застосування статті 1272 ЦК України.

Вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Законодавство України не містить переліку поважних причин, а тому суд у кожному конкретному випадку оцінює поважність чи неповажність таких причин. Суд має враховувати, що такі причини визначаються в кожному конкретному випадку з огляду на обставини кожної справи.

При цьому обов`язок доведення поважності причин пропуску строку для прийняття спадщини покладається на спадкоємця.

З урахуванням наведеного, якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви.

Отже, позов про визначення додаткового строку на прийняття спадщини підлягає задоволенню у разі пропуску такого строку та доведення поважності причин пропуску строку.

Як зазначив Верховний Суд у постанові від 09 листопада 2020 року у справі

№ 466/5674/17 (провадження № 61-17227св19), судом не можуть бути визнані поважними такі причини пропуску строку подання заяви про прийняття спадщини, як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про смерть спадкодавця, наявність спадкового майна, похилий вік, непрацездатність, встановлення судом факту, що має юридичне значення для прийняття спадщини, невизначеність між спадкоємцями, хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови.

З урахуванням наведеного, встановивши, що єдиною підставою для поновлення строку на прийняття спадщини є необізнаність про наявність спадкового майна, суди першої і апеляційної інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову.

Аналіз змісту касаційної скарги та оскарженої постанови апеляційного суду свідчить, що касаційна скарга є необґрунтованою, оскільки Верховний Суд уже викладав у своїй постанові висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до такого висновку і Верховний Суд не вважає за необхідне відступити від такого висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах.

Керуючись частиною першою, пунктом 5 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

У Х В А Л И В :

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 19 травня 2021 року та постанову Запорізького апеляційного суду від 05 жовтня 2021 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Запорізької міської ради, треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В. М. Коротун

С. Ю. Бурлаков

М. Є. Червинська