Дата документу 01.02.2021 Справа № 333/1543/20
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 333/1543/20 Головуючий у 1 інстанції
№ провадження 22-ц/807/275/21 Стоматов Е.Г.
Доповідач: Бєлка В.Ю.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 лютого 2021 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого: Бєлки В.Ю.

Суддів: Кухаря С.В.

Онищенко Е.А.

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 15 вересня 2020 року у справі за позовом Акціонерного товариства «Державний експертно-імпортний банк України» до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2020 року АТ «Державний експертно-імпортний банк України» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості, посилаючись на те, що 16 серпня 2010 року між ПАТ «Державний експертно-імпортний банк України», правонаступником якого є АТ «Державний експертно-імпортний банк України» та відповідачем укладено договір про відкриття кредитної лінії до карткового рахунка у рамках зарплатного проекту № .

Відповідно до п. п. 2.4., 2.6., 2.10. кредитного договору банк відкрив відповідачу кредитну лінію з лімітом не більше 4 000 грн. під 34 % річних.

Згідно з умовами кредитного договору дія кредитної лінії припиняється 31 липня 2018 року.

Відповідно до п. 2.4. кредитного договору позичальник зобов`язався своєчасно, в порядку передбаченому кредитним договором, повернути банку кредит та сплати проценти за його користування.

Використовуючи свою платіжну картку відповідач отримував грошові кошти в межах встановленого кредитним договором ліміту.

Зазначає, що відповідач перестав належним чином сплачувати кредит та проценти, чим порушив свої зобов`язання за договором.

Згідно п. п.8.1.1., 8.1.2. кредитного договору позичальник у разі прострочення сплати заборгованості за кредитом та/або процентів за користування кредитом, сплачує банку за кожний день прострочення, включаючи день сплати, пеню. Пеня нараховується на суму прострочених платежів із розрахунку фактичної кількості прострочених днів, починаючи з дня виникнення простроченої заборгованості до дня погашення відповідної заборгованості у повному обсязі, у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, який сплачується пеня.

У зв`язку з невиконанням відповідачем своїх грошових зобов`язань за кредитним договором, банк неодноразово направляв відповідачу листи з вимогою погасити прострочену заборгованість, але відповідач, всупереч умовам кредитного договору, вимоги банку у повному обсязі не виконав.

Станом на 31 січня 2020 року прострочена заборгованість відповідача за кредитним договором становить 9 364 грн. 03 коп., з яких: 3 903 грн. 08 коп. заборгованість за кредитною лінією; 2 369 грн. 35 коп. заборгованість за процентами за період з 30.03.2018 по 30.01.2020; 1 840 грн. 21 коп. пеня за прострочення сплати процентів за період з 31.01.2019 по 30.01.2020; 354 грн. 60 коп. 3 % за прострочення сплати процентів за період з 31.07.2017 по 30.01.2020; 869 грн. 79 коп. втрати від інфляції за прострочення сплати процентів за період з 01.08.2017 по 31.12.2019.

Відповідач в добровільному порядку заборгованість за кредитним договором не сплачує.

Посилаючись на зазначені обставини, АТ «Державний експертно-імпортний банк України» просило суд стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором у загальному розмірі 9 364 грн. 03 коп. та витрати по сплаті судового збору.

Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 15 вересня 2020 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» заборгованість за договором про відкриття та обслуговування карткового рахунку з видачею платіжної картки в рамках зарплатного проекту № року у розмірі 9 364 грн. 03 коп.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 102 грн. 00 коп.

У апеляційній скарзі ОСОБА_1 зазначає, що рішення суду постановлено з порушенням норм матеріального і процесуального права. Апеляційну скаргу мотивує тим, що судом не в повному обсязі з`ясовані обставини справи, що мали суттєве значення при вирішені спору. Судом допущено невірне тлумачення статей 625, 1048 ЦК України, через що безпідставно стягнуто штрафні санкції ще і з нарахованих процентів за користування кредитними коштами. Не з`ясовано час утворення заборгованості за кредитною лінією, та не враховано, що за основною заборгованістю вже сплинув строк позовної давності. Не надана оцінка розрахунку заборгованості. Не перевірені повноваження представника позивача при зверненні з позовом до суду. Просить скасувати рішення суду та постановити нове рішення, яким відмовити у задоволені позову.

Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 369 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Ухвалою Запорізького апеляційного суду справу призначено до апеляційного розгляду в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи та без проведення судового засідання в порядку ч. 1, ч. 2 ст. 369 та ч. 13 ст. 7 ЦПК України.

Відповідно до відзиву на апеляційну скрагу поданого представником АТ «Укрсімбанк» І.Г. Колесник висновки суду першої інстанції відповідають встановленим обставинам та наданим доказам. Довіреність, яка видана на його ім`я відповідає діючому законодавству та підписана головою Правління Банку. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

ОСОБА_2 подав відповідь на відзив у якому зазначав, що позивач ні в позові ні у відзиві на апеляційну скаргу не вказав час з якого він перестав вносити кошти на картковий рахунок та час з якого по картковому рахунку припинився рух коштів. Більш того не встановлено, коли саме утворилась заборгованість і взято до уваги той факт, що за основною заборгованістю вже сплинув строк позовної давності у три роки. У матеріалах справи відсутня довіреність на ім`я адвоката Колесник І.Г., нова довіреність долучена тільки до відзиву на його апеляційну скаргу. Просить задовольнити його апеляційну скаргу.

Вислухавши доповідь судді, вивчивши апеляційну скаргу та матеріали справи, колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України за результатами розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, апеляційний суд має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

Судом встановлено і підтверджено матеріалами справи, що 16 серпня 2010 року між АТ «Державний експортно-імпортний банк України» та ОСОБА_1 укладено договір про відкриття та обслуговування карткового рахунку з видачею платіжної картки в рамках зарплатного проекту № , відповідно до умов якого, позивач відкрив відповідачу кредитну лінію з лімітом не більше 4 000 грн. під 34 % річних, з дією кредитної лінії до 31 липня 2018 року. Відповідно до умов кредитного договору позичальник зобов`язався своєчасно, в порядку передбаченому кредитним договором, повернути банку кредит та сплати проценти за його користування. Відповідач належним чином умови договору не виконував, у зв`язку з чим утворилась заборгованість в розмірі 9 364 грн. 03 коп.

Задовольняючи позовні вимоги банку, суд першої інстанції виходив з того, що вважав вимоги банку доведеними та обґрунтованими.

Колегія суддів погоджується із зазначеними висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.

Згідно з ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу.

Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Як встановлено судом та не заперечується сторонами, відповідач не виконував належним чином умови кредитного договору, а саме не здійснював погашення наявної у нього заборгованості. Таким чином, висновок суду першої інстанції про обґрунтованість позовних вимог банку є законним.

Посилання відповідача в апеляційній скарзі на пропуск банком строку позовної давності, колегія суддів не бере до уваги, оскільки відповідно до статей 256, 257 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ч. 3 ст. 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Проте, відповідачем під час розгляду справи в суді першої інстанції не було заявлено, ані усно, ані письмово, про застосування строків позовної давності.

Довід апеляційної скарги щодо неналежного встановлення судом першої інстанції обставин справи колегія суддів відхиляє. Відповідач посилається, що пункти 2.4., 2.6., 2.10. Кредитного договору, на які послався в своєму рішенні суд, містять положення, що не мають відношення до предмету доказування, наводячи при цьому положення відповідних пунктів Договору про відкриття та обслуговування карткового рахунка з видачею платіжної картки в рамках зарплатного проекту. Однак, всі умови саме надання кредитних коштів відповідачу закріплені в Додатковій угоді № 1 до вказаного Договору, і саме у пунктах 2.4., 2.6., 2.10. угоди, на які посилався суд, зазначені умови отримання, використання та повернення коштів, що стали підставою для стягнення з позичальника суми заборгованості. Тобто саме по собі некоректне формулювання судом в рішенні назви договору не вплинуло на правильність його ухвалення.

Більш того, як вбачається з матеріалів справи, відповідач був ознайомлений зі змістом як Договору про відкриття та обслуговування карткового рахунка та і з Додатковою угодою до нього, погодився з їх умовами, проте взятих на себе зобов`язань не виконав.

Інші докази та обставини, на які посилається скаржник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Таким чином, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення, а тому не є суттєвими і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст. 374, 375, 382, 383 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 15 вересня 2020 року в цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

У разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справ, зазначений строк обчисляються з дня складання повного тексту постанови.

Повна постанова складена 01 лютого 2021 року.

Головуючий: В.Ю. Бєлка

Судді: С.В. Кухар

Е.А. Онищенко