Номер провадження: 22-ц/813/4847/21
Головуючий у першій інстанції Сувертак І. В.
Доповідач Цюра Т. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.11.2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

Головуючого: Цюри Т.В.,

Суддів: Гірняк Л.А., Сегеди С.М.,

За участю секретаря судового засідання: Лопотан В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Одеського апеляційного суду апеляційну скаргу Комунального підприємства «Міські дороги» на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 05 вересня 2019 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Міські дороги» ОМР, Управління дорожнього господарства Одеської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: ОСОБА_2 головний інженер КП «Міські дороги», про стягнення грошових коштів

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2016 року, ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до Комунального підприємства «Міські дороги» ОМР, Управління дорожнього господарства Одеської міської ради (УДГ ОМР), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: ОСОБА_2 головний інженер КП «Міські дороги», про стягнення грошових коштів.

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 05 вересня 2019 року позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Комунального підприємства «Міські дороги» ОМР (65031, місто Одеса, вулиця Промислова,38) , Управління дорожнього господарства Одеської міської ради, ( 65078, місто Одеса, вулиця Генерала Петрова, 22) , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: ОСОБА_2 головний інженер КП «Міські дороги» , про стягнення грошових коштів задоволено частково.

Стягнуто з Комунального підприємства «Міські дороги» Одеської міської ради (65031, місто Одеса, вулиця Промислова,38) на користь ОСОБА_1 , ІПН № НОМЕР_1 , паспорт громадянина України серії НОМЕР_2 від 25 квітня 2002 року, зареєстрована в АДРЕСА_1 : суму матеріальної шкоди в розмірі -169 931,06 грн. ; суму витрат по визначенню вартості матеріальної шкоди пошкодженого автомобіля за висновком спеціаліста в загальному розмірі 1700,00 грн.; суму витрат за зберігання автомобіля за лютий-квітень 2016 року 480,00 грн.; судові витрати за надання правової допомоги в розмірі 7000,00 грн., судові витрати за сплачений судовий збір в сумі 1700,00 грн.

В частині стягнення матеріальної шкоди з Управління дорожнього господарства Одеської міської ради в солідарному порядку відмовлено.

Не погоджуючись із вищевказаним рішеням суду, Комунальне підприємство «Міські дороги» подало до суду апеляційну скаргу, у якій посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права просить суд скасувати рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 05 вересня 2019 року в частині стягнення матеріальної шкоди з КП «Міські дороги» та ухвалити нове рішення, яким в позові ОСОБА_1 до КП «Міські дороги» про стягнення грошових коштів відмовити.

У відзиві на апеляційну скаргу, представник ОСОБА_1 ОСОБА_3 , посилаючись на її необгрнутованість, просить суд відмовити представнику КП «Міські дороги» в задоволенні апеляційної скарги, а рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 05 вересня 2019 року залишити без змін (том 2: а.с. 131-134).

В судове засідання, призначене на 18.11.2021 року, з`явилися представник апелянта КП «Міські дороги» - Косарева А.В. та представник позивачки ОСОБА_1 ОСОБА_3 .

Представник УДГ ОМР, до суду апеляційної інстанції не зявився, однак 15.11.2021 року надав до суду заяву, у якій просив відкласти розгляд справи у звязку з запровадженням карантину на територію України, з метою попередження розповсюдження захворюваності на гостру респіраторну інфекцію, спричинену коронавірусом COVID-19.

Однак, вищевказана заява представника УДН ОМР Косс Д.О. про відкладення розгляду справи не підлягає до задоволення, з огляду на наступне.

Так, згідно з Указом Президента України від 13 березня 2020 року № 87/2020 «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 березня 2020 року «Про невідкладні заходи щодо забезпечення національної безпеки в умовах спалаху гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», постанови Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року №211 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19» з метою попередження розповсюдження захворюваності на гостру респіраторну інфекцію, спричинену коронавірусом COVID-19, на всій території України установлено карантин.

Рада суддів України рекомендувала у період карантину встановити особливий режим роботи судів України, а саме: роз`яснити громадянам можливість відкладення розгляду справ у зв`язку із карантинними заходами (Лист Ради суддів України від 16.03.2020 року, адресований Верховному Суду, Вищому антикорупційному суду, місцевим та апеляційним судам).

