КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження Доповідач - Кулікова С.В
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ Справа № 359/1526/20

25 листопада 2021 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів Судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Кулікової С.В.

суддів - Заришняк Г.М.

- Рубан С.М.

при секретарі - Климчук Т.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Універсал Банк» на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 04 серпня 2021 року, ухваленого під головуванням судді Журавського В.В., у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , третя особа: приватний нотаріус Бориспільського міського нотаріального округу Дудка Оксана Сергіївна про визнання договорів недійсними, скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень,-

в с т а н о в и в:

У лютому 2020 року АТ «Універсал Банк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , третя особа: приватний нотаріус Бориспільського міського нотаріального округу Дудка О.С. про визнання договорів недійсними, скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень.

Позов обґрунтовував тим, що рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 21 жовтня 2013 року стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на користь ПАТ «Універсал Банк» заборгованість за кредитним договором №102-2008-2143 від 02 липня 2008 року у розмірі 579 815 гривень 90 копійок та судові витрати у розмірі 1147 гривень з кожного.

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 20 липня 2015 року стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на користь ПАТ «Універсал Банк» заборгованість за кредитним договором №102-2008-2143 від 02 липня 2008 року у розмірі 1 495 436 гривень 82 копійки та стягнуто судові витрати у розмірі 3 654 гривень з кожного.

На виконання вищевказаних рішень були видані виконавчі листи.

Постановою заступника начальника Дарницького РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві від 13 березня 2015 року ОСОБА_5 , відкрито виконавче провадження №46860492 з виконання виконавчого листа №2/359/2345/2013, виданого Бориспільським міськрайонним судом Київської області 27 травня 2014 року, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Універсал Банк» заборгованості у розмірі 579 815 гривень 90 копійок.

Постановою державного виконавця Дарницького РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві від 10 вересня 2015 року ОСОБА_6 в рамках виконавчого провадження №46860492 винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, якою накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно, що належить ОСОБА_1 у межах суми звернення стягнення 579 815 гривень 90 копійок. Відповідний запис про обтяження усього нерухомого майна внесено в Єдиний реєстр заборон відчуження об`єктів нерухомого майна. Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 32983032 від 16 лютого 2016 року (16:41:51).

Постановою державного виконавця Дарницького РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві від 30 жовтня 2018 року ОСОБА_7 винесено постанову про повернення виконавчого документу, на підставі п.1 ст.37 ЗУ «Про виконавче провадження».

У листопаді 2018 року АТ «Універсал Банк» повторно направив виконавчі листи на примусове виконання.

20 листопада 2018 року приватним виконавцем виконавчого округу м. Київ Мілоцьким O.JI. винесено постанову про відкриття провадження №57737579 за виконавчим листом № 359/6322/13 від 27 травня 2014 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Універсал Банк» 579815 гривень 90 копійок.

20 листопада 2018 року приватним виконавцем виконавчого округу м. Київ Мілоцьким O.JI. винесено постанову про відкриття провадження №57738246 за виконавчим листом № 359/3265/15 від 22 жовтня 2015 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Універсал Банк» 1495436 гривень 82 копійки.

Постановою приватного виконавця від 20 листопада 2018 року об`єднано виконавчі провадження №57737579, №57738246 у зведене виконавче провадження №57738657.

28 серпня 2019 року АТ «Універсал Банк» стало відомо, що запис про арешт нерухомого майна, належного на праві власності ОСОБА_1 - відсутній.

Крім цього, 22 лютого 2016 року право власності ОСОБА_1 на квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , припинено у зв`язку з відчуженням цього об`єкту нерухомого майна на користь ОСОБА_2 на підставі договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом Бориспільського міського нотаріального округу Київської області Дудкою О.C.

30 березня 2016 року ОСОБА_1 також відчужив належний йому житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , на користь ОСОБА_2 .

Таким чином, незважаючи на арешт, накладений державним виконавцем, ОСОБА_1 здійснив відчуження нерухомого майна шляхом укладення договорів дарування.

