Ухвала

01 лютого 2021 року

м. Київ

справа № 348/2569/19

провадження № 61-854ск21

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Усика Г. І. (суддя-доповідач), Гулейкова І. Ю., Ступак О. В., розглянув касаційну скаргу Державної казначейської служби України на рішення Надвірнянського районного суду Івано - Франківської області від 06 серпня 2020 року у складі судді Міськевич О. Я., постанову Івано - Франківського апеляційного суду від 14 грудня 2020 року у складі колегії суддів: Томин О. О., Мелінишин Г. П., Пнівчук О. В. та додаткову постанову Івано - Франківського апеляційного суду від 28 грудня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України про стягнення компенсації в розмірі трьох відсотків річних, суми інфляційних втрат за несвоєчасне виконання рішення суду та відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У грудні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Державної казначейської служби України про стягнення компенсації у розмірі трьох відсотків річних, суми інфляційних втрат за несвоєчасне виконання рішення суду та відшкодування моральної шкоди.

Позовні вимоги мотивувала тим, що рішенням Надвірнянського районного суду Івано - Франківської області від 30 липня 2015 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Івано-Франківської області від 08 жовтня 2015 року, її позов до Державної казначейської служби України, Управління Міністерства внутрішніх справ України в Івано-Франківській області (далі - Управління МВС України в Івано-Франківській області), треті особи: Міністерство внутрішніх справ України, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок злочину, задоволено частково. Стягнуто з Управління МВС України в Івано-Франківській області на її користь 400 000,00 грн на відшкодування моральної шкоди, та 3 654,00 грн судового збору в дохід держави. У задоволенні позовних вимог до Державної казначейської служби України відмовлено.

05 листопада 2015 року Надвірнянським районним судом Івано - Франківської області видано виконавчий лист, який 19 листопада 2015 року нею було направлено до виконання Головному управлінню Державної казначейської служби України в Івано-Франківській області. Однак, всупереч положенням частини четвертої статті 3 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», виконавчий лист відповідачем було виконано поза межами тримісячного строку. Згідно зі статтею 5 вказаного Закону вона має право на компенсацію у розмірі трьох відсотків річних від несплаченої суми. Також, відповідач зобов`язаний відшкодувати їй суму інфляційних втрат відповідно до положень частини другої статті 625 ЦК.

Посилаючись не те, що станом на день звернення до суду з позовом, їй не виплачено компенсацію в розмірі трьох відсотків річних та суму інфляційних втрат за весь час прострочення, тривале протиправне невиконання рішення суду спричинило їй моральну шкоду, що полягає у душевних стражданнях, пов`язаних з розладом нормального життя, нервовою напругою, переживаннями та необхідністю захищати порушене право, ОСОБА_1 просила стягнути з Державної казначейської служби України на її користь компенсацію у розмірі трьох відсотків річних, що становить 28 438,36 грн, інфляційні витрати у розмірі 130 560,00 грн, за весь період прострочення виконання рішення суду, та на відшкодування моральної шкоди 30 000,00 грн.

Короткий зміст ухвалених судових рішень

Рішенням Надвірнянського районного суду Івано - Франківської області від

06 серпня 2020 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Стягнуто з Державного бюджету України шляхом безспірного списання Державною казначейською службою України з відповідного казначейського рахунку на користь ОСОБА_1 компенсацію за прострочення перерахування коштів за рішенням суду у розмірі 28 438,36 грн., інфляційні втрати у розмірі

130 560,00 грн, та на відшкодування моральної шкоди - 30 000,00 грн.

Додатковим рішенням Надвірнянського районного суду Івано - Франківської області від 20 серпня 2020 року стягнуто з Державного бюджету України шляхом безспірного списання Державною казначейською службою України з відповідного казначейського рахунку на користь ОСОБА_1 6 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу. Компенсовано за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України судові витрати за розгляд справи в суді першої інстанції у розмірі 2 358,38 грн.

Постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 14 грудня 2020 року апеляційні скарги Державної казначейської служби України задоволено частково.

Рішення Надвірнянського районного суду Івано - Франківської області від

06 серпня 2020 року в частині задоволення позову ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди змінено.

