Справа № 310/5780/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 листопада 2021 рокум. Бердянськ

Бердянський міськрайонний суд Запорізької області у складі судді Полянчука Б.І., при секретарі Борисенко Д.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась з позовом до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, в якому зазначила, що вона та відповідач перебували в шлюбі з 15.08.2008 по 27.08.2019. Від шлюбу мають двох неповнолітніх дітей - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 . 25.10.2013 за спільні кошти подружжя придбало окрему трикімнатну квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 61,9 кв. м. З 2018 року відповідач ніде не працює, про матеріальне забезпечення сім`ї не дбає, зловживає спиртними напоями. Діти проживають разом з нею та перебувають на її утриманні. З жовтня 2020 року аліменти сплачують батьки відповідача. У провадженні Бердянського міськрайонного відділу ДВС перебуває виконавче провадження за виконавчим листом Бердянського міськрайонного суду Запорізької області виданим 05.09.2019 у справі №310/4080/19 про стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання дітей в розмірі 1800 грн. щомісячно на кожну дитину. На сьогоднішній день борг по сплаті аліментів складає 50400 грн. Спірною квартирою відповідач не цікавиться, комунальні послуги не сплачує, поточним ремонтом квартири займається позивач. 03.09.2020 вироком Бердянського міськрайонного суду Запорізької області відповідача було визнано винуватим у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, за те, що побив старшого сина. Крім того, ОСОБА_2 неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності за скоєння домашнього насильства відносно неї. Просила в порядку поділу спільного майна подружжя відступити від засад рівності часток та визнати за нею право власності на 2/3 частини кватири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвалою Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 21.07.2021 відкрито провадження по справі.

Позивач та її представник адвокат Демидко І.В. у судовому засідання позовні вимоги підтримали і просили їх задовольнити та стягнути з відповідача судові витрати.

Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги визнав повністю та пояснив, що останні півтора роки він не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї. Аліменти на утримання дітей сплачували та сплачують його батьки, хоча й не в повному обсязі. Хоче, щоб квартира залишилась позивачці з дітьми, які мешкають разом, а собі він знайде інше житлове приміщення.

З`ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до наступного.

Відповідно до ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Статтею 69 СК України передбачено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Відповідно до ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї.

За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування.

Як роз`яснено у п. 30 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» № 11 від 21.11.2007 року при вирішенні спору про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, суд згідно з ч.ч. 2, 3 ст. 70 СК України в окремих випадках може відступити від засади рівності часток подружжя, враховуючи обставини, що мають істотне значення для справи, а також інтереси неповнолітніх дітей, непрацездатних повнолітніх дітей (за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування). Під обставинами, що мають істотне значення для справи, потрібно розуміти не тільки випадки, коли один із подружжя не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї, але і випадки коли один із подружжя не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку чи доходу.

Згідно ч. 1 ст. 71 СК України, майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Приймаючи до уваги, що подружжя не може поділити майно, яке придбано в шлюбі за взаємною згодою, тому воно підлягає поділу між ними.

Як вбачається з матеріалів справи, сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 15.08.2008 по 27.08.2019. Від шлюбу вони мають двох неповнолітніх ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 .

25.10.2013 року сторони придбали трикімнатну квартиру АДРЕСА_1 . що підтверджується договором купівлі-продажу, посвідченим приватним нотаріусом Бердянського міського нотаріально округу Запорізької області Градовою В.Г.

Вказаною квартирою відповідач не цікавиться, комунальні послуги не сплачує, поточним ремонтом не займається.

Діти проживають разом з позивачкою та перебувають на її утриманні, відповідач не працює та не піклується про матеріальне забезпечення дітей. У період перебування в шлюбі відповідач також не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дітей, внаслідок чого утворилась заборгованість по аліментам.

У провадженні Бердянського міськрайонного відділу ДВС перебуває виконавче провадження за виконавчим листом Бердянського міськрайонного суду Запорізької області виданим 05.09.2019 року у справі №310/4080/19 про стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання дітей в розмірі 1800 грн. щомісячно на кожну дитину. На сьогоднішній день борг по сплаті аліментів складає 50400 грн.

Вказані обставини визнаються відповідачем, тому в розумінні ч. 1 ст. 82 ЦПК України, ці обставини не підлягають доказуванню, оскільки суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добросовісності їх визнання.

Зважаючи на визнання відповідачем позову, доведеність під час судового розгляду існування обставин, що мають виключне значення та підлягають врахуванню під час поділу спільного майна подружжя, а саме наявності у сторін малолітніх дітей, які перебувають на утриманні позивачки, втрату інтересу до спірного майна з боку відповідача до нерухомого майна після припинення шлюбних відносин, ухилення від участі в утриманні дітей та матеріального забезпечення сім`ї, суд вважає можливим позовні вимоги задовольнити та відступити від рівності часток при поділі квартири, набутої під час шлюбу визнавши за позивачкою ОСОБА_1 право власності на 2/3 частини у цій квартирі, а за відповідачем ОСОБА_2 право власності на 1/3 частину квартири.

Згідно ст. 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Виходячи з сенсу ст. 60 СК України на все придбане подружжям за час шлюбу майно діє презумпція спільного майна подружжя.

Статтями 57, 58 СК України визначено майно, яке є особистою приватною власністю дружини або чоловіка.

Оскільки судом встановлено, що спірна квартира набута подружжям у шлюбі, тому це майно є спільною сумісною власністю.

За ч. 2 ст. 60 СК України, вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Зазначена норма встановлює презумпцію факту спільної сумісної власності подружжя, доки не буде інше доказано кимось із них.

Оскільки судом встановлено, що спірна квартира набута в період шлюбу і виходячи зі змісту ст. 60 ч.2 СК України є спільною сумісною власністю подружжя, тому вимоги ОСОБА_1 про визнання спірної квартири спільною сумісною власністю є зайвими і задоволенню не підлягають.

Крім того, на підставі ст. 141 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 908,00 грн.

Керуючись ст.ст. 81, 141, 259, 263-265, 273, 354, 355 ЦПК України, ст. ст. 60,69,70,71 СК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 ) про поділ майна подружжя задовольнити частково.

Поділити спільне сумісне майно подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 та визнати за ОСОБА_1 право власності на 2/3 частки квартири АДРЕСА_1 .

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 908,00 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено в день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Суддя