Справа № 724/943/20
Провадження № 2/724/55/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 січня 2021 року Хотинський районний суд Чернівецької області в складі:

головуючого судді: Гураль Л.Л.

за участю:

секретаря судового засідання: Рижак П.С.

позивача: ОСОБА_1

представника позивача: ОСОБА_2

відповідача: ОСОБА_3

представника відповідача: ОСОБА_4

розглянувши в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Хотині Чернівецької області справу

за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору Служба у справах дітей Хотинської РДА про позбавлення батьківських прав і збільшення розміру аліментів на малолітню дитину

І. Виклад позицій учасників судового процесу, заяви, клопотання.

На розгляді Хотинського районного суду Чернівецької області перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору Служба у справах дітей Хотинської РДА про позбавлення батьківських прав і збільшення розміру аліментів на малолітню дитину.

В обґрунтування позову зазначає, що відповідач є батьком неповнолітньої дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка проживає разом з матір`ю ОСОБА_1 . На підставі судового наказу Хотинського районного суду Чернівецької області від 25.09.2018 з відповідача стягуються аліменти на утримання дитини в розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму.

Відповідач з жовтня 2019 року не сплачує аліменти та не опікується сином.

Відповідач залишив без належної батьківської уваги, а також ніяким чином не бере участі в утриманні та виховані їхньої спільної дитини.

Позивач стверджує. що самостійно, власними силами, намагається матеріально забезпечити, доглядати та виховувати дитину. Аліменти, які стягуються з відповідача, в умовах збільшення рівня цін та прожиткового мінімуму на дитину, недостатньо для матеріального утримання дитини, що ставить позивача у скрутне матеріальне становище.

У зв`язку з розвитком та дорослішанням дитини збільшились матеріальні витрати на навчання, лікування, відвідування гуртків та інших потреб.

Також позивач стверджує, що дитина відвідує Жванецький заклад дошкільної освіти «Малятко», і позивачем одноособово було здійснено оплату із вересня 2018 середньою вартістю 200,00 грн. щомісяця. Крім того, син активно приймає участі у святкування будь-яких свят і кожна підготовка до свята потребує матеріальних затрат на костюми та необхідний інвентар.

Додатково позивач стверджує, що син часто хворіє, зокрема на ГРВІ та інші інфекційні хвороби, лікування яких є затратним і потребує великих матеріальних витрат, зокрема постійного вживання вітамінів, профілактичного обстеження та лікування для попередження ускладнень.

Позивач посилається, що її заробітна плата становить 3200,00 грн., а тому вона не взмозі самостійно забезпечити достатній рівень життя та розвиток здібностей сина. При цьому стверджує, що відповідач працевлаштований, однак приховує дійсний розмір своїх доходів.

Враховуючи вищенаведене, позивач вважає за доцільне збільшити розмір стягуваних з відповідача аліментів на утримання дитини у твердій грошовій сумі в розмірі 2000,00 грн. щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Щодо позбавлення відповідача батьківських прав зазначає таке.

Відповідач ніяким чином не піклується про дитину, не проявляє заінтересованості в його подальшій долі, не цікавиться успіхами, станом здоровя, не піклується про фізичний та духовний розвиток дитини, його навчанням, підготовокю до самостійного життя, зокрема - не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини. Також відповідач не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для його нормального самоусвідомлення, не надає дитині доступу до культурних та інших добувних цінностей.

Відповідач не виконує свої обов`язки, не бере педагогічної, матеріальної, грошової, посильної трудової, або будь-якої іншої участі у вихованні сина.

Також відповідач не відвідує навчальний заклад, де виховується їх син, а з жовтня 2019 не здійснював жодної грошової виплати на дитину. Син не отримував від батька жодного подарунку на день народження та інші свята. Відповідач останній раз бачив свого сина, коли дитині було 10 місяців, при цьому позивач жодного разу не перешкоджала у спілкування дитини з батьком.

Позивач та її представники в судовому засіданні позовні вимоги підтримали у повному обсязі, вважають позов обґрунтованим поданими доказами. В судових дебатах представник позивача зазначила, що покладаються на розсуд суду щодо вимоги про збільшення розміру аліментів.

Відповідач та його представник в судовому засіданні проти позову заперечували, в письмових поясненнях відповідач зазначив, що любить свого сина, однак ОСОБА_1 створювала навмисно перешкоди і забороняла бачитись з сином. Також стверджує, що аліменти сплачував, однак після того як втратив роботу, виникли проблеми зі сплатою аліментів.