Статтею 372 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано поважними.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Верховний Суд у постанові від 29 квітня 2020 року у справі №348/1116/16-ц зазначив, що якщо сторони чи їх представники не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті. Відкладення розгляду справи є правом суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні сторін чи представників сторін,а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні без їх участі за умови їх належного повідомлення про час і місце розгляду справи.

Виходячи з вищевказаного, враховуючи передбачені діючим процесуальним законодавством строки розгляду справи, неодноразове призначення справи до розгляду, баланс інтересів учасників справи у якнайшвидшому розгляді справи, усвідомленість учасників справи про розгляд справи, створення апеляційним судом під час розгляду даної справи умов для реалізації її учасниками принципу змагальності сторін, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду, колегія суддів ухвалила відмовити у задоволенні заяви представника УДГ ОМР Косс Д.О. про відкладення розгляду справи та розглянути справу за відсутності представника УДГ ОМР.

Окрім того, суд наголошує, що відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду.

При цьому, представник УДГ ОМР Косс Д.О. мав можливість подати клопотання про участь в розгляді справи в режимі відеоконференції, однак таким правом не скористалася.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Апеляційний суд з метою дотримання строків розгляду справи, вважає можливим слухати справу у відсутність не з`явившихся учасників справи, які своєчасно і належним чином були повідомлені про час і місце розгляду справи.

Заслухавши пояснення осіб, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, апеляційний суд дійшов до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

За змістом ч.ч. 1, 4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскільки рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 05 вересня 2019 року оскаржується КП «Міські дороги» лише в частині стягнення матеріальної шкоди з КП «Міські дороги», тому в іншій його частині у відповідності до ч.1 ст. 367 ЦПК України та роз`яснень п.15 Постанови Пленуму ВСУ №12 від 24.10.2008 року «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку» колегією суддів не перевіряється.

Оскаржуване рішення суду, в частині його оскарження, зазначеним вимогам відповідає, з огляду на таке.

Так, судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 є власником автомобіля «Тойота» д/номер НОМЕР_3 , про що свідчить копія свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (а.с. 11).

15.02.2016р. близько 18:45 водій ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом «Тойота» д/номер НОМЕР_3 , по проспекту Добровольського у Суворовському районі м. Одеса, здійснила наїзд на вибоїну (провал) асфальтобетонного покриття (23 см.), яку у зв`язку із дощем не було видно. Внаслідок наїзду на зазначену пошкоджену ділянку дороги (вибоїну), автомобіль позивачки відкинуло за межі проїздної частини і він скоїв наїзд на вітрини торгівельних павільйонів на ринку «Добровольський», у зв`язку з чим автомобіль позивачки отримав значні механічні пошкодження. Зазначені обставини підтверджуються схемою ДТП та ін. (а.с.12).

Окрім того, судом встановлено, що працівники поліції провели обстеження ділянки вулично-шляхової мережі, здійснили заміри вибоїни та прийшли до висновку про те, що ділянка, на якій сталося вищевказане ДТП не відповідає вимогам правил норм та стандартів України. (а.с. 13).

30.03.2016 року Одеським науково-дослідний інститутом судових експертиз (судовим експертом Поповим С.О.) був складений Висновок № 1230 по експертному авто-технічному дослідженню обставин наїзду автомобіля «Тойота» р/н НОМЕР_3 на вибоїну та подальшого його виїзду за межи проїзної частини.

За виводами експерта, в умовах події водій автомобіля «Тойота» був позбавлений технічної можливості запобігти події. (а.с. 14-28).

По справі, за клопотанням відповідача КП «Міські дороги» проведено судову автотехнічну експертизу, висновок №18-5917/5918 складено 29 січня 2019 року , в якому зазначено «В причинному зв`язку з фактом ДТП знаходиться факт наявності пошкодження дороги на шляху автомобіля Тойота, яке не було позначено відповідно з вимогами безпеки руху, окрім того зазначеним висновком встановлено, що «дії автомобіля Тойота» в умовах пригоди, з експертної точки зору, не заходяться в причинному зв`язку з фактом ДТП». (а.с. 205-209).

30 травня 2016 року Суворовським районним судом м. Одеси було винесено постанову по справі № 523/6724/16-п, відповідно до якої провадження в справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 було закрито у зв`язку із закінченням строку накладання адміністративного стягнення. (а.с. 17).

