Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа №936/892/20

Провадження №2/936/14/2021

27.01.2021 смт Воловець

Воловецький районний суд Закарпатської області в складі судді Софілканич О.А., з участю секретаря судового засідання Балецького С.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі судових засідань в смт. Воловець цивільну справу за позовом адвоката Повідайчика Олега Івановича в інтересах ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна,

В С Т А Н О В И В:

02.11.2020 р. адвокат Повідайчик О.І. звернувся до суду в інтересах ОСОБА_1 з вищезазначеним позовом.

Позов обґрунтовано тим, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 11 травня 2000 р. по 13 жовтня 2020 р. За час спільного проживання в шлюбі однією сім`єю сторони по справі набули у власність земельну ділянку для будівництва та обслуговування жилого будинку та житловий будинок за АДРЕСА_1 , який збудували на цій ділянці. За спільною домовленістю подружжя право власності на зазначені об`єкти (житловий будинок, земельну ділянку) було зареєстровано за відповідачкою ОСОБА_2 . Посилається на те, що позивач намагався врегулювати спір з відповідачкою в досудовому порядку, однак остання не визнає права власності позивача на домоволодіння, посилаючись на те, що документи на таке оформлені на неї, в зв`язку з чим позивач змушений звернутися до суду. На підставі наведеного, просить суд визнати садибу, за адресою: АДРЕСА_1 , яка складається з житлового будинку загальною площею 147,35 кв.м. та земельної ділянки площею 0,0700 га (кадастровий номер :01:001:0038) спільною сумісною власністю сторін, поділити садибу між сторонами, визнавши за кожним із них право власності на 1/2 об`єкта власності, а також поділити в натурі між сторонами садибу, виділивши ОСОБА_1 перший поверх житлового будинку, ОСОБА_2 - другий поверх будинку, а цокольний поверх будинку та земельну ділянку домоволодіння залишити в спільному користуванні.

Позивач та його представник в судове засідання не зявилися, проте від представника позивача адвоката Повідайчик О.І. надійшла заява до суду про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримують та просять їх задовольнити в повному обсязі.

Відповідач в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, подала 26.01.2021 р. на електронну адресу суду клопотання про проведення судового засідання (призначене на 27.01.2021 р.) в режимі відеоконференції, у задоволенні якого ухвалою Воловецького районного суду від 27.01.2021 р. було відмовлено, оскільки відповідачка звернулась з цим клопотанням із пропуском строку зазначеного у ч.2 ст. 212 ЦПК України. У відповідності до ч. 1 ст. 278 ЦПК України відповідачка відзив щодо позову не подавала.

Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню виходячи з наступних підстав.

Судом встановлено, що 11 травня 2000 року позивач ОСОБА_1 зареєстрував шлюб з відповідачкою ОСОБА_2 , про що 11.05.2000 р. виконавчим комітетом Білківської сільської ради Іршавського району Закарпатської області було складено відповідний актовий запис № 14. Цей факт підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 від 20 жовтня 2020 року (а.с.7).

Із матеріалів позовної заяви слідує, що позивач є священнослужителем, тому не вибирає вільно місце служби (діяльності), а слідує, відповідно до призначення. Зважаючи на це, ОСОБА_1 був призначений на службу в с. Збини Воловецького району Закарпатської області, куди переїхав на постійне місце проживання разом із сім`єю. З метою облаштування постійного місця проживання подружжя звернулось до органу місцевого самоврядування про надання їм у власність земельної ділянки, на якій в подальшому, після її виділення, й побудували житловий будинок.

Із 01.10.2020 року відповідачка з дітьми у житловому будинку АДРЕСА_1 не проживає, що доводиться довідкою виконкому Жденіївської селищної ради Воловецького району Закарпатської області від 20.10.2020 № 450 (а.с 20). На теперішній час місцем проживання відповідачки ОСОБА_2 є адреса: с. Білки Іршавського району Закарпатської області, що також підтверджується її заявами поданими до суду, у яких відповідачкою власноручно зазначено її місце проживання.(а.с. 36,41).

