Справа № 1324/929/12 Головуючий у 1 інстанції: Грицьків В.Т.
Провадження № 22-ц/811/2131/21 Доповідач в 2-й інстанції: Мельничук О. Я.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 листопада 2021 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Мельничук О.Я.,

суддів Ванівського О.М., Крайник Н.П.

при секретарі Ждан К.О.

з участю ОСОБА_1 , представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , представника приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Михайловського Сергія Володимировича на ухвалу Трускавецького міського суду Львівської області від 22 березня 2021 року у справі за скаргою ОСОБА_1 на дії та рішення приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Михайловського С.В.,

В С Т А Н О В И В :

05.03.2021 року ОСОБА_1 звернувся до Трускавецького міського суду Львівської області зі скаргою на дії та рішення приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Михайловського С.В. Скаргу мотивував тим, що на виконанні у приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Михайловського С.В. з 16.02.2021 року перебуває виконавче провадження №64545480 з примусового виконання виконавчого листа №1324/929/12, виданого 03.12.2020 року Трускавецьким міським судом Львівської області про стягнення з ОСОБА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 в користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» заборгованості за кредитним договором №19/Кр15 від 25.01.2008 року в розмірі 172868,46 грн.

24.02.2021 року він отримав копію постанови приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Михайловського С.В. від 16.02.2021 року про відкриття виконавчого провадження №64545480 з примусового виконання виконавчого листа №1324/929/12, виданого 03.12.2020 року Трускавецьким міським судом Львівської області, а також копії інших постанов та листів від 16.02.2021 року приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Михайловського С.В.

Вважає, що дії приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Михайловського С.В. щодо прийняття 16.02.2021 року постанови про відкриття виконавчого провадження №64545480 з примусового виконання виконавчого листа №1324/929/12, виданого 03.12.2020 року Трускавецьким міським судом Львівської області, як і постанова приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Михайловського С.В. від 16.02.2021 року про відкриття виконавчого провадження №64545480 з примусового виконання виконавчого листа №1324/929/12, виданого 03.12.2020 року Трускавецьким міським судом Львівської області суперечать вимогам ст.ст. 2, 4, 11-13, 16, 18, 26 Закону України «Про виконавче провадження», ст.4 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів», Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом МЮУ №512/5 від 02.04.2012 (зі змінами), а відтак - є незаконними та неправомірними, і такими, що грубо порушують його права, інтереси та свободи.

Зокрема, приватним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження на підставі виконавчого листа №1324/929/12, який не відповідав і не відповідає вимогам ч. 1 ст.4 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки в ньому невірно зазначено: номер рішення, згідно з яким видано документ; номер виконавчого листа; іншу резолютивну частину; дату набрання рішенням законної сили, а відтак неправильно зазначено строк пред`явлення рішення до виконання; виконавчий лист виданий органом, який не мав права його видавати та ін., що не було належним чином перевірено приватним виконавцем виконавчого округу Львівської області Михайловським С.В., в т.ч. через відкриті офіційні дані відкритих реєстрів.

Крім того, приватний виконавець відкрив виконавче провадження на підставі заяви ОСОБА_4 який не мав належних повноважень на подачу такої, оскільки не перебуває в офіційних трудових відносинах з ТОВ «Кредитні ініціативи», а відтак не вправі вчиняти будь-які дії від імені стягувача ТОВ «Кредитні ініціативи» на підставі довіреності №137 від 29.04.2020 року, виданої йому ТОВ «Кредитні ініціативи».

Приватний виконавець відкрив виконавче провадження на підставі заяви ОСОБА_4 про відкриття виконавчого провадження, а не на підставі заяви про примусове виконання рішення суду.

