Справа № 509/5198/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 лютого 2021 року Овідіопольський районний суд Одеської області у складі :

головуючого судді Гандзій Д.М.

при секретарі Задеряка Г.М.

розглянувши в підготовчому судовому засіданні, в залі суду, в смт. Овідіополі в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та Великодолинської селищної ради Одеського району Одеської області про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом та визнання права на завершення приватизації і одержання правовстановлюючого документу на земельну ділянку в порядку спадкування за законом, -

ВСТАНОВИВ :

19 жовтня 2020 року, ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, який в подальшому уточнила та в остаточній редакції якого від 01.02.2021 р. просила суд, визнати за нею в порядку спадкування за законом, після смерті матері ОСОБА_7 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 : право приватної спільної часткової власності на 31/100 частку домоволодіння, розташованого за адресою : АДРЕСА_1 , яка складається з приміщень : під літ. А1-1 коридор, площею 3,6 кв.м., під іт. А1-2 житлова, площею 9,1 кв.м., під літ. А1-3 житлова, площею 8,6 кв.м., під літ. А1-4 житлова, площею 17,9 кв.м., під літ.а 1-5 санвузол, площею 1,2 кв.м., під літ. а1,1-6 передня, площею 6,1 кв.м., під літ. а1,1-7 кухня, площею 9,9 кв.м., під літ. Д погріб з шийкою, під літ. Г,г літня кухня, веранда № 2 цистерна, під літ. Б,В,Р сарай, під літ. П вбиральня, загальною площею частки у праві приватної спільної часткової власності 56,4 кв.м., житловою 35,6 кв.м, яка за життя, на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 24.11.2006 р., виданого згідно рішення виконкому Великодолинської с/р № 411 від 28.10.2003 р. належала її батькові ОСОБА_8 , померлому ІНФОРМАЦІЯ_2 , спадщину після смерті якого прийняла, але належним чином не оформила своїх спадкових прав її матір ОСОБА_7 , померла ІНФОРМАЦІЯ_1 та право на завершення процедури приватизації земельних ділянок : площею 0,0146 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , цільове призначення - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), площею 0,0223 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , цільове призначення - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), площею 0,0138 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , цільове призначення - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) та площею 0,0993 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , цільове призначення - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), відносно яких, згідно витягу з рішення Великодолинської с/р № 769-У від 21.10.2008 р. було затверджено технічну документацію із землеустрою щодо складання документів що посвідчують право власності на вказані земельні ділянки ОСОБА_8 для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарчих будівель і споруд (присадибна ділянка) в АДРЕСА_1 з передачею ОСОБА_8 безоплатно у власність земельну ділянку загальною площею 0,15 га за вказаною адресою та цільовим призначенням, право власності на які не встиг зареєструвати ні спадкодавець ОСОБА_8 , померлий ІНФОРМАЦІЯ_2 , ні його дружина спадкодавець ОСОБА_7 , померла ІНФОРМАЦІЯ_1 у зв`язку зі смертю, однак розпочавши процедуру приватизації землі, мотивуючи це неможливістю отримання у нотаріуса свідоцтва про право на спадщину за законом на вищевказані спадковий будинок у зв`язку з реєстрацію не житлового будинку, як вказано у свідоцтві про право власності від 24.11.2006 р., а домоволодіння, згідно інформації з реєстру прав власності та земельні ділянку через відсутність на них правовстановлюючих документів, про що вказав нотаріус в постановах про відмову у вчиненні нотаріальних дій.

В підготовче судове засідання позивачка не з`явилася, про дату, час та місце слухання справи була повідомлена належним чином, особисто під розписку, причини неявки суду не повідомила, надавши до суду письмову заяву, в якій повністю підтримала свій позов, який просила задовольнити та слухати справу без її участі (а.с. 149,156).

Відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 в підготовче судове засідання не з`явились, про дату, час та місце проведення підготовчого судового засідання повідомлялись належним чином, особисто під розписки, причини неявки суду не повідомили, надіславши до суду свої письмові заяви, в яких повністю визнали позов та проханням про слухання справи за їх відсутності (а.с. 138-143,155).

Представник відповідачів Великодолинської с/р в підготовче судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового розгляду справи був повідомлений належним чином, особисто під розписку, причини неявки суду не повідомив, надіславши до суду свої письмову заяву з проханням про слухання справи за його відсутністю, за наявними у справі матеріалами (а.с. 144,146,147,150).

З урахуванням вимог ч. 3 ст. 200 ЦПК України, відповідно до якої, за результатами розгляду підготовчого провадження, суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем, суд вважає необхідним ухвалити рішення в підготовчому судовому засіданні.