При цьому, постанова про накладення арешту не оскаржувалася та станом на дату укладення спірних правочинів була чинна.

Відповідач не здійснив жодних дій спрямованих на виконання зобов`язань, а навпаки вчинив дії, щодо унеможливлення стягнення з нього боргів, в тому числі, шляхом відчуження належного йому на праві власності нерухомого майна.

Посилаючись на наведене, АТ «Універсал Банк» просив суд:

- визнати недійсним договір дарування квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , укладений 22 лютого 2016 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Бориспільського міського нотаріального округу Київської області Дудкою О.С.;

- визнати недійсним договір дарування житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , укладений 30 березня 2016 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Бориспільського міського нотаріального округу Київської області Дудкою О.С.;

- скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 13376608 від 22 лютого 2016 року;

- скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 13942566 від 30 березня 2016 року.

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 04 серпня 2021 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, АТ «Універсал Банк» звернувся з апеляційною скаргою, в якій просив скасувати рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 04 серпня 2021 року та ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити.

Апеляційну скаргу обґрунтовував тим, що рішення суду ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зазначав, що відповідач не здійснив жодних дій спрямованих на виконання зобов`язань з погашення кредитної заборгованості, а навпаки вчиняв дії, щодо унеможливлення стягнення з нього боргів, в тому числі, шляхом відчуження за договором дарування належного йому на праві власності нерухомого майна.

Звертав увагу суду на факт перебування ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у родинних зв`язках, що свідчить про те, що дії сторін договору дарування були направлені на фіктивний перехід права власності на нерухоме майно до близького родича з метою приховати це майно від виконання в майбутньому за його рахунок грошового зобов`язання, шляхом звернення стягнення на майно в порядку виконання судового рішення про стягнення грошових коштів.

Вважає, що договори дарування, укладені з порушенням норм чинного законодавства та порушують публічний порядок, оскільки об`єкт даних договорів набув правового режиму обмеженого в цивільному обороті.

Посилався на те, що відповідач не мав права вільно розпоряджатися нерухомим майном, оскільки постановою ДВС було накладено заборону відчужувати майно ОСОБА_1 . Відсутність реєстрації обмеження на майно у відповідному реєстрі не свідчить про відсутність такого обмеження та тягне за собою заборону розпорядження майном, на яке таке накладено.

Вказував на те, що суд не урахував правові позиції в аналогічних справах, а саме: в ухвалі від 17 липня 2013 року Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у справі № 6-21250св13, в ухвалі від 18 грудня 2013 року Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у справі № 35523св13, в ухвалі від 25 грудня 2013 року Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у справі № 6-37238св13, в постанові ВСУ у справі № 6-1837цс16 від 19 жовтня 2016 року, в постанові ВСУ від 18 січня 2017 року у справі № 6-2552цс16.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_1 , ОСОБА_2 адвокат Гук О.О. просив відмовити АТ «Універсал Банк» у задоволенні апеляційної скарги, рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 04.08.2021 року залишити без змін. Зазначав, що ОСОБА_1 не був обізнаним у винесенні заочних рішень, які скасовані саме з причин, що вони ухвалені без його участі, в зв`язку з навмисним зазначенням позивачем у своїх позовах невірну адресу ОСОБА_1 ОСОБА_1 не був обізнаним у відкритті виконавчого провадження щодо виконання заочних рішень, так як у виконавчих листах та в матеріалах виконавчих проваджень було зазначено невірну адресу боржника. Посилався на те, що жодних арештів чи будь-яких заборон щодо відчуження даного майна, на час його відчуження - дарування, 22.02.2016 та 30.03.2016 року не існувало. З огляду на наведене, вважає, що рішення є обгрунтованим та законним, ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

У судовому засіданні представник АТ «Універсал Банк» - Прудка О.В. підтримала доводи апеляційної скарги та просила її задовольнити.