Приватним виконавецем виконавчого округу Львівської області Михайловським С.В. не винесено постанову про повернення виконавчого листа №1324/929/12 від 03.12.2020 року стягувачу - ТОВ "Кредитні ініціативи" протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, оскільки минув встановлений законом строк пред`явлення виконавчого документа до виконання, оскільки рішення суду апеляційної інстанції по справі №457/929/12 набрало законної сили - 22.07.2015р. а виконавчий лист №1324/929/12 від 03.12.2020 року пред`явлений стягувачем до виконання приватному виконавцю Михайловському С.В. - 16.02.2021 року, тобто поза межами трьохрічного строку пред`явлення виконавчого документу до виконання, встановленого ч.1.ч.2 ст.12 Закону України «Про виконавче провадження».

Скаржник вважає, що повторна видача Трускавецьким міським судом Львівської області 03.12.2020 року стягувачу ТОВ «Кредитні ініціативи» вже другого виконавчого листа по справі №1324/929/12 є незаконною та безпідставною і такою, що не передбачена нормами ЦПК України, оскільки в матеріалах даної цивільної справи №1324/929/12 наявний оригінал першого виконавчого листа №1324/929/12, який був виданий 18.09.2018 року Трускавецьким міським судом Львівської області стягувачу ТОВ «Кредитні ініціативи» (проте з описками та помилками), і який був повернений стягувачу ТОВ «Кредитні ініціативи» приватним виконавцем Маковецьким З.В. ще 21.06.2019року, а представник стягувача ОСОБА_4 долучив його оригінал до матеріалів даної цивільної справи №1324/929/12, а саме до своєї заяви від 10.07.2019 року про виправлення описки допущеної у виконавчому листі. А відтак, відкриття 16.02.2021р. приватним виконавцем Михайловським С.В. виконавчого провадження №64545480 на підставі такого виконавчого листа №1324/929/12 від 03.12.2020 року є незаконним, необгрунтованим та безпідставним. Тому скаржник просив суд:

- визнати неправомірними дії приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Михайловського С.В. щодо прийняття 16.02.2021 року постанови про відкриття виконавчого провадження № 64545480 з примусового виконання виконавчого листа №1324/929/12, виданого 03.12.2020р. Трускавецьким міським судом Львівської області;

- визнати неправомірною та скасувати постанову приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Михайловського С.В. від 16.02.2021року про відкриття виконавчого провадження №64545480 з примусового виконання виконавчого листа №1324/929/12, виданого 03.12.2020р. Трускавецьким міським судом Львівської області;

- до завершення розгляду даної скарги (до набрання законної сили ухвалою суду по даній справі) - зупинити стягнення на підставі виконавчого листа №1324/929/12, виданого 03.12.2020 року Трускавецьким міським судом Львівської області;

- до завершення розгляду даної скарги (до набрання законної сили ухвалою суду по даній справі) - витребувати у приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Михайловського С.В. матеріали виконавчого провадження №64545480 з примусового виконання Виконавчого листа №1324/929/12, виданого 03.12.2020р. Трускавецьким міським судом Львівської області.

Ухвалою Трускавецького міського суду Львівської області від 22 березня 2021 року в задоволенні скарги ОСОБА_1 на дії та рішення приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Михайловського С.В. відмовлено.

Ухвалу суду в апеляційному порядку оскаржили ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , представник приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Михайловського Сергія Володимировича.

ОСОБА_1 вважає ухвалу суду незаконною, необгрунтованою та такою, що постановлена з порушенням матеріального і процесуального права. Звертає увагу, що судом не було взято до уваги висновки викладені в Постанові Верховного Суду від 03.06.2020 року по справі №2-461/09, Постанові Верховного Суду від 26.02.2019 року по справі №641/8191/17, Постанові Верховного Суду від 18.12.2019 року по справі №752/20752/17, Постанові Верховного Верховного Суду від 18.12.2019 року по справі №465/7682/13-ц, Постанові Верховного Суду від 14.08.2019 року по справі №464/3644/18, Постанові Верховного Суду від 15.05.2019 року по справі №460/4782/15-ц, Постанові Верховного Суду від 01.08.2018 року по справі №553/1951/14-ц, Постанові Верховного Суду від 02.05.2018 року по справі №5016/149/2011, Постанові Верховного Суду від 28.03.2018 року по справі 905/6977/13. Також, звертає увагу, що розгляд справи судом здійснювався без належного повідомлення. Звертає увагу на незаконність постанови приватного виконавця про відкриття виконавчого провадження, яка їм не надсилалася. Вважає, що приватний виконавець безпідставно відкрив виконавче провадження, оскільки виконавчий лист виданий судом містив певні неточності. В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати ухвалу Трускавецького міського суду Львівської області від 22 березня 2021 року та задовольнити повністю вимоги скарги на дії та рішення приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Михайловського С.В..

ОСОБА_3 , представник приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Михайловського Сергія Володимировича вважає ухвалу суду в частині відмови в стягненні з ОСОБА_1 на користь приватного виконавця Михайловського Сергія Володимировича 7000 грн. витрат на правову допомогу, через свого представника ОСОБА_3 . 12 квітня 2021 року оскаржив приватний виконавець виконавчого округу Львівської області Михайловський Сергій Володимирович. Звертає увагу на наявність в матеріалах справи читабельні документи в підтвердження понесених витрат на правову допомогу в розмірі 7000 грн. В апеляційній скарзі просить скасувати ухвалу в частині відмови в стягненні з ОСОБА_1 на користь приватного виконавця Михайловського Сергія Володимировича 7000 грн. витрат на правову допомогу надану в суді першої інстанції та ухвалити в цій частині нове судове рішення про стягнення таких витрат. Окрім цього, в апеляційній скарзі скаржник просить стягнути з ОСОБА_1 на користь приватного виконавця Михайловського Сергія Володимировича 2000 грн. витрат на правову допомогу за представництво у Львівському апеляційному суді.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_1 і його представника - ОСОБА_2 , перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , представника приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Михайловського Сергія Володимировича не підлягає до задоволення із наступних підстав.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд виходив з тих обставин, що матеріалами справи не доведено, факту дій приватного виконавця не в межах своїх повноважень та не у спосіб, передбачений законом, в той час як постанова приватного виконавця про відкриття виконавчого провадження №64545480 від 16.02.2021 року з примусового виконання виконавчого листа №1324/929/12, виданого 03.12.2020 року Трускавецьким міським судом Львівської області є законною та такою, що винесена відповідно до вимог чинного законодавства та в межах повноважень приватного виконавця, в межах строку пред`явлення виконавчого документа до виконання. Також, суд прийшов до висновку, що представник приватного виконавця не підтвердив суду обсягу наданих послуг, виконаних робіт та їх вартості, а тому суд прийшов до висновку, що клопотання адвоката про стягнення витрат на правничу допомогу у розмірі 7000,00 грн. в користь приватного виконавця Михайловського С.В. задоволенню не підлягають.

З такими висновками колегія суддів погоджується з наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 5 ст. 124 Конституції України, судові рішення є обов`язковими до виконання на всій території України.

Обов`язковість рішень суду визначена як одна з основних засад судочинства (п. 9 ч. 3 ст. 129 Конституції України), є обов`язковими до виконання усіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, фізичними і юридичними особами на всій території України.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню, у разі невиконання їх у добровільному порядку, чітко визначені Законом України «Про виконавче провадження».

За змістом статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад:

1) верховенства права;

2) обов`язковості виконання рішень;

3) законності;

4) диспозитивності;

5) справедливості, неупередженості та об`єктивності;

6) гласності та відкритості виконавчого провадження;

7) розумності строків виконавчого провадження;

8) співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями;

9) забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.

Згідно ч. 1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

У відповідності до вимог ч. 1 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

У заяві про примусове виконання рішення стягувач має право зазначити відомості, що ідентифікують боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення (рахунок боржника, місце роботи чи отримання ним інших доходів, конкретне майно боржника та його місцезнаходження тощо), рахунки в банківських установах для отримання ним коштів, стягнутих з боржника, а також зазначає суму, яка частково сплачена боржником за виконавчим документом, за наявності часткової сплати.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження», у виконавчому документі зазначаються:

1) назва і дата видачі документа, найменування органу, прізвище, ім`я, по батькові та посада посадової особи, яка його видала;

2) дата прийняття і номер рішення, згідно з яким видано документ;

3) повне найменування (для юридичних осіб) або прізвище, ім`я та, за наявності, по батькові (для фізичних осіб) стягувача та боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або адреса місця проживання чи перебування (для фізичних осіб), дата народження боржника - фізичної особи;

4) ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань стягувача та боржника (для юридичних осіб - за наявності);

реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті) боржника (для фізичних осіб - платників податків);

5) резолютивна частина рішення, що передбачає заходи примусового виконання рішень;

6) дата набрання рішенням законної сили (крім рішень, що підлягають негайному виконанню);

7) строк пред`явлення рішення до виконання.

У виконавчому документі можуть зазначатися інші дані (якщо вони відомі суду чи іншому органу (посадовій особі), що видав виконавчий документ), які ідентифікують стягувача та боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення, зокрема місце роботи боржника - фізичної особи, місцезнаходження майна боржника, реквізити рахунків стягувача і боржника, номери їх засобів зв`язку та адреси електронної пошти.

Відповідно до п.6 ч. 4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження», виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо виконавчий документ не відповідає вимогам, передбаченим цією статтею.

Судом встановлено, що на виконанні у приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Михайловського С.В. перебуває виконавче провадження №64545480 з примусового виконання виконавчого листа №1324/929/12, виданого 03.12.2020 року Трускавецьким міським судом Львівської області про стягнення з ОСОБА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 в користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» заборгованості за кредитним договором №19/Кр15 від 25.01.2008 року в розмірі 172868,46 грн. Виконавчий лист відповідає вимогам ч. 1 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження».

Судом також встановлено, що ОСОБА_1 звертався до Трускавецького міського суду Львівської області з заявою про визнання виконавчого листа №1324/929/12, виданого 18.09.2018 року, про стягнення з ОСОБА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 в користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» заборгованості за кредитним договором №19/Кр15 від 25.01.2008 року в розмірі 172868,46 грн., таким, що не підлягає виконанню. Заяву ОСОБА_1 обґрунтував тим, що згаданий виконавчий лист не підлягає виконанню як такий, що не відповідає вимогам ч. 1 ст.4 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки в ньому невірно зазначено: номер рішення, згідно з яким видано документ; номер виконавчого листа; іншу резолютивну частину; дату набрання рішенням законної сили, а відтак неправильно зазначено строк пред`явлення рішення до виконання; виконавчий лист виданий органом, який не мав права його видавати та ін.

Ухвалою Трускавецького міського суду Львівської області від 26.11.2019 року заяву ОСОБА_1 про визнання виконавчого листа №1324/929/12 таким, що не підлягає виконанню, заінтересовані особи: ТзОВ «Кредитні ініціативи» та приватний виконавець виконавчого округу Львівської області Маковецький Зорян Вікторович - задоволено. Визнано виконавчий лист № 1324/929/19, який був виданий 18 вересня 2018 року Трускавецьким міським судом Львівської області, про стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» заборгованості за кредитним договором № 19/Кр15 від 25 січня 2008 року у розмірі 172868,46 таким, що не підлягає виконанню повністю.

Ухвалу суду оскаржило ТзОВ «Кредитні ініціативи».

Постановою Львівського апеляційного суду від 25.08.2020 року апеляційну скаргу «Кредитні ініціативи» - задоволено. Ухвалу Трускавецького міського суду Львівської області від 26 листопада 2019 року - скасовано. У задоволенні заяви ОСОБА_1 про визнання виконавчого листа №1324/929/12 таким, що не підлягає виконанню - відмовлено.

Судом досліджено питання набрання рішенням законної сили та інші питання, зазначені у скарзі ОСОБА_1 , які скаржник продублював у даній скарзі на дії приватного виконавця.

Оригінал виконавчого листа № 1324/929/19, який був виданий 18 вересня 2018 року Трускавецьким міським судом Львівської області, що був предметом розгляду у даній справі, залишився в матеріалах справи, тому Трускавецький міський суд правомірно, за заявою ТзОВ "Кредитні ініціативи", 03.12.2020 року видав виконавчий лист №1324/929/12, про стягнення з ОСОБА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 в користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» заборгованості за кредитним договором №19/Кр15 від 25.01.2008 року в розмірі 172868,46 грн., який також відповідає вимогам ч. 1 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження».

Доводи скаржника ні в суді першої інстанції, ні в суді апеляційної інстанції про незаконність постанови про відкриття виконавчого провадження, оскільки стягувачем було подано заяву «про відкриття виконавчого провадженням», а не «про примусове виконання рішення суду» судом правильно не брались та зараз не беруться судом до уваги, оскільки заява містить усі обов`язкові реквізити, що повинні бути у заяві про примусове виконання рішення суду.

Суд першої інстанції доречно звернув увагу, що сама назва такої заяви не змінює по суті поданої стягувачем заяви. Відтак твердження скаржника є безпідставними.

Відповідно до ч.1 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Пілотним рішенням Європейського суду з прав людини Юрій Миколайович Іванов проти України державу було зобов`язано запровадити ефективний засіб юридичного захисту, який би забезпечив адекватний та достатній захист від невиконання або затримки у виконанні рішень національного суду, за виконання якого вона несе відповідальність відповідно до принципів, встановлених практикою Європейського суду з прав людини. Відповідно до положень Європейської Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини (далі Конвенція), право доступу до суду, що гарантується статтею 6 §1, передбачає не лише право звернутись до суду за захистом своїх прав, а й право захистити своє право, в першу чергу, виконанням рішення, яке ухвалено на користь особи. Так як у разі невиконання рішення концепція «захисту прав судом» не працює. Суд зазначив, що доступ до суду також охоплює можливість виконання судового рішення без необґрунтованих затримок.

У відповідності до ст.124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами України і є обов`язковими до виконання на всій території України.

Статтею 18 ЦПК України визначено, що судові рішення, які набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України та практику Суду як джерело права.

Європейський суд з прав людини неодноразово зазначав, що стадія виконання судового рішення є частиною правосуддя (рішення у справах "Півень проти України" від 29.06.2004 заява № 56849/00, "Горнсбі проти Греції" від 19.03.1997).

Європейський суд з прав людини також наголошував, що виконанню судового рішення не можна перешкоджати, відмовляти у виконанні або надмірно його затримувати.

Конституційний Суд України неодноразово підкреслював, що виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, визначений у законі комплекс дій, спрямованих на захист і поновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (абзац третій пункту 2 мотивувальної частини Рішення від 13.12.2012 №18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (перше речення абзацу другого пункту 3 мотивувальної частини Рішення від 225.04.2012 №11-рп/2012); право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов`язкове виконання судових рішень - складовою права на справедливий судовий захист (абзац п`ятий підпункту 2.1 пункту 2 мотивувальної частини Рішення від 26.06.2013 №5-рп/2013).

З огляду на наведене, принцип обов`язковості судового рішення та визначений процесуальним законодавством обов`язок суду із здійснення судового контролю за виконанням судового рішення зобов`язує суди, здійснюючи оцінку тих чи інших обставин, враховувати чи сприяє вчинення будь-якої процесуальної дії (в тому числі судом) виконанню остаточного судового рішення чи навпаки перешкоджає такому виконанню.

При цьому, слід зауважити на тому, що виконання судового рішення є прямим обов`язком боржника (ч. 2 ст. 15 Закону України «Про виконавче провадження»).

За таких обставин, колегією суддів не встановлено наявності дій приватного виконавця не в межах своїх повноважень та не у спосіб, передбачений законом.

Окрім цього, під час розгляду справи в суді першої інстанції, ОСОБА_1 належним чином повідомлявся про час, дату та місце розгляду справи, у зв`язку з чим він звертався до суду з різними клопотаннями.

Колегія суддів вважає постанову приватного виконавця про відкриття виконавчого провадження №64545480 від 16.02.2021 року з примусового виконання виконавчого листа №1324/929/12, виданого 03.12.2020 року Трускавецьким міським судом Львівської області законною та такою, що винесена відповідно до вимог чинного законодавства та в межах повноважень приватного виконавця, в межах строку пред`явлення виконавчого документа до виконання, протилежного ОСОБА_1 не доведено, в зв`язку з чим його апеляційна скарга до задоволення не підлягає.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Представник приватного виконавця - адвокат Огородник О.І. в суді першої інстанції подав суду заперечення на скаргу, в якій, зокрема, просив стягнути з ОСОБА_1 витрати на правову допомогу в розмірі 7000,00 грн. До заперечення представник додав копії документів: свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю, ордер на надання правничої (правової) допомоги № 1064499 від 22.03.2021 року, договір № 20/2020 від 28.09.2020 року про надання професійної правничої допомоги, додаток №4 до даного договору від 22.03.2021 року, акт № 4 про надані послуги від 22.03.2021 року, згідно якого сума, що підлягає сплаті - 7000,00 грн. включає: представництво клієнта у справі 1324/929/12 у Трускавецькому міському суді Львівської області (у тому числі ознайомлення зі скаргою, підготовка заперечення на скаргу, представництво в суді тощо).

Згідно з частиною третьою статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Зі змісту частини четвертої статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (частина п`ята статті 137 ЦПК України).

Дослідивши подані в суді першої інстанції представником приватного виконавця документи щодо стягнення витрат на правничу допомогу у розмірі 7000,00 грн. , суд прийшов до правильного висновку про не можливість прийняти такі до уваги, оскільки договір № 20/2020 від 28.09.2020 року про надання професійної правничої допомоги та додаток №4 до даного договору від 22.03.2021 року є нечитабельними, не подано детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги відповідно до вимог ст. 137 ЦПК України. У акті про надані послуги не вказано витраченого часу адвокатом, крім того нарахування здійснено за представництво клієнта в Трускавецькому міському суді, який в судове засідання 22.03.2021 року не з"явився через зайнятість в іншому процесі. Тому дане клопотання не підлягає задоволенню.

Аналогічна правова позиція висловлена у Постанові Верховного Суду України у справі №642/4062/18 від 17.12.2020 року.

Відповідно до Постанови Верховного Суду від 22.01.2021 року у справі 925/1137/19, за умови підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, витрати на надану професійну правничу допомогу підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки маг бути сплачено.

В даному випадку, представник приватного виконавця в суді першої інстанції не підтвердив суду обсягу наданих послуг, виконаних робіт та їх вартості, а тому суд першої інстанції правильно клопотання адвоката про стягнення витрат на правничу допомогу у розмірі 7000,00 грн. в користь приватного виконавця Михайловського С.В. не задовольнив.

Згідно норм ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

З врахуванням вищенаведеного, колегія суддів вважає, що доводи апеляційних скарг правильності висновків суду першої інстанції не спростовують і не дають підстав вважати, що оскаржувана ухвала постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права, в зв"язку з чим, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , представника приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Михайловського Сергія Володимировича слід залишити без задоволення, а ухвалу Трускавецького міського суду Львівської області від 22 березня 2021 року - слід залишити без змін.

Оскільки суд прийшов до висновків про безпідставність апеляційних скарг, відсутні підстави для стягнення судових витрат.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, ст.ст. 375, 381, 382, 384, 389 ЦПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційні скарги ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , представника приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Михайловського Сергія Володимировича - залишити без задоволення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її постановлення, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 29 листопада 2021 року.

Головуючий: О.Я. Мельничук

Судді: О.М. Ванівський

Н.П. Крайник