Номер провадження: 22-ц/813/3713/21
Номер справи місцевого суду: 521/6144/15-ц
Головуючий у першій інстанції Мазун І. А.
Доповідач Сегеда С. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.11.2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого Сегеди С.М.,

суддів: Гірняк Л.А.,

Цюри Т.В.,

за участю:

секретаря Хухрова С.В.,

апелянта ОСОБА_1 ,

представника апелянта ОСОБА_1 адвоката Наседкіна О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 18 грудня 2019 року у цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про виділення розміру часток у спільній сумісній власності та визначення порядку користування приміщенням та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визначення порядку користування приміщенням,

встановив:

17.04.2015 року до Малиновського районного суду м. Одеси звернулися ОСОБА_2 , ОСОБА_3 з позовом до ОСОБА_1 про виділення розміру часток в спільній сумісній власності та визначення порядку користування приміщенням.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивачі зазначали, що квартира АДРЕСА_1 належить їм на праві спільної часткової власності а саме ОСОБА_3 належить 767/6000 часток, ОСОБА_2 належить 2165/6000 часток, а ОСОБА_1 належить 3068/6000 часток.

З урахуванням того, що між сторонами не досягнуто домовленості з визначення реального розподілу квартири та порядку користування, просили постановити рішення про виділення розміру часток у спільній сумісній власності та визначити порядок користування зазначеною квартирою.

В свою чергу, 29.09.2015 року ОСОБА_1 звернулася до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визначення порядку користування спільною частковою власністю (т.1, а.с.45-47), в якому згідно з уточненнями від 25.11.2019р. (т.2, а.с.94-95), просила провести наступні ремонтно-будівельні роботи з метою забезпечення можливості встановлення порядку користування квартирою АДРЕСА_1 , а саме:

демонтувати існуючі двері у перегородці між жилими кімнатами АДРЕСА_2 та АДРЕСА_3 , позначеними на технічному паспорті від 06.10.2016р. й закласти дверний отвір;

прорізати у перегородці між жилими кімнатами № НОМЕР_1 та №3 новий двірний отвір ближче до внутрішньої міжквартирної стіни та встановити у ньому двері; у межах жилої кімнати №2 по лінії продовження коридору №1 (на 1,32м від внутрішньої міжквартирної стіни) встановити перегородку довжиною 3,05м (по ширині кімнати №2) з дверним отвором та встановити у ньому двері;

витрати по проведенню вказаних ремонтно-будівельних робіт покласти на ОСОБА_1 ;

встановити наступний порядок користування квартирою АДРЕСА_1 :

- виділити у володіння та користування ОСОБА_1 частину квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 22,8кв.м., житловою площею 22,1кв.м., а саме: новоутворену житлову кімнату №2, згідно висновку судової будівельно-технічної експертизи від 24.04.2019р. №605, площею 12,7кв.м., житлову кімнату №4 площею 9,4кв.м., балкон площею 0,7кв.м.;

- у володінні та користуванні ОСОБА_2 залишити житлову кімнату № НОМЕР_2 площею 10,5кв.м.;

- у спільному володінні та користуванні ОСОБА_2 та ОСОБА_3 залишити житлову кімнату № НОМЕР_3 площею 7,7кв.м.;

- у спільному володінні та користуванні сторін залишити приміщення: №1 коридор, №6 кухня, №7 ванна, №8 туалет, №9 комора;

- стягнути з відповідачів на користь ОСОБА_1 понесені у справі судові витрати.

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 18 грудня 2019 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , та в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 було відмовлено (т.2, а.с. 102-107).

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 ставить питання про скасування рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 18 грудня 2019 року, в частині відмови у задоволені її позовної заяви про визначення порядку користування приміщенням, та постановлення нового - про задоволення її зустрічних позовних вимог в цій частині у повному обсязі,посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права (т.2, а.с.110-113).

