Провадження № 2/947/4443/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.11.2021 року

Київський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого - судді Куриленко О.М.

за участю секретаря - Баранової Ю.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Київська районна адміністрація Одеської міської ради про визнання права користування житловою площею та вселення,

ВСТАНОВИВ:

10 вересня 2021 року позивач звернувся до суду з позовом та просив ухвалити рішення, яким: визнати за ним, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , право користування житловою площею в квартирі АДРЕСА_1 та вселити його, ОСОБА_1 , в квартиру АДРЕСА_1 . Вселити ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в квартиру АДРЕСА_1 .

Свої вимоги мотивували тим, що з 16.01.1991 року по теперішній час він зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 . Згоду на реєстрацію та проживання в квартирі надав його батько, ОСОБА_4 , у власності якого на той час вона знаходилася.

Позивач вказує, що 02.03.2007 року він зареєстрував шлюб з ОСОБА_5 , з якою проживає по теперішній час. В період шлюбу народилася донька, ОСОБА_3 , яку він зареєстрував за місцем своєї реєстрації в квартирі АДРЕСА_1 .

З 2011 року по теперішній час неодноразово намагався переїхати з сім`єю проживати за місцем своєї реєстрації, але в квартиру його не впускали, замки були поміняні. Через перешкоди зі сторони відповідача вимушено не проживав у даній квартирі та був позбавлений права користування та проживання.

Таким чином вважає, що він та його родина мають право на користування спірною квартирою, у зв`язку з чим звернулись до суду з даним позовом.

Ухвалою судді від 13 вересня 2021 року провадження у справі було відкрито, призначено судове засідання в порядку спрощеного позовного провадження.

Одночасно з подачею позову, позивач звернувся до суду з заявою, в якій просив: витребувати від комунального підприємства «Бюро технічної інвентаризації» Одеської міської ради, яке знаходиться за адресою: 65011 м. Одеса, вул. Троїцька, 25, деталізовану інформаційну довідку на квартиру АДРЕСА_1 .

Ухвалою суду від 13.09.20212 року клопотання позивача про витребування доказів було задоволено.

В ході судового засідання, яке відбулось 02.11.2021 року позивач звернувся до суду з клопотанням, в якому просив витребувати з Департаменту надання адміністративних послуг Одеської міської ради (м. Одеса, вул. Косівська, 2-д) відомості про зареєстрованих осіб в квартирі АДРЕСА_1 .

Ухвалою суду від 02.11.2021 року клопотання позивача про витребування доказів було задоволено.

Особи, що беруть участь у справі, про час і місце судового розгляду сповіщені належним чином у порядку ст.ст. 128-130 ЦПК України.

Позивач ОСОБА_1 у судове засідання не з`явився, повідомлявся належним чином, про причини неявки суду не повідомив.

Таким чином позивач нехтуючи своїми правами та обов`язками, передбаченими ст. 43, 44 ЦПК України, не з`явився до суду з неповажних причин, що зважаючи на складність справи, стадію розгляду, готовність сторони до самостійного захисту своїх інтересів, добросовісність дій сторін, дає можливість суду розглянути справу у його відсутність на підставі наявних в ній матеріалів.

Інші сторони по справі у судове засідання також не з`явились, повідомлялись належним чином, про причини неявки суду не повідомили.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають, виходячи з наступного.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач вказує на те, що з 16.01.1991 року по теперішній час він зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , та в якості доказів надає довідку Департаменту надання адміністративних послуг Одеської міської ради № К4-159802-ф/л від 11.08.2020 року.

Розом з тим, на виконання ухвали суду від 02.11.2021 року, Департаментом надання адміністративних послуг Одеської міської ради суду було надано відповідь щодо зареєстрованих осіб у квартирі, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , в якої повідомляється, що станом на 29.11.2021 року за вказаною адресою місце проживання жодної особи зареєстрованим не значиться.

Крім того, відмовляючи у задоволенні позову, суд враховує, що з 15.12.2011 року спірна квартира належить сторонній особі ОСОБА_2 , а також те, що жодних доказів намагання вселитись у вказану квартиру позивач суду не надав.

Отже, стороною позивача не доведено того факту, що він по теперішній час зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , та спростовується вищевказаними відомостями Департаменту надання адміністративних послуг Одеської міської ради.

У відповідності до ч.ч. 1-3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами : письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Статтею 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування . Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Згідно ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Частиною 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

А частиною 6 даної статті зазначено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до п. 27 Постанови Пленуму ВСУ № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення.

Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів . Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Вирішуючи спір, суд повинен надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача. Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Ухвалюючи рішення суд зазначає, що сторона позивача у судове засідання не з`явилась, інших доводів на підтвердження своїх вимог не надала, доводів відповідача не спростовувала, у зв`язку з чим, враховуючи диспозитивність процесу, справа розглядається за наявними у ній документами.

Позов - це вимога позивача до відповідача, спрямована через суд, про захист порушеного або оспорюваного суб`єктивного права та охоронюваного законом інтересу, яке здійснюється у визначеній законом процесуальній формі. Предмет позову - це певна матеріально - правова вимога позивача до відповідача, яка кореспондує зі способами захисту права, визначеними зокрема, ст. 16 Цивільного кодексу України. Підстава позову - це фактичні обставини, на яких ґрунтується вимога позивача.

Згідно ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом . Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

На основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які посилався позивач, як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Враховуючи, що суд дійшов обґрунтованих висновків, щодо відмови у задоволенні позовних вимог, то з урахуванням положень статті 141 Цивільного процесуального кодексу України, відшкодування судових витрат, у разі відмови у позові не підлягають

Згідно з вимогами ст.ст.124, 129 Конституції України, задачами цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних, прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Основними засадами судочинства є законність, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобами, забезпечення апеляційного та касаційного оскарження та обов`язковість рішень суду до виконання.

Аналізуючи вищевказані положення, суд приходить до висновку про те, що позов ОСОБА_1 є необґрунтованим та безпідставним, а від так не підлягаючим задоволенню.

З урахуванням вищевикладеного та керуючись ст.ст. 2, 7, 10-13, 18, 43,44, 49, 76-83, 133, 141, 258, 263, 265, 268, 280-283 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Київська районна адміністрація Одеської міської ради про визнання права користування житловою площею та вселення - відмовити повністю.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Куриленко О. М.