08 квітня 2016 року позивачка ОСОБА_1 самостійно звернувся із заявою до оцінщика ТОВ «Феміда та Немезіда», відповідно до якої оцінщиком ОСОБА_4 був проведений огляд пошкодженого транспортного засобу та визначено вартість матеріального збитку. Вартість проведення даного огляду складає 1700,00 грн. (а.с. 46).

За результатами даного огляду був складений Висновок спеціаліста № 14/04/16-1 від 14.04.2016 року та розрахована загальна вартість матеріального збитку з урахуванням фізичного зносу ТЗ (0,62) - 169 931,06 грн. (а.с. 18-28).

Ухвалюючи оскаржуване рішення про стягнення з КП «Міські дороги» ОМР на користь ОСОБА_1 суму матеріальної шкоди, районний суд виходив з того, що фактично причиною даної дорожньо-транспортної пригоди став стан дорожнього покриття, а саме вибоїна (провал) асфальтобетонного покриття (23 см.), за належний стан якого відповідає балансоутримувач КП «Міські дороги».

Апеляційний суд погоджується із таким висновком районного суду, оскільки він відповідає вимогам закону та фактичним обставинам справи, виходячи з наступного.

Так, відповідно до загальних положень Закону України «Про автомобільні дороги». вулиця - автомобільна дорога, призначена для руху транспорту і пішоходів, прокладання наземних і підземних інженерних мереж у межах населених пунктів; проїзна частина - частина автомобільної дороги, безпосередньо призначена для руху транспортних засобів. Автомобільні дороги поділяються на: автомобільні дороги загального користування; вулиці і дороги міст та інших населених пунктів; відомчі (технологічні) автомобільні дороги; автомобільні дороги на приватних територіях (ст.5 Закону).

Статтею 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала; особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоду завдано не з її вини.

В даному випадку законом не покладається на позивача обов`язок доказування вини відповідача в заподіянні шкоди, позивач лише повинен доказати факт заподіяння такої шкоди відповідачем та її розмір.

Власники доріг, вулиць або уповноважені ними органи несуть відповідальність за створення безпечних умов руху на дорогах, вулицях, що знаходяться у їх віданні (ч. 1 ст. 24 Закону України «Про дорожній рух»).

Пунктом 3.1.2 ДСТУ 3587 97 «Автомобільні дороги, вулиці та залізничні переїзди» встановлено, що гранична глибина окремих осідань, вибоїн на автомобільних дорогах не повинна перевищувати 6 см.

Відповідно до пп. 1 п. а) ч. 1 ст. 30 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належить управління обєктами житлово-комунального господарства, побутового, торговельного обслуговування, транспорту і звязку, що перебувають у комунальній власності відповідних територіальних громад, забезпечення їх належного утримання та ефективної експлуатації, необхідного рівня та якості послуг населенню.

У п. 2.21 «Порядку проведення ремонту та утримання об`єктів благоустрою населених пунктів», затвердженого наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 23 вересня 2003р. № 154, зазначено, що відповідальність за якість та своєчасне виконання робіт з ремонту та утримання об`єктів благоустрою несе виконавець робіт (підрядник) відповідно до законодавства.

Відповідно до п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992р. № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» звернуто увагу на те, що коли відшкодування шкоди в натурі не можливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості на час розгляду справи втраченого майна,робіт, які необхідно провести, щоб виправити пошкоджену річ,усунути інші негативні наслідки неправомірних дій заподіювана шкоди. Якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля),були використані нові вузли, деталі,комплектуючі частини іншої модифікації, що випускаються взамін знятих з виробництва однорідних виробів,особа, відповідальна за шкоду, не вправі вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого його вартості (при відшкодуванні збитків).

У відповідності до статті 1192 Цивільного кодексу України, з урахуванням обставин справи, суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ, тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

За статтею 10 Закону України «Про автомобільні дороги» державне керування автомобільними дорогами загального користування здійснює Державна служба автомобільних доріг України, що є центральним органом виконавчої влади, діяльність якої направляється й координується Кабінетом Міністрів України через керівника центрального органу виконавчої влади в області транспорту і який має свої органи керування на місцях.