Представник третьої особи в судовому засіданні 19.01.2021 підтримав позов у повному обсязі.

ІІ. Процесуальні дії у справі.

Ухвалою суду від 03.07.2020р. відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання.

Ухвалою суду від 29.07.2020 залучено до участі у справі третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Службу у справах дітей Хотинської РДА та відкладено підготовче засідання за заявами представника позивача та відповідача.

08.09.2020 судове засідання було відкладено за заявою відповідача.

30.09.2020 сторони в судове засідання не з`явилися, у зв`язку з чим судове засідання було відкладено.

Ухвалою суду від 20.10.2020 судове засідання було відкладено через хворобу відповідача.

03.11.2020 в судовому засіданні оголошено перерву та надано можливість позивачу залучити до матеріалів справи висновок служби про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача.

Ухвалою від 16.12.2020 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

В судовому засіданні 19.01.2020р. судом було оголошено перерву, з підстав неможливості вирішення даного спору в даному судовому засіданні.

ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_1 є батьками ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 від 19.01.2016 (а.с.13).

Рішенням Хотинського районного суду Чернівецької області від 04.05.2017 шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 було розірвано. Після реєстрації розірвання шлюбу залишити позивачу дошлюбне прізвище « ОСОБА_1 » (а.с.14).

Судом встановлено, що з відповідача на користь позивача на утримання дитини ОСОБА_5 стягуються аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, про що свідчить судовий наказ Хотинського районного суду від 25.09.2018 (а.с.20).

Згідно з розрахунком заборгованості зі сплати аліментів вбачається, що станом на 01.06.2020 заборгованість ОСОБА_3 перед ОСОБА_1 становить 10458,44 грн. (а.с.15).

Відповідно до довідки про доходи позивача, остання працює менеджером з організації консультативних послуг у ПП «БУК.К» та її загальна сума доходу за період з липня 2019 по квітень 2020 без урахування аліментів становить 32092,57 грн. (а.с.12).

Зі змісту довідки Хотинської міської ради від 18.05.2020 вбачається, що син ОСОБА_5 знаходиться на утриманні матері і проживає разом з нею в АДРЕСА_1 (а.с.21).

Згідно з повідомленням Жванецького закладу дошкільної освіти «Малятко» від 02.06.2020, ОСОБА_5 з 2017 року відвідує даний заклад і є вихованцем середньої групи «Сонечко». За період перебування дитини в закладі, батько ОСОБА_3 жодного разу не відвідував даний заклад, з вихователями не спілкується. Мати бере активну участь у житті сина, відвідує батьківські збори, вчасно сплачує за харчування дитини, за період з 01.01.2019 по 31.03.2020 було сплачено 1970,00 грн. (а.с.22).

Судом також досліджено довідку Жванецької амбулаторії загальної практики сімейної медицини від 12.06.2020 щодо стану здоров`я дитини - ОСОБА_5 (а.с.23-24).

Відповідно до довідки Жванецької сільської ради Кам`янець - Подільського району Хмельницької області від 18.11.2020 №1213, ОСОБА_1 проживає без реєстрації в АДРЕСА_2 та разом з нею проживає син - ОСОБА_5 (а.с.104).

Рішенням комісії з питань захисту прав дитини органу опіки та піклування Кам`янець - Подільської районної державної адміністрації №164 від 09.12.2020 надано висновок про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 відносно малолітнього сина - ОСОБА_5 (а.с. 106-107).

Згідно з розрахунком заборгованості зі сплати аліментів вбачається, що станом на 01.11.2020 заборгованість ОСОБА_3 перед ОСОБА_1 становить 14065,94 грн. (а.с.112).

Також судом встановлено, що у відповідача на утриманні перебуває малолітня донька - ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , про що свідчить свідоцтво про народження серії НОМЕР_2 (а.с.87).

Відповідно до свідоцтва про шлюб серія НОМЕР_3 від 10.09.2019 ОСОБА_3 перебуває в шлюбі з 10.09.2019 року (а.с.88) і його дружина вагітна, що підтверджується довідкою лікаря від 12.10.2020 (а.с.89).

Згідно з довідкою ТОВ «Ласунка Плюс» дохід ОСОБА_3 за період з 24.03.2020 по 30.06.2020 склав 15 547,20 грн. (а.с.90).

30.09.2020 відповідач звільнений із займаної посади у ТОВ «Ласунка Плюс», про що свідчить запис у трудовій книжці та на даний час офіційно не працевлаштований (а.с.91).

06.07.2020 відповідачем було здійснено оплату аліментів на суму 1000,00 грн., що підтверджується квитанцією №73 (а.с.92).