В судове засідання суду апеляційної інстанції з`явилась апелянт ОСОБА_1 та її адвокат Наседкін О.І., інші учасники справи в судове засідання не з`явились, будучи належним чином повідомленими про час і місце судового засідання, оскільки за місцем свого проживання, зареєстрованого в установленому законом порядку, відсутні та не проживають (т.2, а.с.162-165, 171-174, 175, 176).

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про необхідність часткового задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи і не заперечується сторонами, квартира АДРЕСА_1 (далі спірна квартира) складається із 4-х кімнат і належить їм на праві спільної часткової власності а саме ОСОБА_3 належить 767/6000 часток, ОСОБА_2 належить 2165/6000 часток, а ОСОБА_1 належить 3068/6000 часток.

З урахуванням того, що між сторонами не досягнуто домовленості з визначення реального розподілу квартири та порядку користування нею, первісні позивачі просили постановити рішення про виділення розміру часток у спільній сумісній власності та визначити порядок користування зазначеною квартирою.

Відповідач ОСОБА_1 позовні вимоги не визнала, з підстав того, що їй на праві власності належить більша частина спірної квартири, ніж кожному з первісних позивачів, а тому вона звернулася до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визначення порядку користування спільною частковою власністю.

Згідно з уточненнями від 25.11.2019р. ОСОБА_1 зазначила, що первісні позивачі у справі не дають їй можливості користуватися своєю власністю, не дивлячись на те, що їм на праві приватної власності належить менша частина спірної квартири, а тому просила виділити їй у власність та в користування її частину спірної квартири.

Проте, оскільки такий виділ є неможливим без проведення ремонтно-будівельних робіт, ОСОБА_1 просила:

з метою забезпечення можливості встановлення порядку користування квартирою АДРЕСА_1 , демонтувати існуючі двері у перегородці між жилими кімнатами АДРЕСА_2 та №3, позначеними на технічному паспорті від 06.10.2016р. й закласти дверний отвір;

прорізати у перегородці між жилими кімнатами № НОМЕР_1 та №3 новий двірний отвір ближче до внутрішньої міжквартирної стіни та встановити у ньому двері;

у межах жилої кімнати №2 по лінії продовження коридору №1 (на 1,32м від внутрішньої міжквартирної стіни) встановити перегородку довжиною 3,05м (по ширині кімнати №2) з дверним отвором та встановити у ньому двері;

витрати по проведенню вказаних ремонтно-будівельних робіт покласти на неї - ОСОБА_1 ;

встановити наступний порядок користування квартирою АДРЕСА_1 :

виділити у володіння та користування ОСОБА_1 частину квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 22,8кв.м., житловою площею 22,1кв.м., а саме: новоутворену житлову кімнату №2, згідно висновку судової будівельно-технічної експертизи від 24.04.2019р. №605, площею 12,7кв.м., житлову кімнату №4 площею 9,4кв.м., балкон площею 0,7кв.м.;

у володінні та користуванні ОСОБА_2 залишити житлову кімнату № НОМЕР_2 площею 10,5кв.м.; у спільному володінні та користуванні ОСОБА_2 та ОСОБА_3 залишити житлову кімнату № НОМЕР_3 площею 7,7кв.м.;

у спільному володінні та користуванні сторін залишити приміщення: №1 коридор, №6 кухня, №7 ванна, №8 туалет, №9 комора;

стягнути з відповідачів на користь ОСОБА_1 понесені у справі судові витрати.

Проте, ухвалюючи судове рішення у справі про відмову в задоволенні як первісних позовних вимог так і зустрічних, суд першої інстанції виходив із того, що виділення у користування співвласників спірної квартири є неможливим.

Однак, з даним висновком суду не погоджується колія суддів, оскільки цим судовим рішенням не вирішено спір по суті пред`явлених вимог, що в свою чергу перешкоджає позивачу за зустрічним позовом ОСОБА_1 користуватися своєю власністю у спірній квартирі, що складає 3068/6000 її часток.