Згідно із статтею 9 Закону України "Про дорожній рух" до компетенції власників автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів або уповноважених ним органів у сфері дорожнього руху належить:

- компенсація витрат власникам транспортних засобів, якщо дорожньо-транспортні пригоди сталися з причин незадовільного експлуатаційного утримання автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів, за рішенням судових органів;

- забезпечення безпечних, економічних та комфортних умов дорожнього руху;

- забезпечення учасників дорожнього руху інформацією з питань стану аварійності та дорожнього покриття, гідрометеорологічних та інших умов;

- вирішення питань експлуатації автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів у надзвичайних ситуаціях;

- термінове усунення пошкоджень на автомобільних дорогах, вулицях та залізничних переїздах;

- своєчасне виявлення перешкод дорожньому руху та їх усунення, а у разі неможливості - невідкладне позначення дорожніми знаками, огороджувальними і направляючими засобами;

- організація виконання встановлених вимог щодо забезпечення безпеки дорожнього руху.

Відповідно до вимог пункту 11 «Єдиних Правил ремонту й змісту автомобільних доріг» №198 від 30 березня 1994 року власники дорожніх об`єктів або уповноважені ними органи, шляхо-експлуатаційні організації зобов`язані:

- вчасно і якісно виконувати експлуатаційні роботи відповідно до технічних правил, з дотриманням норм і стандартів по безпеці руху.

Відповідно до статті 1172 Цивільного кодексу України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

Судовим розглядом справи встановлено, що балансоутримувачем вулично-дорожньої мережі міста Одеса є відповідач по справі - КП «Міські дороги».

Судом також встановлено, що станом на час дорожньо - транспортної пригоди ОСОБА_2 працював головним інженером КП «Міські дороги» та був особою відповідальною за утримання ділянки дороги, на якій відбулася дорожньо-транспортна пригода.

Для настання відповідальності за спричинення шкоди необхідна наявність чотирьох умов:

- наявність шкоди,

- противоправне діяння (дія або бездіяльність),

- причинний зв`язок між діянням та спричиненою шкодою,

- вина.

За відсутності хоча б одного із цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає.

Таким чином, до обставин, які підлягають встановленню у даній справі відносяться: наявність збитків, наявність чи відсутність протиправної поведінки (дій чи бездіяльності) кожного з відповідачів, наявність вини кожного з відповідачів (якщо вони не є органом державної влади або місцевого самоврядування) та причинно-наслідковий зв`язок між діянням та завданою шкодою.

Із матеріалів справи вбачається наявність чотирьох обов`язкових умов для настання відповідальності в діях працівника КП «Міські дороги» ОСОБА_2 , а саме: протиправність дій, вина, спричинення шкоди і причинний зв`язок із діями та настання шкоди.

Відповідно до постанови Суворовського районного суду міста Одеси від 30 травня 2016 року провадження у справі про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ст.140ч4 КУпАП закрито у звязку з закінченням на момент її розгляду строків, передбачених ст.38 КУпАП. Провина ОСОБА_2 в даній постанові суду не визначалась. Дана постанова не оскаржувалась ОСОБА_2 щодо визнання чи не визнання його провини в даному ДТП.

Матеріалами справи також встановлено, що ухвалою Суворовського районного суду м.Одеси від 28.11.2018 року призначено у справі судову авто технічну експертизу (Том 1: а.с. 202-203).

Згідно висновку експерта від 29 січня 2019р. №18-5917/5918, п.5 «У технічному аспекті слід укласти про те, що оскільки водій автомобіля Toyota умовах пригоди з моменту виявлення ями на проїзній частині була поставлена в умови аварійної обстановки, оцінка її дій відповідно вимог пункту 12.3 ПДР безпредметна», тобто фактично причиною даної дорожньо-транспортної пригоди став стан дорожнього покриття, а саме вибоїна (провал) асфальтобетонного покриття (23 см.!!!), за належним стан якого відповідає балансоутримувач КП «Міські дороги».

З урахуванняи вищевикладеного, апеляційний суд погоджується із висновком місцевого суду про стягнення з КП «Міські дороги» ОМР на користь ОСОБА_1 суми матеріальної шкоди.

У доводах апеляційної скарги, апелянт КП «Міські дороги» посилається на те, що КП «Міські дороги» не є власником автомобільних доріг в м.Одеса або уповноваженим органом щодо здійснення ремонту та утримання у безпечному для дорожнього руху стані доріг, у зв`язку із чим, КП «Міські дороги» є неналежним відповідачем по даній справі.