Представник ОСОБА_1 , ОСОБА_2 - ОСОБА_8 проти доводів апеляційної скарги заперечував та просив залишити її без задоволення.

Заслухавши доповідь судді Кулікової С.В., пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду відповідає вимогам закону, враховуючи наступне.

Судом встановлено, що заочним рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 21 жовтня 2013 року стягнуто з ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 в солідарному порядку на користь ПАТ «Універсал Банк» заборгованість за кредитним договором в розмірі 579 815 гривень 90 копійок та судові витрати у розмірі 1147 гривень з кожного із відповідачів.

27 травня 2014 року Бориспільським міськрайонним судом Київської області був виданий виконавчий лист №2/359/2345/2013 (№359/6322/13-ц) з метою примусового виконання цього заочного рішення (а.с.11-12).

Іншим заочним рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 20 липня 2015 року з стягнуто ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 в солідарному порядку на користь ПАТ «Універсал Банк» борг за курсовою різницею у розмірі 983713 гривень 92 копійки та заборгованість по донарахованих відсотках у розмірі 23741 доларів США 55 центів, що еквівалентно в національній валюті за офіційним курсом НБУ станом на дату розрахунку - 511722 гривень 90 копійок, а всього - 1495436 гривень 82 копійки, а також витрати по сплаті судового збору в сумі 3654 гривень.

З метою забезпечення примусового виконання цього судового рішення 22 жовтня 2015 року Бориспільським міськрайонним судом Київської області також був виданий виконавчий лист №2/359/1322/2015 (№359/3265/15-ц) (а.с.13).

13 березня 2015 року заступником начальника відділу ВДВС Дарницького РУЮ у м. Києві Вишневським Ю.А. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №46860492 з примусового виконання виконавчого листа №2/359/2345/2013 (№359/6322/13-ц), виданого 27 травня 2015 року Бориспільським міськрайонним судом Київської області (а.с.16).

10 вересня 2015 року державним виконавцем ВДВС Дарницького районного управління юстиції у м. Києві Бабковою Т.І. в межах виконавчого провадження №46860492 винесено постанову про арешт майна боржника, якою накладено арешт на все майно боржника ОСОБА_1 у межах суми звернення стягнення у розмірі 579 815 гривень 90 копійок (а.с.15).

30 жовтня 2018 року державним виконавцем Дарницького районного відділу ДВС м. Києва ГТУЮ у м. Києві Сніжинським Т.Є. винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу. Вказано про те, що припинена чинність арешту майна боржника накладеного постановою №46860492 від 10 вересня 2015 року та скасовано інші заходи примусового виконання (а.с.17-18).

20 листопада 2018 року приватним виконавцем Мілоцьким О.Л. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа 2/359/2345/2013 (№359/6322/13-ц), виданого 27 травня 2014 року Бориспільським міськрайонним судом Київської області (а.с.31).

В той самий день приватним виконавцем Мілоцьким О.Л. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа №359/6322/13, виданого Бориспільським міськрайонним судом Київської області 27 травня 2014 року (а.с.31), а також постанову про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа №359/3265/15, виданого Бориспільським міськрайонним судом Київської області 22 жовтня 2015 року (а.с.32-33).

20 листопада 2018 року приватним виконавцем Мілоцьким О.Л. винесено постанову про об`єднання виконавчих проваджень №57737579, №57738246 у зведене виконавче провадження №57738657 (а.с.34).

Разом з цим, постановою Київського апеляційного суду від 15 жовтня 2020 року заочне рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 20 липня 2015 року скасовано та ухвалено нове судове рішення, яким провадження в частині позовних вимог ПАТ «Універсал Банк» до ОСОБА_4 про стягнення донарахованих відсотків та курсової різниці - закрито. У задоволенні позову ПАТ «Універсал Банк» до ОСОБА_1 та ОСОБА_9 про стягнення донарахованих відсотків та курсової різниці - відмовлено (а.с.113-120).