При цьому, колегія суддів вважає за необхідне вказати, що ОСОБА_4 вже раніше зверталась до суду з аналогічним позовом, а саме 28.02.2012 року, однак останній так і не був вирішений судовими рішеннями, так як суди вважали, що судом першої інстанції при вирішенні питання про встановлення порядку користування спірною квартирою, не було враховано, що ОСОБА_5 є власником 767/6000 частин спірної квартири (т.1, а.с.16-19).

Вирішуючи даний спір, суд першої інстанції правильно зазначив, що згідно ст.ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Суд правильно зазначив, що на підставі свідоцтва про право власності, виданого управлінням житлово-комунального господарства виконкому Одеської міської ради народних депутатів 19.11.1996р. ОСОБА_6 та ОСОБА_7 в рівних частках належала на праві власності 767/1000 часток спірної квартири, та приміщень спільного заселення, що складає 47,0 кв.м.

Згідно технічного паспорта від 11.10.1996р. частка спірної кватири складається з трьох житлових кімнат №2, площею 17,0 кв.м., №3, площею 7,7кв.м., №4-9,4кв.м., балкон, площею 0,7 кв.м., та місць загального користування: коридор - 6,0кв.м., кухня - 5,9кв.м., ванна - 2,0кв.м., туалет - 1,1кв.см., комора - 1,0кв.м., що складає 767/1000 часток квартири АДРЕСА_4 (т.1, а.с.125-127,128).

Після смерті ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , її спадкоємцями є в 1/3 частці кожний: її донька - ОСОБА_7 - на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого Сьомою одеською державною нотаріальною конторою 02.08.2000р., р.№1-2521, що складає 767/6000 часток спірної квартири АДРЕСА_4 , її син - ОСОБА_8 - на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого Сьомою одеською державною нотаріальною конторою 13.04.2001р., р.№2-1955, що складає 767/6000 часток спірно квартири АДРЕСА_4 , її донька - ОСОБА_3 - на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого Сьомою одеською державною нотаріальною конторою 13.04.2001р., р.№2-1955, що складає 767/6000 часток квартири АДРЕСА_4 (т.1, а.с.120-122).

В подальшому, згідно договору дарування від 15.07.2011р. р.№620, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Сімаченко С.Л., ОСОБА_7 подарувала ОСОБА_1 3068/6000 часток спірної квартири, При цьому вказано, що зазначена частка квартири, у розмірі 767/2000 часток, належить дарувальнику на підставі свідоцтва про право власності від 19.11.1996р. р.№3-8765, виданого УХКГ міськвиконкому Одеської міської ради, та 767/6000 часток спірної кватири, згідно свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого Сьомою одеською державною нотаріальною конторою 02.08.2000р., р.№1-2521 (т.1, а.с.51,129,128).

Крім того, згідно свідоцтва про право власності від 24.04.1997р., р.№3-9531, виданого УХКГ міськвиконкому Одеської міської ради, на праві приватної власності ОСОБА_8 належало 233/1000 часток спірної квартири, яка згідно технічного паспорта від 11.10.1996р., складається з одної житлової кімнати №5 - 10,5кв.м., та місць загального користування: коридор 6,0кв.м., кухня 5,9кв.м., ванна 2,0кв.м., туалет 1,1кв.м., комора 1,0кв.м., що складає 233/1000 часток спірної квартири (т.1, а.с.123,124).

Після смерті ОСОБА_8 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , його спадкоємцем є його дружина ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого Сьомою одеською державною нотаріальною конторою 12.12.2011р., р.№3-2461. Спадщина, на яку видане свідоцтво, складається з 2165/6000 часток приміщення спірної квартири спільного заселення. Ця частка спірної квартири складається з 233/1000 її часток, яка належала померлому на підставі свідоцтва про право власності від 24.04.1997р., р.№ НОМЕР_4 , виданого УХКГ міськвиконкому Одеської міської ради, та з 767/6000 її часток, яка належала померлому на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого Сьомою одеською державною нотаріальною конторою 13.04.2001р., р.№2-1955. (т.1, а.с.8, 106, 122, 124).