Свідок ОСОБА_9 пояснила суду, що є рідною мамою позивача. Так, її донька разом зі своїм сином проживає в будинку батьків. Батько дитини, після розлучення, декілька раз приїжджав до них, кидав каміння у вікна та поводив себе неадекватно. Також одного разу під`їхав автомобіль і хтось кинув на подвір`я іграшку. На думку свідка, це був відповідач. Після цього батько позивачки спілкувався щодо поведінки відповідача з його батьками і вимагав, щоб той «заспокоївся». В подальшому після цієї розмови відповідач перестав приїжджати до них додому. Свідок жодного разу його не бачила, участі у вихованні свого сина відповідач не приймає взагалі. Крім того, свідок повідомила, що вона проти того, щоб відповідач приїжджав до них, однак якщо позивачка не заперечує щодо зустрічей батька з дитиною, то і вона чинити перешкод не буде.

Свідок ОСОБА_10 пояснив суду, що є рідним батьком позивачки. Так, його донька була одружена з відповідачем і в них народився син. Однак сімейні стосунки тривали недовго і вони розлучилися. Батьки позивачки разом з її дитиною забрали до себе до дому, де вони проживають на даний час. Відповідач інколи приїжджав до них додому в пізню пору доби, де поводив себе неадекватно, шумів біля будинку. У зв`язку з цим свідок провів бесіду з батьками відповідача щодо неприпустимої поведінки останнього. Після цього відповідач не появлявся, до дитини не приїжджав, участі у вихованні сина не приймав.

ІV. Норми права, застосовані судом, оцінка доказів, аргументів, наведених учасниками справи, та висновки щодо порушення, не визнання або оспорення прав чи інтересів, за захистом яких мало місце звернення до суду.

Щодо вимоги про збільшення розміру аліментів судом враховується таке.

Згідно зі статтями 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття.

Відповідно до положень статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Частиною другою статті 182 СК України у редакції Закону України від 03 липня 2018 року № 2475-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення економічних передумов для посилення захисту права дитини на належне утримання» встановлено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Згідно з частиною першої статті 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом.

Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів один із батьків дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

У пункті 23 постанови Пленуму Верховного суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм СК України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Відповідно до статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків (частина друга статті 51 Конституції України) і закріплюється в сімейному законодавстві, зокрема статтею 180 СК України на батьків покладено обов`язок по утриманню дитини до досягнення нею повноліття.

Враховуючи зміст ст.ст. 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів - але ці обставини підлягають доказуванню, чого не відбулось по зазначеній справі.

Так судом встановлено, що на даний час відповідач не працевлаштований, вдруге одружився та очікує на народження дитини, а отже має місце зміна сімейного стану відповідача.

Твердження позивача стосовно того, що відповідач працює неофіційно та має фактично більший прибуток і що його матеріальний стан змінився - позивачем перед судом не доведено належними та допустимими доказами, сам відповідач заперечує ці обставини.

Також безпідставними є посилання позивача, що з жовтня 2019 року відповідач припинив сплачувати аліменти, оскільки судом встановлено, що 06.07.2020 відповідачем було здійснено оплату аліментів на суму 1000,00 грн., що підтверджується квитанцією №73, що також відображено в розрахунку заборгованості зі сплати аліментів, при цьому заборгованість зі сплати аліментів становить 14065,94 грн.

Натомість матеріальний стан позивача покращився, оскільки остання після визначення розміру аліментів судом, а саме з липня 2019 року офіційно працевлаштована, про що свідчить довідка про доходи (а.с.12).

Крім того, не знайшли свого підтвердження доводи позивача про те, що збільшились матеріальні витрати на навчання, лікування, відвідування гуртків та інших потреб дитини.

Отже, за таких обставин суд приходить до висновку про те, що позивачем не було надано достовірних доказів на підтвердження тверджень про зміну матеріального стану відповідача відносно періоду, коли було ухвалено попереднє рішення суду, яким було визначено розмір стягуваних аліментів, у зв`язку з чим в задоволенні позову про збільшення розміру аліментів - відмовляє.

Щодо вимоги про позбавлення батьківських прав судом враховується таке.

Згідно із частиною 8 статті 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Відповідно до статті 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватись всупереч інтересам дитини, крім того, відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства, а також ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Частиною 1 ст. 165 Сімейного кодексу України передбачено право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Відповідно до ч.1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він:

1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування;

2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини;

3) жорстоко поводяться з дитиною;

4) є хронічними алкоголіками або наркоманами;

5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва;

6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.