Також судом встановлено, що ОСОБА_1 подавалась заява про перегляд заочного рішення від 21 жовтня 2013 року у цивільній справі №2/359/2345/2013 (№359/6322/13-ц) за позовом ПАТ «Універсал Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості.

Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 28 вересня 2020 року заочне рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 21 жовтня 2013 року було скасовано, а цивільну справу призначено до судового розгляду в порядку загального позовного провадження (а.с.112).

Як вбачається із інформаційних довідок з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно - до 30 березня 2016 року у власності ОСОБА_1 перебувало майно: житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , та квартира, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.175-177).

22 лютого 2016 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 уклали договір дарування, відповідно до умов якого ОСОБА_1 подарував, а ОСОБА_2 прийняв у дар квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.179-180).

30 березня 2016 року ОСОБА_1 з та ОСОБА_2 уклали ще один договір дарування, відповідно до умов якого ОСОБА_1 подарував, а ОСОБА_2 прийняв у дар будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.136-137).

За змістом інформаційних довідок №178846600 від 28 серпня 2019 року №178847544 від 28 серпня 2019 року право приватної власності на квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та право власності на житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , зареєстровано за ОСОБА_2 (а.с.25-26, 27-28).

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано належних доказів на підтвердження тієї обставини, що під час укладення оспорюваних договорів дарування відповідно 22 лютого 2016 року та 30 березня 2016 року, відповідачі були обізнані про існування заочного рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 21 жовтня 2013 року про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором, яке в подальшому, а саме 28 вересня 2020 року було скасовано Бориспільським міськрайонним судом Київської області, а також про заочне рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 20 липня 2015 року про стягнення з ОСОБА_1 донарахованих відсотків за кредитним договором, яке 15 жовтня 2020 року було скасовано Київським апеляційним судом. Також суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано доказів того, що при укладенні договорів дарування квартири та житлового будинку дії сторін договору були направлені виключно на фіктивний перехід права власності на квартиру та житловий будинок до близького родича з метою приховати це майно від виконання в майбутньому за його рахунок судового рішення про стягнення грошових коштів, зокрема, що після укладення вказаних договорів дарувальник фактично продовжував володіти та користуватися цим нерухомим майном. На час укладення спірних договорів дарування подароване майно під арештом не знаходилось, а наявність невиконаного зобов`язання ОСОБА_1 перед позивачем, не є безумовною підставою для обмеження розпорядження належним йому нерухомим майном. Водночас, судом було встановлено, що АТ «Універсал Банк» забезпечив виконання зобов`язання за кредитним договором, в тому числі і іпотекою, однак суду не надано доказів неможливості звернення стягнення на предмет іпотеки та недостатності вартості предмету іпотеки для погашення заборгованості.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, оскільки вони ґрунтуються на нормах матеріального та процесуального права.

Цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників (частина перша статті 1 ЦК України).

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України, частина перша статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно зі статтею 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність.

Договір, що встановлює обов`язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування.

Частиною першою статті 202 ЦК України передбачено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Така дія повинна бути правомірною, а її неправомірність є підставою для визнання правочину недійсним.

Відповідно до положень статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою, шостою статті 203 ЦК України.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Статтею 203 ЦК України визначено, що зміст правочину не може суперечити ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно зі статтею 234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином.

Фіктивний правочин визнається судом недійсним.

Для визнання правочину фіктивним необхідно встановити наявність умислу всіх сторін правочину. У разі, якщо на виконання правочину було передано майно, такий правочин не може бути кваліфікований як фіктивний.

Отже, фіктивний правочин характеризується тим, що сторони вчиняють такий правочин лише для виду, знаючи заздалегідь, що він не буде виконаним; вчиняючи фіктивний правочин, сторони мають інші цілі, ніж ті, що передбачені правочином. Фіктивним може бути визнаний будь-який правочин, якщо він не має на меті встановлення правових наслідків.