Рішенням Іршавського районного суду Закарпатської області від 13 жовтня 2020 року в справі №301/1495/20 (а.с.21-24) шлюб між сторонами по справі розірвано.

Відповідно до п. 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими ст.ст. 69-72 СК України та ст. 372 ЦК України. Відповідно до п. 22 цієї Постанови вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання.

За час спільного проживання в шлюбі однією сім`єю, позивач ОСОБА_1 та відповідачка ОСОБА_2 набули у власність земельну ділянку для будівництва та обслуговування жилого будинку та житловий будинок за АДРЕСА_1 , який збудували на цій ділянці. За спільною домовленістю подружжя право власності на зазначені об`єкти було зареєстровано за відповідачкою.

Право власності на земельну ділянку для будівництва та обслуговування жилого будинку було зареєстровано 15.10.2010 р., що підтверджується державним актом серії ЯЛ № 201989 від цієї дати та зареєстровано 09.11.2010 р. Згідно із державним актом серії ЯЛ № 201989, ОСОБА_2 на підставі рішення 33 сесії 5 скликання від 09.09.2010 року Жденіївської селищної ради є власником земельної ділянки, площею 0,0700 га, кадастровий номер :01:001:0038 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (а.с. 8).

Право власності на житловий будинок було зареєстровано 19.08.2013 р., що підтверджується свідоцтвом про право власності серії НОМЕР_2 та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно серії СЕІ № 868233. Відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 19.08.2013 р. серії НОМЕР_2 та витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно серії СЕІ № 868233, ОСОБА_2 на праві приватної власності належить житловий будинок за АДРЕСА_1 (а.с. 9-10).

З врахуванням приписів ст. 381 ЦК України вищезазначена земельна ділянка разом з розташованим на ній житловим будинком є окремим об`єктом права власності - садибою.

Згідно з правилами ч. 1 ст. 120 Земельного кодексу України, які кореспондуються з приписами ч. 1 ст. 377 ЦК України, у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.

Відповідно до ст. 60 СК України, яка кореспондується з ч. 3 ст. 368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно з приписами ч. 1 ст. 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними (ст.63 СК України).

Отже, системний аналіз вищенаведених норм закону, з урахуванням недоведення протилежного, дає правові підстави суду визнати об`єктом права спільної сумісної власності - садибу за адресою: АДРЕСА_1 , яка складається з житлового будинку загальною площею 147,35 кв.м. та земельної ділянки площею 0,0700 га (кадастровий номер :01:001:0038) спільною сумісною власністю позивача ОСОБА_1 та відповідачки ОСОБА_2 .

Стаття 69 СК України передбачає, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою.

Договір про поділ житлового будинку, квартири, іншого нерухомого майна, а також про виділ нерухомого майна дружині, чоловікові зі складу усього майна подружжя має бути нотаріально посвідчений.

Розмір часток майна дружини та чоловіка при поділі майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя визначається за правилами ст.70 СК України та передбачає, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором

Згідно з приписами ст. 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.

Зважаючи на викладене, об`єкт спільної сумісної власності - садиба за адресою: АДРЕСА_1 , яка складається з житлового будинку загальною площею 147,35 кв.м. та земельної ділянки площею 0,0700 га (кадастровий номер :01:001:0038) підлягає поділу між позивачем ОСОБА_1 та відповідачкою ОСОБА_2 , визнавши за кожним з них право власності на 1/2 об`єкта власності.

Згідно з ч. 1 ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Положеннями ст. ст. 364, 367 ЦК України передбачено, що кожен із співвласників має право на виділ його частки майна, що є у спільній частковій власності в натурі або його поділ з дотриманням вимог статті 183 ЦК України.

Відповідно до ст.183 ЦК України подільною є річ, яку можна поділити без втрати її цільового призначення. Неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення.