Стягнуто з Державного бюджету України шляхом безспірного списання Державною казначейською службою України з відповідного казначейського рахунку на користь ОСОБА_1 10 000,00 грн на відшкодування моральної шкоди.

Додаткове рішення Надвірнянського районного суду Івано - Франківської області від 20 серпня 2020 року, в частині стягнення судового збору, скасовано, та ухвалено в цій частині нове судове рішення.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави 249,57 грн судових витрат, пов`язаних з розглядом справи в суді першої інстанції. Стягнуто з Державної казначейської служби України на користь держави 2 108,81 грн судових витрат, пов`язаних з розглядом справи в суді першої інстанції.

Додатковою постановою Івано - Франківського апеляційного суду від 28 грудня 2020 року заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення задоволено частково.

Стягнуто з Державної казначейської служби України на користь ОСОБА_1 3 574,40 грн витрат на правничу допомогу, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Короткий зміст вимог та доводів касаційної скарги

У січні 2021 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга

Державної казначейської служби України на рішення Надвірнянського районного суду Івано - Франківської області від 06 серпня 2020 року, постанову Івано - Франківського апеляційного суду від 14 грудня 2020 року та додаткову постанову Івано - Франківського апеляційного суду від 28 грудня 2020 року, у якій заявник просив, скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову, посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Позиція Верховного Суду та нормативно-правове обгрунтування

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки вона подана на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Відповідно до пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).

Ціна позову у даній справі становить 188 998,36 грн (158 998,36+30 000,00), яка станом на 01 січня 2021 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2 270,00*100=227 000,00).

Ураховуючи наведене, зазначена справа є малозначною у силу вимог закону.

Касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять посилання на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судові рішення у малозначній справі підлягають касаційному оскарженню.

За змістом пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд, який відповідно до частини третьої статті 125 Конституції України є найвищим судовим органом, виконує функцію «суду права», що розглядає спори, які мають найважливіше (принципове) значення.

Зазначення судом апеляційної інстанції у постанові про можливість її оскарження до суду касаційної інстанції не змінює характер та предмет позову у цій справі, та не спростовує наявність у Верховного Суду повноважень про відмову у відкритті касаційного провадження.

Європейський суд з прав людини вказує, що було б важко погодитись з тим, що Верховний Суд у ситуації, коли відповідне національне законодавство дозволило йому відфільтрувати справи, що надходять до нього, має бути пов`язаним з помилками нижчих судів при визначенні питання щодо надання комусь доступу до нього. В іншому випадку це може серйозно заважати роботі Верховного Суду і зробить неможливим виконання Верховним Судом своєї специфічної ролі. У прецедентній практиці Суду вже було підтверджено, що повноваження вищого суду щодо визначення своєї юрисдикції не можуть бути обмежені таким чином (справа «Зубац проти Хорватії» від 05 квітня 2018 року).

Верховний Суд врахував, що застосування критерію малозначності справи у цій справі було передбачуваним, справа була розглянута судами двох інстанцій, які мали повну юрисдикцію, заявник не продемонстрував наявності виключних обставин, які за положеннями кодексу могли вимагати касаційного розгляду справи. Наведене повністю узгоджується з правовою позицією, сформованою Європейським судом з прав людини у справі «Azyukovska v. Ukraine» (ухвала від 09 жовтня 2018 року «Азюковська проти України»).

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обгрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Ураховуючи, що касаційну скаргу подано на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню, і судом не встановлено передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України випадків за наявності яких судові рішення у малозначній справі підлягають касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі необхідно відмовити.

Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 1 частини шостої, частиною дев`ятою статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд,

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Державної казначейської служби України на рішення Надвірнянського районного суду Івано - Франківської області від 06 серпня 2020 року, постанову Івано - Франківського апеляційного суду від 14 грудня 2020 року та додаткову постанову Івано - Франківського апеляційного суду від 28 грудня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України про стягнення компенсації в розмірі трьох відсотків річних, суми інфляційних втрат за несвоєчасне виконання рішення суду та відшкодування моральної шкоди, відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали надіслати заявникові.

Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.

Судді: Г. І. Усик І. Ю. Гулейков О. В. Ступак