Ознака вчинення його лише для вигляду повинна бути властива діям обох сторін правочину. Якщо одна сторона діяла лише для вигляду, а інша - намагалася досягти правового результату, такий правочин не може бути фіктивним.

Позивач, який звертається до суду з позовом про визнання правочину фіктивним, повинен довести суду відсутність в учасників правочину наміру створити юридичні наслідки.

Подібна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 21 січня 2015 року у справі № 6-197цс14, з якою погодився Верховний Суд у постановах: від 14 лютого 2018 року у справі № 379/1256/15-ц (провадження № 61-1300св18), від 08 лютого 2018 року у справі № 756/9955/16-ц (провадження № 61-835св17).

Для визнання правочину фіктивним необхідно встановити наявність умислу всіх сторін правочину. Судам необхідно враховувати, що саме по собі невиконання правочину сторонами не означає, що укладено фіктивний правочин. Якщо сторонами не вчинено будь-яких дій на виконання такого правочину, суд ухвалює рішення про визнання правочину недійсним без застосування будь-яких наслідків. У разі, якщо на виконання правочину було передано майно, такий правочин не може бути кваліфікований як фіктивний.

У фіктивних правочинах внутрішня воля сторін не відповідає зовнішньому її прояву, тобто обидві сторони, вчиняючи фіктивний правочин, знають заздалегідь, що він не буде виконаний, тобто мають інші цілі, ніж передбачені правочином. Такий правочин завжди укладається умисно.

Основними ознаками фіктивного правочину є: введення в оману (до або в момент укладення угоди) третьої особи щодо фактичних обставин правочину або дійсних намірів учасників; свідомий намір невиконання зобов`язань договору; приховування справжніх намірів учасників правочину.

Аналогічні висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 369/11268/16-ц (провадження № 14-260цс19).

Однією з основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України) й дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними. Тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 07 грудня 2018 року у справі № 910/7547/17-ц зроблено висновок, що з конструкції частини третьої статті 13 ЦК України випливає, що дії особи, які полягають у реалізації такою особою свого права, однак вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, є формою зловживання правом. Вчинення власником майна правочину з розпорядження належним йому майном з метою унеможливити задоволення вимоги іншої особи-стягувача за рахунок майна цього власника, може бути кваліфіковане як зловживання правом власності, оскільки власник використовує правомочність розпорядження майном на шкоду майновим інтересам кредитора.

Цивільно-правовий договір (у тому числі й договір дарування) не може використовуватися учасниками цивільних відносин для уникнення сплати боргу або виконання судового рішення про стягнення боргу, що набрало законної сили.

Позивач, звертаючись з позовом, звертав увагу суду на фіктивність договору, оскільки очевидним вважав укладення договорів дарування з метою уникнення відповідальності за договором, на підтвердження своїх доводів, посилався на існування несплаченої до цього часу заборгованості та наявність арешту у виконавчому провадженні на все майно.

Колегія суддів звертає увагу на те, що для визнання правочину фіктивним, необхідним є наявність умислу в усіх сторін правочину, тобто, у справі, що переглядається необхідно встановити наявність умислу як дарувальника, так і у обдарованого.

Проте, позивач не довів, а судом не встановлено наявність умислу з певним спрямуванням волі у відповідачів та їх обізнаність про те, що оспорювані договори укладаються саме з метою приховування цього майна від звернення стягнення на нього в рахунок погашення боргу за кредитним договором, укладеним у 2008 році, перед позивачем, з урахуванням того, що ОСОБА_1 набув право власності на 1/3 частину будинку на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 09 листопада 2009 року, а також право власності на квартиру ОСОБА_1 набув на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 09 листопада 2009 року.

Судом не встановлено, що після укладення договорів дарування, дарувальник продовжував фактично володіти та користуватися спірним нерухомим майном.