Статтею 11 Закону України Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року, № 2402-III передбачено, що сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього.

Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків.

Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Згідно частин 1, 2 статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.

Відповідно до пункту 15 постанову Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30 березня 2007 року, № 3 (далі - Постанова) позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Згідно абзацу 2 пункту 16 Постанови ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Звертаючись з даним позовом до суду позивач стверджує, що відповідач ухиляється від виконання батьківських обов`язків по вихованню сина - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що відповідно до п.2 ч.1 ст. 164 СК України є підставою для позбавлення батьківських прав.

Позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав та інтересів дитини. Тому, у кожному випадку треба виявити і оцінити позитивний результат у долі дитини, який має настати.

Позбавлення батьківських прав - це водночас і санкція за протиправну винну поведінку матері або батька, яку можна вважати юридичною відповідальністю.

Суд вважає, що позивачем не доведено факт злісного ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків щодо своєї малолітньої дитини.

При цьому судом враховується, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на батька і можливо лише при доведенні винної поведінки останнього, його свідомого нехтування своїх батьківських обов`язків, а складні стосунки між батьками не повинні впливати на інтереси дитини.

Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батька.

В ході розгляду справи, відповідач пояснив суду, що після розлучення він намагався налагодити стосунки з позивачем та відвідувати сина. Однак через неприязні стосунки як з позивачем, так і з її батьками, він не має можливості спілкуватися з сином. Крім того, враховуючи те, що дитина вже підросла, відповідач побоюється за психологічний стан дитини і не зовсім розуміє як правильно себе поводити. Також відповідачу невідомо, як мати налаштувала сина проти батька. Разом з цим відповідач пояснив, що має намір піклуватися про свого сина, і йому роз`яснили право на звернення до відповідних органів з приводу визначення годин для такого спілкування.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. Факт оскарження відповідачами заяви про позбавлення батьківських прав також може свідчити про їх інтерес до дитини (рішення від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України»).

Відповідно до статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатися у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

За правилами статті 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і заходи національних органів, спрямовані перешкоджати цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції (пункт 49 рішення Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України» та пункт 47 рішення ЄСПЛ від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України»).

Тобто вирішення питання про позбавлення відповідача батьківських прав охоплюється статтею 8 Конвенції і є втручанням у його право на повагу до свого сімейного життя, яке у свою чергу не є абсолютним.

Позбавлення ОСОБА_3 батьківських прав не відповідає цілям, зазначеним у пункті 2 статті 8 Конвенції.

У цій справі відсутні виключні обставини, за яких відповідач може бути позбавлений батьківських прав, що не суперечить Конвенції про права дитини, і в такому випадку судом на перше місце ставляться «якнайкращі інтереси дитини», оцінка яких включає в себе знаходження балансу між усіма елементами, необхідними для прийняття рішення.

Щодо висновку Служби у справах дітей про доцільність позбавити батьківських прав відповідача судом враховується наступне.

Відповідно до правил частини 6 статті 19 СК України суд не погоджується з таким висновком, оскільки він є недостатньо обґрунтованим.

У наданому висновку відсутні дані про умисне ухилення батька від виконання батьківських обов`язків з утримання дитини, не наведено даних про роботу або намагання цього органу, відповідального за захист прав дітей, об`єктивно визначити ставлення батька до дитини, не зазначено, чому саме позбавлення батьківських прав відповідача піде на користь інтересам дитини.

Також судом враховується, що в матеріалах справи відсутні будь-які докази на підтвердження того, що до відповідача вживалисяпрофілактичні заходи чи попередження щодо необхідності змінити свою поведінку по відношенню до виховання дитини і такі заходи не призвели до позитивних змін.

Відповідно до ст. 12, ст. 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Враховуючи вищенаведене в задоволенні позову про збільшення розміру аліментів та позбавлення батьківських прав слід відмовити.

V. Розподіл судових витрат між сторонами.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати покладаються на позивача у зв`язку з відмовою в задоволенні позову у повному обсязі.

Керуючись ст. ст. 12, 76-81, 141, 259, 263- 265, 268 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволені позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору Служба у справах дітей Хотинської РДА про позбавлення батьківських прав і збільшення розміру аліментів на малолітню дитину - відмовити.

Попередити ОСОБА_3 про необхідність змінити ставлення до виховання сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Покласти на органи опіки та піклування контроль за виконанням ОСОБА_3 батьківських обов`язків щодо сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Чернівецького апеляційного суду, а якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 02 лютого 2021 року.

Суддя: Л. Л. Гураль