Ухвала

30 листопада 2021 року

м. Київ

справа № 463/10741/20

провадження № 61-18828ск21

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Гулейкова І. Ю. (суддя-доповідач), Ступак О. В., Усика Г. І.,

вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Личаківського районного суду м. Львова від 30 березня 2021 року та постанову Львівського апеляційного суду від 05 жовтня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2020 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення у розмірі 10 000,00 грн.

Позов обґрунтовано тим, що 09 березня 2017 року близько 14 год 00 хв ОСОБА_1 , перебуваючи на першому поверсі житлового будинку АДРЕСА_1 , під час конфлікту, який виник на ґрунті особистих неприязних відносин, завдала їй удар кулаком лівої руки у верхню губу справа, що призвело до утворення синця, крововиливу та садна на верхній губі справа, які згідно висновку експерта відносяться до легкого ступеня тяжкості, за що передбачена кримінальна відповідальність за частиною першою статті 125 Кримінального кодексу України (далі - КК України). Позивачка стверджувала, що нанесений відповідачкою удар спричинив їй кровотечу з носа, біль голови, запаморочення, біль в ділянці носа та верхньої губи, відчуття нудоти, блювоту, підвищення артеріального тиску, біль в ділянці серця, а також велике емоційне потрясіння. Зазначала, що на підставі її заяви про вчинення відносно неї кримінального правопорушення, слідчим СВ Личаківського ВП ГУ НП у Львівській області внесено відомості про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000643. Вказувала, що ухвалою Личаківського районного суду міста Львова від 10 квітня 2019 року ОСОБА_1 звільнено від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 125 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, а кримінальне провадження за № 0000643 закрито. Вважала, що крім заподіяння фізичних ушкоджень, відповідач завдала їй також моральну шкоду, оскільки внаслідок дій ОСОБА_1 вона перенесла значний дискомфорт, який супроводжувався болісними відчуттями, значним емоційним стресом, що посилювався почуттям розгубленості, образи, обурення, приниження людської гідності. Звертала увагу, що тілесні ушкодження заподіяні відповідачем в обличчя, тому тривалий час після інциденту їй було соромно та принизливо знаходитися в присутності інших людей, оскільки вона відчувала дискомфорт через свій зовнішній вигляд, що заважало їй вести нормальний спосіб життя. Наголошувала, що тривалий процес розслідування кримінальної справи також вплинув на її психоемоційний стан, оскільки протягом усього цього часу вона була змушена повторно відчувати негативні переживання, пов`язані з обставинами вказаного злочину, відвідувати судові засідання, надавати пояснення та згадувати вказану подію. Стверджувала, що у неї виникло право на відшкодування моральної шкоди у зв`язку з неправомірною поведінкою відповідача, оскільки кримінальне провадження закрито з нереабілітуючих для особи підстав, а тому її вина повністю доведена. Вважала, що стягнення з відповідача моральної шкоди в розмірі 10 000,00 грн є відповідною і достатньою грошовою компенсацією за завдану їй моральної шкоди через спричинення тілесних ушкоджень.

Рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 30 березня 2021 року, залишеним без змін постановою Львівського апеляційного суду від 05 жовтня 2021 року, позов ОСОБА_3 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 4 000,00 грн на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 336,32 грн судових витрат.

У листопаді 2021 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 засобами поштового зв`язку звернулася до Верховного Суду із касаційною скаргою на рішення Личаківського районного суду м. Львова від 30 березня 2021 року та постанову Львівського апеляційного суду від 05 жовтня 2021 року у вищевказаній справі, в якій посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, оскаржувані судові рішення скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 повністю.

Верховний Суд дійшов висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких підстав.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Згідно з пунктом 1 частини шостої статті 19 ЦПК України малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 176 ЦПК України ціна позову у позовах про стягнення грошових сум визначається сумою, яка стягується.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).

Відповідно до положень статті 7 Закону України «Про державний бюджет на 2021 рік» прожитковий мінімум для працездатних осіб станом на 01 січня 2021 року становить 2 270,00 грн.

Ціна позову у цій справі становить 10 000,00 грн, а тому зазначена справа є малозначною в силу вимог закону і окремого визнання її такою не потребує.

Касаційна скарга містить посилання на випадок, передбачений підпунктом «а» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності якого судові рішення у малозначній справі підлягають касаційному оскарженню, оскільки касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики.

Зокрема, заявник вважає, що висновки судів попередніх інстанції про доведеність вини ОСОБА_1 у заподіянні легких тілесних ушкоджень ОСОБА_3 , які ґрунтуються на підстави ухвали про закриття кримінального провадження у зв`язку з закінченням строків притягнення до кримінальної відповідальності порушує принцип презумпції невинуватості. Зазначає, що на сьогодні відсутня практика Верховного Суду у подібних правовідносинах.

Наведені заявником обставини не дають підстав для висновку про те, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики. При цьому, доводи касаційної скарги зводяться до незгоди з оцінкою судами зібраних у справі доказів та встановлених обставин, що не стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики.

Звільнення від кримінальної відповідальності в контексті розглядуваного правового інституту не свідчить про виправдання особи, про визнання її невинною у вчиненні злочину. У такому випадку КК України виходить із встановлення факту вчинення особою кримінально-караного діяння, а тому вказані підстави звільнення від кримінальної відповідальності є нереабілітуючими. Такого висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 14 лютого 2018 року у справі № 398/571/15-ц, а отже посилання заявника на відсутність практики Верховного Суду у подібних правовідносинах не знайшли свого підтвердження.

Доводи касаційної скарги про те, що зазначена справа має виняткове значення для заявника, є необґрунтованими, оскільки вони нічим не підтверджені, а тому не можуть бути підставою для висновків про наявність обставин, за яких рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню.

Інших підстав, які б спростовували віднесення цієї справи до категорії малозначних, касаційна скарга не містить і суд касаційної інстанції їх не встановив.

Переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд, який відповідно до частини третьої статті 125 Конституції України є найвищим судовим органом, виконує функцію «суду права», що розглядає спори, які мають найважливіше (принципове) значення.

Верховний Суд урахував, що застосування критерію малозначності справи у цій справі було передбачуваним, справа була розглянута судами двох інстанцій, які мали повну юрисдикцію, заявник не продемонстрував наявності виключних обставин, які за положеннями кодексу могли вимагати касаційного розгляду справи. Наведене повністю узгоджується з правовою позицією, сформованою Європейським судом з прав людини у справі «Azyukovska v. Ukraine» (рішення від 09 жовтня 2018 року «Азюковська проти України»).

Відповідно до Рекомендацій № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

З урахуванням наведеного, оскільки заявником подано касаційну скаргу на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню, а обставини, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, не підтвердились, то відсутні підстави для відкриття касаційного провадження у справі.

Керуючись статтями 19, 389, 394 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Личаківського районного суду м. Львова від 30 березня 2021 року та постанову Львівського апеляційного суду від 05 жовтня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:І. Ю. Гулейков О. В. Ступак Г. І. Усик