Проте, вказані доводи апелянта є необгрнутованими, з огляду на наступне.

Так, відповідно до п.п.г) п.1 ч.1 ст. 13 Закону України «Про благоустрій населених пунктів», до об`єктів благоустрою населених пунктів належать: вулиці, дороги, провулки, узвози, проїзди, пішохідні та велосипедні доріжки.

У частині 2,3 ст. 15 вищевказаного закону України також встановлено, що підприємство та балансоутримувач забезпечують належне утримання і своєчасний ремонт об`єкта благоустрою власними силами або можуть на конкурсних засадах залучати для цього інші підприємства, установи та організації. Орган державної влади або орган місцевого самоврядування за поданням підприємства чи балансоутримувача щорічно затверджує заходи з утримання та ремонту об`єкта благоустрою державної або комунальної власності на наступний рік та передбачає кошти на виконання цих заходів. Орган державної влади та орган місцевого самоврядування, підприємство та балансоутримувач несуть відповідальність за виконання затверджених заходів у повному обсязі.

У Правилах благоустрою території міста Одеси, які затверджені рішенням Одеської міської ради від 23.12.2011р. №1631-VI також встановлено, що балансоутримувач забезпечує утримання в належному стані та своєчасний ремонт об`єкта благоустрою власними силами або моде на конкурсних засадах залучати для цього інші підприємства, установи, організації.

Крім того, згідно п.11 Постанови КМУ №198 від 30.03.1994р. «Про затвердження Єдиних правил ремонту і утримання автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, правил користування ними та охорони», власники дорожніх об`єктів або уповноважені ними органи, дородньо експлуатаційні організації зобов`язані: разом з Державтоінспекцією брати участь в огляді місць дорожньо транспортних пригод для визначення дорожніх умов, за яких вони сталися та усувати виявлені недоліки.

Як встановлено матеріалами справи, заперечуючи проти позову, інший відповідач по справі Управління дорожнього господарства Одеської міської ради зазначав, що саме КП «Міські дороги» є балансоутримувачем вулично дорожньої мережі міст Одеса. Крім того, УДГ ОМР також зазначило, що представники КП «Міські дороги» були повідомлені та приймали участь в огляді місця ДТП та одразу після ДТП ліквідували зазначений провал (том 1: а.с. 102-104). При цьому, як встановлено судом, вищевказані факти, не заперечувались представниками КП «Міські дороги».

Більш того, у апеляційній скарзі, апелянт КП «Міські дороги» сам зазначає, що останні більш 10 років не отримує бюджетні призначення на будівництво , реконструкцію , ремонт вулично дороджньої мережі.

З огляду на вищезазначене, доводи апелянта про те, що КП «Міські дороги» ОМР не є належним відповідачем є необгрунтованими.

Безпідставними є і посилання апелянта про те, що оскільки постановою Суворовського районного суду м.Одеси від 30.05.2016 року у справі №523/6724/16-ц провадження у справі про притягнення ОСОБА_2 , до адміністративної відповідальності, передбаченої ч.4 ст.140 КУпроАП, закрито у зв`язку із закінченням на момент її розгляду строків, передбачених ст.38 цього кодексу та вина в скоєнні адміністративного правопорушена не доведена, тому вказаний протокол не може бути належним доказом вини підприємства.

Так, як встановлено матеріалами справи, 12.04.2016 року інспектором патрульної поліції було складено протокол про адміністративне правопорушення за ч.4 ст. 140 КУпАП відносно ОСОБА_2 -головного інженера КП «Міські дороги». Однак, постановою Суворовського районного суду м.Одеси від 30.05.2016 року провадження у вказаній справі закрито, у звязку із спливом строку притягнення особи до адміністративної відповідальності. При цьому слід зазначити, що законодавством не встановлено обов`язку суду встановлювати винуватість особи, на яку складено протокол про адміністративне правопорушення у разі закриття провадження у справі у звязку із спливом строку.