Таким чином, судом правильно було встановлено, що спірна квартира належить сторонам на праві спільної часткової власності: ОСОБА_3 - 767/6000 часток; ОСОБА_2 2165/6000 часток, ОСОБА_1 - 3068/6000 часток.

Суд також правильно зазначив, що відповідно до ст. 356-358 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом. Право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Крім того, ст. 41Конституції країни та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Проте, як вбачається з матеріалів справи, співвласник майна, яким є позивач за зустрічним позовом ОСОБА_1 позбавлена права володіння і користування своєю часткою власності у спірній квартирі, яка складає 3068/6000 її часток.

При цьому, у відповідності до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Висновком судової будівельно-технічної експертизи №605, проведеної 24.04.2019р. ТОВ ОФ «ІНЮГ-ЕКСПЕРТИЗА» (т.2, а.с.4-12), варіант визначення порядку користування у відповідності з першим питанням ухвали суду технічно можливий з незначними відхиленнями від ідеальних часток співвласників. Для реалізації даного варіанту користування приміщеннями квартири необхідно: демонтувати існуючі двері у перегородці між жилими кімнатами АДРЕСА_2 та АДРЕСА_3 та закласти дверний отвір; прорізати у перегородці між жилими кімнатами № НОМЕР_1 та №3 новий двірний отвір ближче до внутрішньої міжквартирної стіни та встановити у ньому двері; у межах жилої кімнати №2 по лінії продовження коридору №1 (на 1,32м від внутрішньої міжквартирної стіни) встановити перегородку довжиною 3,05м (по ширині кімнати №2) з дверним отвором та встановити у ньому двері. У відповідності з варіантом, що розглядається, в користування співвласників виділяються наступні приміщення квартири: Співвласник ОСОБА_1 із ідеальною часткою 3068/6000 - в особисте користування: 22,8кв.м., в т.ч. житлова площа 22,1кв.м. (житлова №2 та №4, балкон).; частка в приміщеннях спільного користування (№№1,2,6,7,8,9) -20,1 -1/3=6,7кв.м.). Всього 29,5кв.м., що менше належної площі на 1,7кв.м. (61,1кв.м. 3068/6000 =31,2кв.м., в т.ч. житлова 22,1кв.м., що більше ідеально належної частки на 1,5кв.м. (40,3кв.м. 3068/6000 = 20,6кв.м.). Співвласниками ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (з ідеальними частками 2165/6000 та 767/6000) у спільне користування 18,2кв.м. (житлові №3 та №5) (в т.ч. житлова №5 пл. 10,5кв.м., що знаходиться у користуванні ОСОБА_2 ), частка в приміщеннях спільного користування (№№1,2,6,7,8,9) -20,1 -2/3=13,4кв.м.). Всього 31,6кв.м., що більше ідеально належній площі на 1,7кв.м. (61,1кв.м. (2165 +767)/6000 = 29,9кв.м., в т.ч. житлова 18,2кв.м., що менше ідеально належної на 1,5кв.м. (40,3кв.м. (2165 +767)/6000 = 19,7кв.м. По іншим питанням, які поставлені судом, дослідження не проводилося у зв`язку з тим, що зазначений судом в першому питанні варіант технічно можливий.

Однак, суд першої інстанції не взяв за доках вказаної судової експертизи, з посиланням на п.п.2.22, 3.4, 3,6 ДБН В.2.2-15-2005 «Житлові будинки. Основні положення» та ДБН В.3.2-2-2009 «Житлові будинки. Реконструкція та капітальний ремонт».