Дослідивши матеріали справи та спадкової справи № 20/2016, суд вважає, що позовні вимоги слід задовольнити з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України - кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

У відповідності до ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Згідно ст. 10-13 ЦПК України - суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Суд застосовує норми права інших держав у разі, коли це передбачено законом України чи міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України. Суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах - не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Статтею 18 ЦПК України встановлено - судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом. Обов`язковість судового рішення не позбавляє осіб, які не брали участі у справі, можливості звернутися до суду, якщо ухваленим судовим рішенням вирішено питання про їхні права, свободи чи інтереси.

У відповідності до ст.ст. 76-83 ЦПК України - доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами : 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд - не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Відмова від визнання обставин приймається судом, якщо сторона, яка відмовляється, доведе, що вона визнала ці обставини внаслідок помилки, що має істотне значення, обману, насильства, погрози чи тяжкої обставини, або що обставини визнано у результаті зловмисної домовленості її представника з другою стороною. Про прийняття відмови сторони від визнання обставин суд постановляє ухвалу. У разі прийняття судом відмови сторони від визнання обставин вони доводяться в загальному порядку.

Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування.

Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили - не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили - не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.

Правова оцінка, надана судом певному факту при розгляді іншої справи, не є обов`язковою для суду.

Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.

Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви.

Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи.

Стаття 89 ЦПК України встановлює, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Стаття 95 ЦПК України передбачає, що письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо подано копію (електронну копію) письмового доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал письмового доказу. Якщо оригінал письмового доказу не подано, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (електронної копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги.

Статтею 1217 ЦК України передбачено - спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

У відповідності з ч. 1 ст. 1222 ЦК України, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

Як передбачає стаття 1225 ЦК України - право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення.

Приписи ст. 1261 ЦК України встановлюють, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Статтями 1268,1269 ЦК України передбачено - спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини, з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто.

Відповідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини

Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Статтею 1297 ЦК України передбачено - спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Право власності на нерухоме майно виникає у спадкоємця з моменту державної реєстрації цього майна, як те передбачено ст. 1299 ЦК України.

У відповідності до Наказу Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України «Про внесення змін до п. 3.2 розділу 3 Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна» від 09.08.2012 р. № 404, зареєстрованого в Мінюсті України 05.09.2012 р. за № 1538/21850 та набрав чинності з дня його офіційного опублікування - не належать до самочинного будівництва для будинків садибного типу, дачних та садових будинків, зокрема : індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі та споруди, прибудови до них, побудовані до 05 серпня 1992 року.

Згідно із Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності» - житлові будинки, які побудовані до 05.08.1992 р. не потребують введення в експлуатацію, а відповідно до п. 3.1 «Порядку прийняття в експлуатацію індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, громадських будинків та будівель і споруд сільськогосподарського призначення І та ІІ категорії складності, які збудовані без дозволу на виконання будівельних робіт, і проведення технічного обстеження їх будівельних конструкцій та інженерних мереж», затвердженого Наказом Мінрегіонбуду № 95 від 19.03.2013 р. - документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 05.08.1992 р. індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, які не підлягають прийняттю в експлуатацію, вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил, зокрема для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно - є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації.

Крім того, відповідно до Інструкції «Про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу УРСР» від 31.01.1996 р., затвердженої Міністерством комунального господарства УРСР від 31.01.1966 р., яка діяла до 13.12.1995 р. - реєстрації підлягають всі будинки і домоволодіння в межах міст і селищ міського типу УРСР, що належать місцевим Радам депутатів трудящих, державним, кооперативним і громадським установам, підприємствам і організаціям, а також ті будинки і домоволодіння, які належать громадянам на праві особистої власності. Не підлягають реєстрації будинки і домоволодіння, що розташовані в сільських населених пунктах. У випадках включення в міську (селищну) смугу сільських населених пунктів або у випадках їх перетворення в міста або селища міського типу : а) при наявності погосподарських книг сільської Ради депутатів трудящих, бюро технічної інвентаризації складає списки будинків та домоволодінь, які належать громадянам або колгоспним дворам.

Пунктом 62 «Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами УРСР», підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах.

У відповідності до п. 2 Розділу VII «Прикінцевих та перехідних положень» Закону України «Про Державний земельний кадастр» № 3613-VI від 07.07.2011 р. - земельні ділянки, право власності (користування) на які виникло до 2004 року - вважаються сформованими незалежно від присвоєння їм кадастрового номеру. У разі, якщо відомості про зазначені земельні ділянки не внесені до Державного кадастру земель, їх державна реєстрація здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) за заявою їх власників (користувачів земельної ділянки державної чи комунальної власності).