З урахуванням того, що як встановлено матеріалами справи, Управління патрульної поліції, з метою зясування вини водія у пригоді, яка мала місце 15.02.2016р. зверталось із клопотанням про проведення судової авто технічної експертизи, за насілдками проведення якої експертом ОНДІСЕ МЮУ було проведено експертизу і 30.03.2016 року складено висновок, згідно якого позивачка ОСОБА_1 була позбавлена можливості уникнути дородньо-транспортну пригоду, апеляційний суд вважає, що сам факт притягнення до адміністративної відповідальності за ч.4 ст. 140 КУпАП працівника КП «Міські дороги» є й доказом вини підприємства у настанні дорожньо-транспортної пригоди , яка мала місце 15.02.2016 року по проспекту Добровольського у м.Одесі.

Також, звертаючись до суду із вказаною апеляційною скаргою, КП «Міські дороги» також просило призначити повторну судову автотезнічну експертизу, однак під час слухання справи у суді апеляційної інстанції, представник КП «Міські дороги» вказане клопотання не підтримав.

Інші доводи апеляційної скарги КП «Міські дороги» ОМР, фактично зводяться до обґрунтування вини Управління дорожнього господарства Одеської міської ради у заподіянні позивачці збитків, тобто фактично не заперечуються інші елементи складу цивільного правопорушення.

Апеляційний суд зазначає, що заперечуючи наявність підстав для притягнення до відповідальності за завдану шкоду, апелянтом не спростовано належними та допустимими доказами факту неналежного виконання ним своїх обов`язків з утримання доріг та забезпечення безпеки дорожнього руху.

Окрім того, спеціальною нормою ст. 1173 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Таким чином, встановлення вини органу державної влади у завданні збитків внаслідок бездіяльності не вимагається, достатньо лише встановити факт протиправної бездіяльності при реалізації своїх повноважень та причинно наслідковий зв`язок між невиконанням/неналежним виконанням своїх повноважень та завданими позивачу збитками.

Крім того, у апеляційній скарзі КП «Міські дороги» просить апеляційний суд залучити до матеріалів справи копії наступних документів: копію акту обстеження (дефектний акт) асфальтобетонного покриття вулично дорожньої мережі м.Одеси, який проводився в період з 15.11.2013 до 30.01.2014рр.; копію Додатку №12 до рішення ОМР від 24.01.2014р. №4569-VI Положення про дорожній фонд ОМР; копю рішення ОМР «Про бюджет міста Одеси на 2014 рік»; копію додатку №4 до рішення ОМР №4569-VI від 24.01.2014р про затвердження бюджету м.Одеси на 2014р., у якому значиться назва головного розпорядника коштів якій отримує видатки бюджету; копію листа №46-вих від 17.03.2015 року з інформацією на 9 аркушах щодо обстеження стану дорожнього покриття; копію рішення ОМР «Про бюджет міста Одеси на 2015 рік» №6529- VI та ін. документи.

Разом з тим, апеляційний суд звертає увагу, що відповідно до п. 3 ст. 367 ЦПК України, докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються апеляційним судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Однак, апелянтом не надано до апеляційного суду жодних доказів неможливості подання зазначених документів до суду першої інстанції.

Окрім того, виходячи зпринципу змагальності цивільного процессу сторони повинні подати всі докази на підтвердження своєї позиції сааме в суді першої інстанції, а безпідставне прийняття нових доказів на стадії апеляції може призводити до скасування рішень районних судів, а надалі до скасування рішень апеляційних судів і залишення в силі попередніх.

Отже, наведені в апеляційній скарзі доводи спростовуються матеріалами справи та встановленими судами обставинами, в цілому зводяться до переоцінки доказів та не дають підстав вважати, що судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду першої інстанції.

Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

Отже, апеляційний суд вважає, що судове рішення ґрунтується на повно та всебічно досліджених матеріалах справи, постановлено з дотриманням вимог матеріального та процесуального права і підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

На підставі ч.1 ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, тому відповідно до ст. 141 ЦПК України новий розподіл понесених сторонами судових витрат не здійснюється.

Таких висновків Велика Палата Верховного Суду дійшла у постанові від 15 січня 2020 року у справі №145/1330/17.

На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Комунального підприємства «Міські дороги» - залишити без задоволення.

Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 05 вересня 2019 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Міські дороги» ОМР, Управління дорожнього господарства Одеської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: ОСОБА_2 головний інженер КП «Міські дороги», про стягнення грошових коштів залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 29.11.2021 року.

Головуючий Т.В. Цюра

Судді: Л.А. Гірняк

С.М. Сегеда