При цьому суд зазначив, що у Висновку судової будівельно-технічної експертизи немає посилань на технічний висновок про можливість проведення будівельних робіт по переобладнанню спірної квартири, не зазначено - на підставі яких досліджень експерт прийшов до висновку про можливість проведення будівельних робіт по переобладнанню квартири, не вказано, чи потребує проведення цих робіт погодження з компетентними органами, чи не призведе виконання цих робіт до пошкодження житлового будинку, в якому знаходиться спірна квартира, а також не зазначено про те, чи є перегородки, в яких необхідно закласти та прорізати дверні отвори, несучими та чи є потреба у їх підсиленні у разі проведення будівельних робіт. Крім того, з технічних паспортів вбачається, що будинок, в якому розташована спірна квартира є залізопанельним, а у Висновку зазначено, що будинок є кам`яним, тобто маються розбіжності.

Проте, судом не було враховано, що у спірній квартирі немає необхідності здійснювати переобладнання, а необхідно здійснити лише реконструкцію не несучих стін спірної квартири, що дасть змогу вирішити спір по суті зустрічних позовних вимог ОСОБА_1 , яка значний час позбавлена права користування своєю часткою власності у спірній квартирі у даній справі.

Тобто колегія суддів вважає за необхідне вирішити даний спір, шляхом надання можливості ОСОБА_1 здійснити реконструкцію спірної квартири, з метою виділення у користування часток спірної квартири їх співвласникам, без зміни їх часток у праві власності, що буде відповідати висновку судової експертизи № 605 від 24.04.2019 року (т.2, а.с.4-12).

Разом з тим, колегія суддів не погоджується з варіантом виділення в користування спірної квартири її співвласникам таким чином, щоб у користування ОСОБА_3 не було виділено жодного житлового приміщення, враховуючи також те, що ця частка навіть буде більшою її ідеальної частки у праві спільної часткової власності у спірній квартирі.

У зв`язку з цим, колегія суддів вважає за необхідне виділити у користування первісного позивача ОСОБА_5 , частка якої у праві спільної часткової власності у спірній квартирі складає 767/6000 часток, житлову кімнату, площею 7,7 кв.м.

При цьому колегія суддів враховує, що житлова кімната №5 площею 10,5 кв.м. використовується первісним позивачем у справі ОСОБА_2 одноособово, а тому вона не може бути використовуватися також і ОСОБА_3 .

Що стосується первісних уточнених позовних вимог ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про виділення розміру часток в спільній сумісній власності, за сплатою ОСОБА_1 вартості її частки у спільній частковій власності, то суд першої інстанції правильно зазначив, що ці вимоги ОСОБА_2 та ОСОБА_3 задоволенню не підлягають. оскільки правовстановлюючими документами на спірне житло вже визначені частки (спільна часткова власність), які належать сторонам у справі.

Крім того, колегія суддів зазначає, що вирішення спору таким чином, можливе лише в порядку застосування ст.364, або ст. 365 ЦК України. Проте, як було вказано вище, позивачу за зустрічним позовом ОСОБА_1 на праві приватної часткової власності належить 3068/6000 часток спірної квартири, що значно перевищує розмір часток у праві спільної часткової власності ОСОБА_2 і ОСОБА_3 , крім того, вона не погоджується отримати грошову компенсацію своєї частки у праві спільної часткової власності на спірну квартиру, а тому застосування ст.ст. 364, 365 ЦК України до спірних правовідносин є неможливим.

Згідно ч.ч. 1,5,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Колегія суддів зазначає, що заявник апеляційної скарги частково надала суду достатні, належні і допустимі докази існування обставин, на які вона посилається як на підставу своїх заперечень проти первісних позовних, обгрунтованість зустрічних позовних вимог, заперечень проти оскаржуваного судового рішення та доводів апеляційної скарги.

У відповідності до ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

При цьому, докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржуване рішення суду не відповідає зазначеним вимогам, доводи апеляційної скарги його частково спростовують, оскільки рішення ухвалено не у повній відповідності до вимог матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційну скаргу слід задовольнити частково, оскаржуване рішення суду скасувати і прийняти постанову, якою зустрічні позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково і визнати порядок користування квартирою АДРЕСА_1 муж її співвласниками, для чого слід провести ремонтно-будівельні роботи з метою забезпечення можливості встановлення порядку користування квартирою АДРЕСА_1 між її співвласниками: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 .

Часткове задоволення уточнених зустрічних позовних вимог ОСОБА_1 полягає лише у тому, що колегія суддів не передає сторонам у володіння частки у спірній квартирі, оскільки право власності кожного із них уже встановлено і колегія суддів не вбачає підстав для зміни часток сторін у праві спільної часткової власності на квартиру АДРЕСА_1 .

Що ж стосується позовних вимог щодо встановлення порядку користування вищевказаною квартирою, у зв`язку з чим ОСОБА_1 і звернулась до суду із уточненими зустрічними позовними вимогами, то колегія суддів задовольняє їх у повному обсязі.

У зв`язку з цим та на підставі вимог, передбачених ст. 141 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне стягнути з відповідача ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 сплачений нею судовий збір у сумі 243,60 грн. за звернення до суду із зустрічним позовом (т.1, а.с.44) і 365,40 грн. за подання апеляційної скарги (т.2, ас. 109), а всього в сумі 609 грн.

Судовий збір в сумі 243,60 грн. і 365,40 грн., а всього в сумі 609 грн. слід компенсувати ОСОБА_1 за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, оскільки інший відповідач за зустрічним позовом ОСОБА_2 є інвалідом 2 групи, а тому звільнена від сплати судового збору (т.1, а.с.21).

Керуючись ст.ст. 141, 367, 368, п.2 ч.1 ст. 374, п. 4 ч. 1 ст. 376, ст.ст. 381 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 18 грудня 2019 року скасувати.

Прийняти постанову, якою позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково:

демонтувати існуючі двері у перегородці між жилими кімнатами №2 та №3, позначеними на технічному паспорті від 06.10.2016р. й закласти дверний отвір;

прорізати у перегородці між жилими кімнатами № НОМЕР_1 та №3 новий двірний отвір ближче до внутрішньої міжквартирної стіни та встановити у ньому двері; у межах жилої кімнати №2 по лінії продовження коридору №1 (на 1,32м від внутрішньої міжквартирної стіни) встановити перегородку довжиною 3,05м (по ширині кімнати №2) з дверним отвором та встановити у ньому двері;

витрати по проведенню вказаних ремонтно-будівельних робіт покласти на ОСОБА_1 .

Встановити наступний порядок користування квартирою АДРЕСА_1 :

- виділити у користування ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_5 , частину квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 22,8кв.м., житловою площею 22,1кв.м., а саме: новоутворену житлову кімнату №2, згідно висновку судової будівельно-технічної експертизи від 24.04.2019р. №605, площею 12,7кв.м., житлову кімнату №4 площею 9,4кв.м., балкон площею 0,7кв.м.;

- у користуванні ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_6 , залишити житлову кімнату №5 площею 10,5кв.м.;

- у користуванні ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_7 , залишити житлову кімнату №3 площею 7,7кв.м.;

- у спільному користуванні сторін залишити приміщення: №1 коридор, №6 кухня, №7 ванна, №8 туалет, №9 комора;

- стягнути з відповідача за зустрічним позовом ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_7 , на користь ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_5 , понесений у справі судовий збір у загальній сумі 609 грн. (шістсот дев`ять гривень).

Судовий збір у загальній сумі 609 грн. (шістсот дев`ять гривень) компенсувати ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_5 , за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції України протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 29.11.2021 року.

Судді Одеського апеляційного суду: С.М. Сегеда

Л.А. Гірняк

Т.В. Цюра