Справа № 175/3253/20
Провадження № 2/175/867/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(з а о ч н е)

25 січня 2021 року смт. Слобожанське

Дніпропетровський районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Бойка О.М.

при секретарі Кучеренка О.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,

ВСТАНОВИВ:

Позивачка звернулася до суду з вищевказаним позовом, в якому просить суд усунути перешкоди у здійсненні нею права користування та розпорядження належним їй житловим будинком АДРЕСА_1 шляхом зняття ОСОБА_2 з місця реєстрації.

В обґрунтування вимог позивачка зазначила, що у будинку, що належить їй на праві приватної власності за вищевказаною адресою, зареєстрований її колишній чоловік - ОСОБА_2 , що підтверджується довідкою про склад сім`ї від 03 вересня 2020 року. Більше 4 років, а саме: з 2016 року, відповідач у справі ОСОБА_2 , не проживає за місцем реєстрації, що підтверджують свідки, сусіди та мешканці найближчих будинків, місце перебування відповідача наразі їй не відоме. Водночас, його майно у будинку відсутнє, комунальні послуги він не сплачує, участі в утримуванні будинку не приймає, у зв`язку з чим вона не має можливості вільно та в повному обсязі реалізувати право приватної власності на нерухоме майно, а тому вимушена звернутися до суду з даним позовом.

Позивачка надала до суду заяву, в якій просила розглянути справу без її участі, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечувала.

Відповідач про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини своєї неявки суд не повідомив, відзив на позовну заяву не подавав.

Згідно з ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Враховуючи, що відповідач, виходячи з положень ч. 8, ч. 11 ст. 128 ЦПК України, вважається належним чином повідомленим про дату, час і місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, згідно зі ст. 280 ЦПК України, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).

Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України, враховуючи неявку в судове засідання всіх учасників справи, розгляд справи здійснюється без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Суд дослідивши матеріали справи, надавши оцінку письмовим доказам щодо їх належності, допустимості та достатності в їх сукупності, приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, 22 березня 2018 року між чоловіком ОСОБА_2 та дружиною ОСОБА_1 було укладено договір дарування житлового будинку, посвідчений приватним нотаріусом Кудрявцевою Т.М. за реєстровим №422, згідно якого ОСОБА_2 подарував, а ОСОБА_1 прийняла у власність (в Дар) житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , розташований на земельній ділянці, та в цей же день ОСОБА_2 передав, а ОСОБА_1 прийняла у власність (в дар) земельну ділянку 0,1800 га, кадастровий номер :06:003:0003, на якій розташований житловий будинок, відповідно до договору дарування земельної ділянки, посвідченого приватним нотаріусом Кудрявцевою Т.М. за реєстровим №424.

Окрім того, згідно з довідки про склад сім`ї та проживання Новоолександрівської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області №4069 від 03 вересня 2020 року, у будинку АДРЕСА_1 зареєстровані: власник - ОСОБА_1 , дочка ОСОБА_3 , син ОСОБА_4 , колишній чоловік - ОСОБА_2 .

Згідно рішення (заочне) Дніпровського районного суду Дніпропетровської області від 11 травня 2018 року, яке набрало законної сили 11 червня 2018 року шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 розірвано.

У відповідності до письмових пояснень сусідів ОСОБА_5 та ОСОБА_6 відповідач ОСОБА_2 не з`являється за адресою: АДРЕСА_1 , більше трьох років.

Також, згідно з долучених копій квитанцій, позивач сплачує комунальні послуги за адресою АДРЕСА_1 .

Право власності на житловий будинок, квартиру, визначені статтями 317, 388 ЦК України та Житловий кодекс Української РСР; ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання членів сім`ї, інших осіб, розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у права власника можливе лише на підставах, передбачених законом.

Зі змісту ст.ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Також, ст. 41 Конституції України, ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, протоколами 2, 4, 7 та 11 до Конвенції закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися, розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежна від волі інших осіб.

Згідно ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право скористатись не будь-яким, а певним способом захисту цивільного права, які визначені у частині другій цієї статті, а саме: шляхом дії, яка порушує право.

Отже, належним способом захисту права власності, порушення якого вбачається у наявності перешкод у користуванні належним позивачу будинку, буде припинення дії, яка порушує це право.

Таким чином, відповідно до положень норм статей 386, 391 ЦК України власник вправі звернутися до суду з вимогою про захист порушеного права будь-яким способом, що є адекватним змісту порушеного права, який ураховує характер порушення та дає можливість захистити порушене право.

Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі заяви особи або її законного представника; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

Окрім того, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши водночас одну із таких вимог: про позбавлення права власності на житлове приміщення; про позбавлення права користування житловим приміщення; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою. Така позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 16.01.2012 року (справа № 6-57цс11).

Отже, внаслідок реєстрації в будинку відповідача, який не проживає в ньому більше року, позивач позбавлена можливості розпоряджатися житловим будинком на власний розсуд, що є перешкодою у володінні та розпорядженні майном на власний розсуд, у зв`язку з чим позивач за захистом своїх прав та інтересів вимушена була звернутися до суду з цим позовом.

З огляду на викладене, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

На підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позивачкою при зверненні із позовом було сплачено судовий збір на загальну суму 840 гривень 80 копійок, який з урахуванням задоволення позовних вимог підлягає стягненню з відповідача на користь позивачки.

Керуючись ст. ст. 317, 319, 391 ЦК України, ст.ст. 10, 12, 13, 141, 263, 265, 280-284 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила вправо користування житловим приміщенням задовольнити.

Усунути перешкоди у здійсненні ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) права користування та розпорядження належним їй житловим будинком, шляхом зняття ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП- НОМЕР_2 ), з місця реєстрації: АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , (паспорт НОМЕР_3 , РНОКПП- НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (паспорт НОМЕР_4 , РНОКПП НОМЕР_1 ) судовий збір у розмірі 840 гривень 80 копійок.

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду.

Заочне рішення може бути переглянуте Дніпропетровським районним судом Дніпропетровської області за письмовою заявою відповідача про перегляд заочного рішення, яка може бути подана до суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення повного заочного рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заяви про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя О.М. Бойко