У свою чергу суд першої інстанції достеменно встановив, що під час укладення спірних договорів було дотримано вимоги чинного законодавства, у тому числі щодо форми та змісту, відповідного типу правочину. Об`єкти нерухомого майна, що передавалися у дарунок ОСОБА_1 належав йому на праві приватної власності. Дарунки за спірними договорами було передано дарувальником і прийнято обдарованим та він використовується останнім, тому спірні договори не можуть бути визнані недійсними з причин його фіктивності (не спрямованості на реальне настання обставин, обумовлених ним).

Місцевим судом також зазначено, що предмет дарування на час укладення спірного договору не знаходився у АТ «Універсал Банк» в заставі, не перебував під обтяженням, зареєстрованим на користь позивача. Щодо предмета дарування відсутні будь-які судові рішення щодо звернення стягнення на нього на користь АТ «Універсал Банк», визнання права власності на нього за позивачем, передачі його позивачу у власність тощо.

Крім того, позивачем не надано належних доказів на підтвердження тієї обставини, що під час укладення оспорюваних договорів дарування відповідно 22 лютого 2016 року та 30 березня 2016 року, відповідачі були обізнані про існування заочного рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 21 жовтня 2013 року про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором, яке в подальшому, а саме 28 вересня 2020 року було скасовано Бориспільським міськрайонним судом Київської області, а також про заочне рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 20 липня 2015 року про стягнення з ОСОБА_1 донарахованих відсотків за кредитним договором, яке 15 жовтня 2020 року було скасовано Київським апеляційним судом.

Згідно положень статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У частині першій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Встановивши, що на момент вчинення оспорюваних договорів ОСОБА_1 був власником квартири та будинку, які є предметами договорів дарування, мав право розпоряджатися нерухомим майном на власний розсуд, спірне нерухоме майно не мало жодних обтяжень права власності, не перебувало ні під арештом, ні під заставою, відтак, дії ОСОБА_1 з відчуження (дарування) належного йому на праві власності нерухомого майна не можуть бути визнані недобросовісною поведінкою, водночас позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що оспорені договори дарування є фіктивними згідно статті 234 ЦК України або, що укладення договорів дарування порушують права та законні інтереси позивача, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги, що відповідач не здійснив жодних дій спрямованих на виконання зобов`язань з погашення кредитної заборгованості, а навпаки вчиняв дії, щодо унеможливлення стягнення з нього боргів, в тому числі, шляхом відчуження за договором дарування належного йому на праві власності нерухомого майна, колегія суддів відхиляє, оскільки вони не спростовують висновків суду першої інстанції. Не вчинення дій щодо погашення заборгованості не свідчить про наявність правових підстав для визнання договорів дарування недійсними з підстав їх фіктивності.

Посилання на факт перебування ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у родинних зв`язках, що свідчить про те, що дії сторін договору дарування були направлені на фіктивний перехід права власності на нерухоме майно до близького родича з метою приховати це майно від виконання в майбутньому за його рахунок грошового зобов`язання, шляхом звернення стягнення на майно в порядку виконання судового рішення про стягнення грошових коштів, колегія суддів вважає безпідставними, так як факт родинних зв`язків не свідчить про те, що дії сторін договору дарування були направлені на фіктивний перехід права власності на нерухоме майно.

Твердження про те, що відповідач не мав права вільно розпоряджатися нерухомим майном, оскільки постановою ДВС було накладено заборону відчужувати майно ОСОБА_1 , не можуть бути прийняті до уваги, оскільки у реєстрі була відсутня реєстрація заборони відчуження майна, а наявність постанови про накладення арешту на все майно, за відсутності доказів отримання боржником такої постанови, тому дії ОСОБА_1 з відчуження (дарування) належного йому на праві власності нерухомого майна не можуть бути визнані недобросовісною поведінкою.

Зазначені правові позиції в апеляційній скарзі, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки вони висловлені в справах за інших встановлених обставин.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, рішення суду першої інстанції у даній справі ухвалено відповідно до вимог матеріального та процесуального права, підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Універсал Банк» залишити без задоволення.

Рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 04 серпня 2021 рокузалишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини постанови, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 26 листопада 2021 року.

Головуючий: Судді: