Єдиний унікальний номер 341/223/21
Номер провадження 2/341/445/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 листопада 2021 року місто Галич

Галицький районний суд Івано-Франківської області в складі головуючого судді Мергеля М. Р., за участю:

секретаря судового засідання Матейко О. С.,

позивачки ОСОБА_1 ,

представника позивачки ОСОБА_2 ,

відповідача ОСОБА_3 ,

представника відповідача ОСОБА_4 ,

представниці третьої особи: Слюзар Л. Л.,

розглянув в порядку загального позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа: Служба у справах дітей Дубовецької сільської ради, про позбавлення батьківських прав.

встановив:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3 , третя особа: Служба у справах дітей Галицької РДА, про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів.

В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначила, що перебувала у шлюбі з відповідачем. Від шлюбу є неповнолітній син ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає з позивачкою. Шлюб між сторонами розірваний у 2016 році. Більше п`яти років позивачка одна бере участь у вихованні сина, фізичному та духовному розвитку дитини, матеріально утримує сина. Відповідач не цікавиться життям дитини, не допомагає матеріально, хоча має можливісь це робити, так як є працездатним і має дохід. Просила позбавити батьківських прав ОСОБА_3 стосовно неповнолітнього сина ОСОБА_5 та стягувати з відповідача аліменти на утримання сина у твердій грошовій сумі у розмірі по 3000,0 грн на дитину щомісяця до досягнення сином повноліття.

Ухвалою суду від 10 березня 2021 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 19 квітня 2021 року.

Ухвалою суду від 19 квітня 2021 року замінено третю особу - Службу у справах дітей Галицької РДА на Службу у справах дітей Галицької міської ради, закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 02 червня 2021 року.

02 червня 2021 року у зв`язку з неявкою відповідача судове засідання відкладено на 07 липня 2021 року.

Ухвалою суду від 07 липня 2021 року третю особу: Службу у справах дітей Галицької міської ради, замінено на належну - Службу у справах дітей Дубовецької сільської ради. Судове засідання відкладено на 04 серпня 2021 року.

У зв`язку з клопотанням представника відповідача судове засідання, яке призначене на 04 серпня 2021 року, відкладене на 13 жовтня 2021 року.

Ухвалою суду від 13 жовтня 2021 року заяву позивачки ОСОБА_1 про відмову від позову в частині стягнення аліментів з відповідача ОСОБА_3 задоволено. Закрито провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа: Служба у справах дітей Дубовецької сільської ради, про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів в частині стягнення аліментів з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 на утримання сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі у розмірі по 3000,0 грн на дитину щомісячно до досягнення сином повноліття. Судове засідання відкладено на 02 листопада 2021 року.

У черговому судовому засіданні 24 листопада 2021 року позивачка позовні вимоги підтримала з підстав, викладених у позові, просила їх задоволити та суду пояснила, що відповідач не бере участі у вихованні сина, не цікавиться його життям. Всі питання щодо виховання та утримання дитини позивачка вирішує самостійно без участі та підтримки з боку відповідача. Зазначає, що відповідач раніше приїжджав навідувати сина, але завжди у стані алкогольного сп`яніння, у зв`язку з чим позивачка заборонила відповідачу провідувати сина та відмовилась від будь-якої допомоги з його сторони. Просить позбавити відповідача батьківських прав.

Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги не визнав та суду пояснив, що любить свого сина і заперечує щодо позбавлення його батьківських прав. Зазначає, що неодноразово приїжджав до сина, проте позивачка забороняла такі зустрічі, а коли дозволяла, то говорила синові, що він дядько, а не його батько. Позивачка проживає з іншим чоловіком та мають спільну дитину. Два роки тому відповідач приїжджав до сина, проте теперішній чоловік позивачки погрожував йому, застеріг від зустрічей з сином, не дозволив приїжджати. Після цього відповідач не мав зустрічей з сином, бо не хотів травмувати дитину, адже син не знає, що відповідач є його батьком. Сподівався, що буде спілкуватись з сином у майбутньому, коли він стане старшим. Стверджує, що пропонував надавати позивачці допомогу на утримання дитини, проте позивачка завжди відмовлялась брати від нього будь-яку допомогу, завжди говорила, що їй від відповідача нічого не потрібно.

Представниця служби у справах дітей у судовому засіданні заперечила щодо задоволення позову та зазначила, що не вбачає за доцільне позбавляти відповідача батьківських прав, адже відповідач не ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків та хоче брати участь у вихованні сина. Також зазначила, що дитина має знати свого біологічного батька, який не відмовляється від сина.

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_6 , 1956 року народження, суду пояснила, що позивачка є її невісткою, а відповідач - сином. Відповідач їздив до внука не один раз, проте її невістка завжди перешкоджала зустрітись сину з внуком. Теперішній чоловік позивачки погрожував синові, говорив, щоб той не приїжджав та заборонили йому говорити, що він батько дитини. Позивачка на дзвінки ОСОБА_6 постійно відмовлялась від будь-якої допомоги.

Заслухавши сторін, допитавши свідка та надавши належну правову оцінку наявним у справі письмовим доказам, суд установив наступні фактичні обставини у справі.

Частиною першою статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно з частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до змісту наявної у матеріалах справи копії свідоцтва про народження ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , його батьком є ОСОБА_3 , відповідач у справі (а. с. 8).

Згідно з рішенням Галицького районного суду Івано-Франківської області від 18 серпня 2016 року шлюб між сторонами розірваний, визначено проживання сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з позивачкою (а. с. 9).

Відповідно до копії свідоцтва про шлюб від 16 грудня 2016 року, серії НОМЕР_1 , підтверджується те, що позивачка зареєструвала шлюб зі ОСОБА_7 (а. с. 10).

Згідно з висновком комісії з питань захисту прав дитини Дубовецької сільської ради від 21 липня 2021 року комісія з питань захисту прав дитини Дубовецької сільської ради не вбачає за доцільне позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 стосовно малолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а. с. 71).

Надаючи правову оцінку установленим обставинам справи та спірним правовідносинам, заслухавши сторін, суд виходить з такого.

Згідно з приписами статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно зі статтею 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Відповідно до статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Згідно з нормами статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.

Позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав та інтересів дитини. Тому, у кожному випадку треба виявити і оцінити позитивний результат у долі дитини, який має настати.

Позбавлення батьківських прав - це водночас і санкція за протиправну винну поведінку матері або батька, яку можна вважати юридичною відповідальністю.

Відповідно до пункту 16 Постанови Пленуму Верховного суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками.

Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава до позбавлення батьківських прав можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Отже, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом і може мати місце при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

У пункті 15 вищезазначеної постанови вказано, що позбавлення батьківських прав, які надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи.

Позбавлення батьківський прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків.

Отже, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які ухиляються від виконання своїх обов`язків з виховання дітей або зловживають своїми батьківськими правами, жорстоко поводяться з дітьми, шкідливо впливають на них своєю аморальною, антигромадською поведінкою.

При вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні батьком обов`язків щодо виховання, а також встановити, що він ухиляється від їх виконання свідомо, тобто, що систематично, незважаючи на всі інші заходи попередження та впливу, продовжує не виконувати свої батьківські обов`язки, і, такі засоби впливу виявилися безрезультатними.

Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращий бік неможливо і лише за наявності вини у їхніх діях.

Аналогічні правові позиції висловив Верховний суд в постановах у справі №753/2025/19 від 06 травня 2020 року, у справі № 758/9706/18 від 11 червня 2021 року.

У пунктах 47-49 справи «Савіни проти України» (заява №39948/06 від 18 грудня 2008 року) Європейський суд з прав людини вказує, що право батьків і дітей бути поряд одне з одним становить основоположний складник сімейного життя, а розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин.

У справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року Європейським судом з прав людини наголошено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (пункт 54). Вирішення питання позбавлення батьківських прав має ґрунтуватися на оцінці особистості відповідача, його поведінки; факт заперечення відповідача проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (пункт 58).

Суд установив, що під час розгляду справи відповідач заперечував проти позбавлення його батьківських прав, зазначав, що любить свого сина, не ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків та хоче брати участь у вихованні сина, проте позивачка завжди йому перешкоджає, не дозволяє зустрічатись з дитиною.

Отже, така поведінка відповідача дає підстави вважати, що останній не нехтує інтересами дитини та не бажає розривати зв`язок з сином.

Аналогічний висновок зазначений у постанові Верховного Суду від 11 червня 2021 року у справі № 758/9706/18.

Ухвалюючи рішення, суд виходить з того, що на перше місце ставляться якнайкращі інтереси дитини, оцінка яких включає в себе знаходження балансу між усіма елементами, необхідними для прийняття рішення. Водночас позбавлення батьківських прав батька щодо неповнолітньої дитини є крайнім заходом впливу.

Водночас позивачка не надала суду належних та допустимих доказів винної поведінки відповідача щодо умисного злісного ухилення від виконання батьківських обов`язків.

Також, позивачка не довела та не надала суду доказів, в чому будуть полягати позитивні зміни в житті дитини в разі застосування до відповідача такого крайнього заходу впливу як позбавлення його батьківських прав. Позивачка не довела, що поведінка відповідача є свідомим нехтуванням ним своїми батьківськими обов`язками, а не збіг життєвих обставин, які склалися навколо нього.

Крім того, відповідно до висновку Служби у справах дітей Дубовецької сільської ради комісія з питань захисту прав дитини Дубовецької сільської ради не вбачає за доцільне позбавлення батьківських прав відповідача стосовно малолітнього сина ОСОБА_5 .

Водночас, вирішуючи спір про позбавлення батьківських прав, суд бере до уваги сам факт заперечення відповідачем позовних вимог про позбавлення його батьківських прав, що свідчить про його інтерес до дитини, бажання приймати активну участь у вихованні дитини, допомагати дитині матеріально та бажання бути батьком.

При цьому суд не бере до уваги посилання сторони позивача на те, що відповідач не звернувся до цього часу з позовом до суду про встановлення порядку зустрічей з сином і не ходив у школу чи дитячий садочок до дитини.

Як пояснив сам відповідач, він не хотів травмувати дитину появою незнайомої людини у школі зі словами: «Я твій тато».

Суд вважає такі доводи відповідача обгрунтованими, зокрема тому, що представник Служби у справах дітей Дубовецької сільської ради підтвердила рекомендації батьку не бачитись з дитиною, доки мама не розкаже про нього, щоб не травмувати дитину.

Таким чином, суд, аналізуючи наявні у матеріалах справи докази, беручи до уваги доводи учасників справи, керуючись чинним сімейним законодавством України, виходячи з прецедентної практики ЄСПЛ, діючи виключно з метою забезпечення якнайкращих інтересів дитини, дійшов висновку, що позивачка не надала достатньо доказів в розумінні статтей 76-79 ЦПК України на підтвердження свідомого ухилення відповідача від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини для застосування до нього такого крайнього заходу впливу, як позбавлення батьківських прав.

Отже, з урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що позбавлення батьківських прав у цьому випадку не є доцільним, оскільки позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, який за обставин, що склались, застосуванню не підлягає, а тому вважає за необхідне у позові відмовити повністю.

Керуючись ст. 12, 13, 76-81, 247, 258, 259, 263, 265, 268, 272, 273, 352, 354 ЦПК України, суд

ухвалив:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа: Служба у справах дітей Дубовецької сільської ради, про позбавлення батьківських прав відмовити.

Датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене).

Апеляційна скарга подається учасниками справи до Івано-Франківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 30 листопада 2021 року.

Сторони:

позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 .

відповідач: ОСОБА_3 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 .

третя особа: Служба у справах дітей Дубовецької сільської ради, місцезнаходження: с. Дубівці, Івано-Франківська область.

СуддяМикола МЕРГЕЛЬ