Подільну річ можна поділити на частини, кожна з яких може бути використана для тих же цілей, для яких річ призначалась до її поділу. Наприклад, житловий будинок може бути поділений на дві частини або більше. При цьому повинна бути збережена можливість використання кожної із частин будинку як житло.

Стаття 379 ЦК України встановлює, що житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них.

Житловим будинком є будівля капітального типу, споруджена з дотриманням вимог, встановлених законом, іншими нормативно-правовими актами, і призначена для постійного у ній проживання (ст.380 ЦК України).

Із досліджених судом матеріалів справи вбачається, що постійне місце проживання відповідачки ОСОБА_2 знаходиться в с. Білки Іршавського району Закарпатської області. Відтак, в силу приписів ст. 29 ЦК України в кореспонденції зі ст. З ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання», зазначений населений пункт є її місцем перебування, а розташоване в ньому житло, де проживає відповідачка, є її місцем проживання.

Водночас об`єкт права власності є єдиним місцем проживання позивача ОСОБА_1 та є його житлом. Тобто, зазначений житловий будинок не може бути поділений в натурі із виділенням двох рівних ізольованих частин, кожна з яких могла б бути використана як житло, оскільки його поділ на дві частини без втрати цільового призначення неможливий.

Згідно з ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Таким чином, виходячи з аналізу змісту наведених вище норм, суд вбачає підстави для задоволення позовної вимоги щодо поділу в натурі між сторонами об`єкта спільної часткової власності - садиби, за адресою: АДРЕСА_1 , яка складається з житлового будинку загальною площею 147,35 кв.м. та земельної ділянки площею 0,0700 га (кадастровий номер :01:001:0038), виділивши ОСОБА_1 перший поверх житлового будинку, ОСОБА_2 - другий поверх будинку, а цокольний поверх будинку та земельну ділянку домоволодіння залишити в спільному користуванні. Такий поділ не потягне за собою втрату функціонального призначення об`єкта та відповідатиме розміру часток сторін у праві власності. Крім того, відповідачкою щодо такого поділу в натурі об`єкта власності (садиби), не надано відзиву та не надано будь-яких доказів, не доведено обставин, на які б вона посилалася як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України, у разі задоволення позову, судові витрати покладаються на відповідача.

Керуючись ст. ст. 141, 259, 263-265, 268, 273, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

У Х В А Л И В:

Позов адвоката Повідайчика Олега Івановича в інтересах ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна - задоволити.

Визнати садибу за адресою: АДРЕСА_1 , яка складається з житлового будинку загальною площею 147,35 кв.м. та земельної ділянки площею 0,0700 га (кадастровий номер :01:001:0038) спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Поділити об`єкт спільної сумісної власності - садибу, за адресою: АДРЕСА_1 , яка складається з житлового будинку загальною площею 147,35 кв.м. та земельної ділянки площею 0,0700 га (кадастровий номер :01:001:0038) між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , визнавши за кожним з них право власності на 1/2 об`єкта власності.

Поділити в натурі між сторонами об`єкт спільної часткової власності - садибу, за адресою: АДРЕСА_1 , яка складається з житлового будинку загальною площею 147,35 кв.м. та земельної ділянки площею 0,0700 га (кадастровий номер :01:001:0038), виділивши ОСОБА_1 перший поверх житлового будинку, ОСОБА_2 - другий поверх будинку, а цокольний поверх будинку та земельну ділянку домоволодіння залишити в спільному користуванні.

Стягнути із відповідачки ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 2942 (дві тисячі дев`ятсот сорок дві) гривні 87 копійок.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з часу його проголошення через Воловецький районний суд Закарпатської області або безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне найменування сторін:

позивач: ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканець АДРЕСА_1 , паспорт громадянина України № НОМЕР_3 виданий 01.12.2017 р., реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 ;

відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце проживання: АДРЕСА_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_5 .

Повне рішення буде складено 03 лютого 2021 року.

Суддя: Софілканич О.А.