Пунктами 49,50 Постанови КМУ «Про затвердження Порядку ведення Державного земельного кадастру» № 1051 від 17.10.2012 р., поземельна книга ведеться за встановленою формою, заводиться під час державної реєстрації земельної ділянки, внесення до Державного земельного кадастру відомостей (змін до них) про зареєстровані земельні ділянки (в тому числі у разі їх поділу чи об`єднання, а також відновлення їх меж). Поземельна книга в електронній (цифровій) формі відкривається шляхом її формування за допомогою програмного забезпечення Державного земельного кадастру. Дата відкриття поземельної книги - є датою державної реєстрації земельної ділянки. Номером Поземельної книги - є кадастровий номер земельної ділянки.

Згідно із ч. 2 п. 10 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 р. № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» - відповідно до статті 1225 ЦК України, право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом.

У відповідності до ст. 125 ЗК України (в редакції Закону № 1066-VI від 05.03.2009) - право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Згідно із ст. 126 ЗК України (в редакції Закону № 1066-VI від 05.03.2009; із змінами, внесеними згідно із Законами № 3521-VI від 16.06.2011, № 5059-VI від 05.07.2012; в редакції Закону № 3613-VI від 07.07.2011) - право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Спори про визнання права власності на земельну ділянку та права на земельну частку (пай) в порядку спадкування, зокрема у випадках, якщо відсутній отриманий спадкодавцем державний акт про право власності на земельну ділянку, зареєстрований належним чином, якщо спадкодавцем не був отриманий державний акт про право власності на земельну ділянку, або в державному акті є неточності, які підлягають виправленню, розглядаються судами з урахуванням вимог закону та роз`яснень, викладених в пунктах 10, 11 ППВСУ від 30 травня 2008 року № 7 про те, що відповідно до статті 1225 ЦК право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. У порядку спадкування можуть передаватися також право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис), право користування чужою земельною ділянкою для забудови (суперфіцій), право користування чужим майном (сервітут).

Відповідно до ст. 125 ЗК - право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають із моменту державної реєстрації цих прав.

Право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом, а також право власності на земельну ділянку, набуту у власність із земель приватної власності без зміни її меж, цільового призначення, посвідчується : цивільно-правовою угодою щодо відчуження земельної ділянки, укладеною у порядку, встановленому законом, у разі набуття права власності на земельну ділянку за такою угодою; свідоцтвом про право на спадщину (ч. 1 і ч. 2 ст. 126 ЗК).

Отже, суд дійшов висновку, якщо спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку згідно зі ст. 125 ЗК України, проте розпочав процедуру приватизації земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України, а органами місцевого самоврядування відмовлено спадкоємцям у завершенні процедури приватизації, то спадкоємці мають право звертатися до суду із позовами про визнання відповідного права в порядку спадкування - права на завершення приватизації та одержання державного акту про право власності на землю на ім`я спадкоємця, а не права власності на земельну ділянку.

Таким чином, набуття права власності на земельну ділянку та перехід права власності на земельну ділянку в порядку спадкування має місце за наявності наступних юридичних фактів у їх сукупності : ухвалення рішення компетентного органу про передачу у власність земельної ділянки спадкодавцю, укладення спадкодавцем правочинів щодо набуття права власності на земельні ділянки; виготовлення технічної документації на земельні ділянки; визначення меж земельної ділянки в натурі; погодження із суміжними землевласниками та землекористувачами; одержання у встановленому порядку Державного акта на землю; реєстрація права власності на земельну ділянку.

Якщо зазначені вимоги спадкодавцем не дотримано - право власності на конкретні земельні ділянки не виникає та відповідно до ст. 1216 ЦК не переходить до спадкоємців у порядку спадкування, за винятком встановлених випадків, на які поширюється дія п. 1 розділу X «Перехідні положення» ЗК України.

На підставі п. 12 розділу Х «Перехідні положення» ЗК України, рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийняті органами місцевого самоврядування є підставою для виготовлення та видачі цим громадянам або їх спадкоємцям державних актів на право власності на земельну ділянку за технічною документацією щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку.

Якщо видача державного акту про право власності на землю здійснюється на підставі рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийнятого органами місцевого самоврядування - до спадкоємців переходить право отримати державний акт про право власності на земельну ділянку. Зазначений порядок встановлений законодавством у разі набуття права власності на земельні ділянки шляхом їх приватизації громадянами (ч. 3 ст. 116 ЗК України).

У разі набуття права власності на земельну ділянку з інших підстав, передбачених законодавством України відповідно до ст. 125 ЗК України, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав (ст.125 в редакції Закону України від 05 березня 2009 № 1066-VI) або ж державної реєстрації документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку (в редакції ст. 125 ЗК України до внесення змін зазначеним Законом).

Суд встановив, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер батько позивачки - ОСОБА_8 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 видане Великодолинською селищною радою Овідіопольського району Одеській області 10 березня 2009 року (актовий запис про смерть № 29 від 10 березня 2009 року) (а.с. 11).

За життя, на підставі рішення виконкому Великодолинської селищної ради Овідіопольського району Одеській області № 411 від 28.10.2003 року, спадкодавець набув право приватної спільної часткової власності на 31/100 частку домоволодіння розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , побудованого у 1917 році, та який складається з двох житлових будинків з господарчими будівлями та спорудами. Частка у власності померлого складається з приміщень: літ. А1-1 коридор площею 3,6 кв.м., літ. А1-2 житлова площею 9,1 кв.м., літ. А1-3 житлова площею 8,6 кв.м., літ. А1-4 житлова площею 17,9 кв.м., літ.а 1-5 санвузол площею 1,2 кв.м., літ.а1,1-6 передня площею 6,1 кв.м., літ.а1,1-7 кухня площею 9,9 кв.м., літ. Д погріб з шийкою, літ. Г,г літня кухня, веранда № 2 цистерна, літ. Б,В,Р сарай, літ. П вбиральня (а.с. 28-35,38-49,51-73).

Право приватної спільної часткової власності померлого ОСОБА_8 на 31/100 частку домоволодіння зареєстровано належним чином, що підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 24.11.2006 року та витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 29.11.2006 року (а.с. 90,91).

На підставі рішення Великодолинської селищної ради Овідіопольського району Одеській області № 769-У від 21.10.2008 року, померлий набув право на приватизацію земельних ділянок : площею 0,0146 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , цільове призначення - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), площею 0,0223 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , цільове призначення - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), площею 0,0138 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , цільове призначення - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) та площею 0,0993 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , цільове призначення - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) відносно яких, згідно витягу з рішення Великодолинської с/р № 769-У від 21.10.2008 р. було затверджено технічну документацію із землеустрою щодо складання документів що посвідчують право власності на вказані земельні ділянки ОСОБА_8 для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарчих будівель і споруд (присадибна ділянка) в АДРЕСА_1 з передачею ОСОБА_8 безоплатно у власність земельну ділянку загальною площею 0,15 га за вказаною адресою та цільовим призначенням, право власності на які не встиг зареєструвати ні спадкодавець ОСОБА_8 , померлий ІНФОРМАЦІЯ_2 , ні його дружина спадкодавець ОСОБА_7 , померла ІНФОРМАЦІЯ_1 (свідоцтво про смерть серії НОМЕР_2 видане Овідіопольським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області 31 травня 2016 року, актовий запис про смерть № 401 від 31 травня 2016 року) у зв`язку зі смертю, однак розпочавши процедуру приватизації землі (а.с. 17-27).

За своє життя, спадкодавець ОСОБА_7 , померла ІНФОРМАЦІЯ_1 після смерті свого чоловіка ОСОБА_8 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 прийняла спадщину але не встигла отримати свідоцтво про право на спадщину та провести реєстрацію права власності через настання смерті.

Споріднення позивачки зі спадкодавцями підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_3 виданим повторно 14 червня 2010 року виконавчим комітетом Шимківської сільської ради Ананьївського району Одеської області та свідоцтвом про укладення шлюбу з ОСОБА_9 серії НОМЕР_4 , виданим Іллічівським міським відділом РАГС Одеської області 23 серпня 1989 року. Після реєстрації шлюбу мені присвоєно прізвище « ОСОБА_10 » (а.с. 10,13).

З матеріалів спадкової справи № 20/2016, заведеної нотаріусом після смерті ОСОБА_7 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 вбачається, що інших спадкоємців першої черги за законом немає, враховуючи письмову відмову нотаріусу від частки у спадщині за законом після смерті матері ОСОБА_7 - ОСОБА_11 (сестри позивачки) (а.с. 119).

Шляхом звернення до приватного нотаріуса Овідіопольського районного нотаріального округу Головного територіального управління юстиції в Одеській області, позивачка прийняла спадщину після смерті ОСОБА_7 , але у видачі їй свідоцтва про право на спадщину нотаріусом відмовлено через відсутність правовстановлюючих документів підтверджуючих право власності спадкодавця на спадкове майно (а.с. 14,115,119).

Аналізуючи приписи норм вищевказаного законодавства та статті 1218 ЦК України, суд дійшов висновку - до складу спадщини входять лише ті права та обов`язки, носієм яких за життя був сам спадкодавець і які належали йому на законних підставах, тому, не набуття права власності на річ спадкодавцем - не дає законних підстав для виникнення такого права у спадкоємців померлого.

Таким чином, суд вважає, що спадкодавець ОСОБА_8 , померлий ІНФОРМАЦІЯ_2 у відповідності до Наказу Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України «Про внесення змін до п. 3.2 розділу 3 Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна» від 09.08.2012 р. № 404, зареєстрованого в Мінюсті України 05.09.2012 р. за № 1538/21850 та згідно із Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності» - за життя набув право власності на нерухоме майно у вигляді 31/100 частин вищевказаного житлового будинку з господарчими будівлями та спорудами, що підтверджено вищевказаним свідоцтвом про право власності на нерухоме майно, які успадкувала його дружина ОСОБА_7 , померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , однак не оформивши своїх спадкових прав і не зареєструвавши своє право власності в порядку спадкування за законом, постійно проживаючи із спадкодавцем, і відповідно позивачка, як єдиний спадкоємець має право на спадкування вищевказаного нерухомого майна, а тому вказаний позов в частині права власності на домоволодіння є обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню, з урахуванням визнання позову відповідачами - співвласниками будинку (а.с. 74-79,89-91,93-100).

Вищевказане дає суду підстави стверджувати, що життя спадкодавця ОСОБА_8 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 , останній розпочав процедуру приватизації відносно вказаних спадкових земельних ділянок, однак у зв`язку зі своєї смертю не встиг її завершити та належним чином зареєструвати своє право власності на землю, що підтверджується вищенаведеними доказами по справі.

Таким чином, суд вважає, що у позивачки, як спадкоємиці за законом після смерті матері ОСОБА_12 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 виникло законне право в порядку спадкування за законом на завершення приватизації та одержання правовстановлюючого документу на вищевказані спадкові земельні ділянки на своє ім`я, як спадкоємиці першої черги за законом.

На підставі викладеного, суд дійшов висновку про обґрунтованість позову та необхідності його задоволення.

Керуючись ст. ст. 3-7,10-13,18,11,76-83,95,133,174,200,213,228,229,241-246,258,259,263-268,272,273 ЦПК України, ст.ст. 1217,1218,1222,1225,1234,1258,1262,1268,1297 ЦК України, Постановою Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 р. «Про судову практику у справах про спадкування», суд, -

В И Р І Ш И В :

1.Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та Великодолинської селищної ради Одеського району Одеської області про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом та визнання права на завершення приватизації і одержання правовстановлюючого документу на земельну ділянку в порядку спадкування за законом - задовольнити ;

2.Визнати за ОСОБА_1 (ІПН : НОМЕР_5 ) в порядку спадкування за законом, після смерті матері ОСОБА_7 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 : право приватної спільної часткової власності на 31/100 частку домоволодіння, розташованого за адресою : АДРЕСА_1 , яка складається з приміщень : під літ. А1-1 коридор, площею 3,6 кв.м., під іт. А1-2 житлова, площею 9,1 кв.м., під літ. А1-3 житлова, площею 8,6 кв.м., під літ. А1-4 житлова, площею 17,9 кв.м., під літ.а 1-5 санвузол, площею 1,2 кв.м., під літ. а1,1-6 передня, площею 6,1 кв.м., під літ. а1,1-7 кухня, площею 9,9 кв.м., під літ. Д погріб з шийкою, під літ. Г,г літня кухня, веранда № 2 цистерна, під літ. Б,В,Р сарай, під літ. П вбиральня, загальною площею частки у праві приватної спільної часткової власності 56,4 кв.м., житловою 35,6 кв.м ;

3.Визнати за ОСОБА_1 (ІПН : НОМЕР_5 ) в порядку спадкування за законом, після смерті матері ОСОБА_7 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 право на завершення процедури приватизації та одержання правовстановлюючих документів земельних ділянок : площею 0,0146 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , цільове призначення - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), площею 0,0223 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , цільове призначення - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), площею 0,0138 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , цільове призначення - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) та площею 0,0993 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , цільове призначення - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка).

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку, шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня проголошення рішення. У випадку, якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення суду складений та підписаний 01.02.2021 р.

Суддя Гандзій Д.М.