КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 січня 2021 року м. Київ

Єдиний унікальний номер справи 761/30150/20

Апеляційне провадження №22-ц/824/269/2021

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Іванченка М.М.

суддів: Білич І.М., Коцюрби О.П.

при секретарі: Рудик О.Л.

розглянув у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до Київської міської державної адміністрації, треті особи: Офіс Президента України, Кабінет Міністрів України, Київська міська рада, про визнання бездіяльності та спонукання (зобов`язання) вчинити дії

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва постановлену 29 вересня 2020 року в приміщенні суду в складі судді Сіромашенко Н.В.,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва із позовом до Київської міської державної адміністрації, треті особи: Офіс Президента України, Кабінет Міністрів України, Київська міська рада, про визнання бездіяльності та спонукання (зобов`язання) вчинити дії.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 29 вересня 2020 рокуу відкритті провадження у справі позовну заяву ОСОБА_1 до Київської міської державної адміністрації, треті особи: Офіс Президента України, Кабінет Міністрів України, Київська міська рада, про визнання бездіяльності та спонукання (зобов`язання) вчинити дії - відмовлено.

Не погоджуючись з судовим рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу в якій просив скасувати оскаржувану ухвалу передати питання на новий розгляд до суду першої інстанції.

Зазначає, що висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам справи є незаконними та необґрунтованими, ухвалені з порушеннями норм чинного законодавства. Вказує, що відмовляючи у відкритті провадження у справі суд першої інстанції не звернув уваги на те, що даний спір не відноситься до юрисдикції адміністративного суду, оскільки має приватноправовий характер.

Від учасників справи відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Учасники процесу в судове засідання не з`явились про день, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином. Про причини своєї неявки суду не повідомляли. Тому, враховуючи положення ч.2 ст.372 ЦПК України, апеляційний суд вважає за можливе розглядати дану справу.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які приймали участь у справі, з`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у відкритті провадження у справі суд першої інстанції вважав, що даний спір підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Апеляційний суд не може погодитись з такими висновками суду з огляду на таке.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Відповідно до ч.1 ст.19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Відповідно до п.1 ч.1 та ч.3 ст.19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження. Адміністративні суди не розглядають позовні вимоги, які є похідними від вимог у приватноправовому спорі і заявлені разом з ними, якщо цей спір підлягає розгляду в порядку іншого, ніж адміністративне, судочинства і знаходиться на розгляді відповідного суду.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними під час здійснення владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

Публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Проте сама собою участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір із публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції.

Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

У постанові від 15 травня 2019 року у справі №815/993/18 Велика Палата Верховного Суду дійшла наступних висновків:

«До компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності такого суб`єкта, прийнятих або вчинених ним при здійсненні владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

Публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для класифікації спору як публічно-правового. Однак сама по собі участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати такий спір з публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції.

Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Водночас приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило, майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єкта владних повноважень.

Якщо порушення своїх прав особа вбачає у наслідках, що спричинені рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень, які вона вважає неправомірними, і ці наслідки призвели до виникнення, зміни чи припинення цивільних правовідносин, мають майновий характер або пов`язані з реалізацією особою майнових прав або особистих немайнових інтересів, то визнання незаконними (протиправними) таких рішень суб`єкта владних повноважень є способом захисту цивільних прав цієї особи.».

Як вбачається зі змісту позовних вимог позивач просив: визнати бездіяльність КМДА стосовно не укладення з позивачем у порушення п.4.1 рішення КМР №498/498 у тримісячний строк попереднього договору такою, що не відповідає п.4.2 рішення чинному законодавству, ст.520,525,526 ЦК України; зобов`язати КМДА укласти з позивачем попередній договір та основний договір на отримання житла.

Відмовляючи у відкритті провадження у справі суд першої інстанції не надав належної оцінки вимогам позивача в частині зобов`язання відповідача укласти з ним попередній та основний договір на отримання житла та не звернув уваги на те, що дана вимога носить приватноправовой характер, а відтак даний спір не підвідомчий адміністративному суду та має розглядатись в порядку цивільного судочинства.

Враховуючи вищевикладені обставини апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню, а ухвала Шевченківського районного суду м. Києва від 29 вересня 2020 року підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 29 вересня 2020 року-скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний тест постанови складено 1 лютого 2021 року.

Головуючий суддя:

Судді: