Справа № 185/1289/20
Провадження № 2/185/205/21
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

28 січня 2021 року Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі головуючого судді Головіна В.О., за участі секретаря судового засідання Мерцалової Н.В., представника позивача адвоката Бутенко О.А., відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 її представника адвоката Ткач Т.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Павлограді, у спрощеному позовному провадженні, цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення боргу

В С Т А Н О В И В

17 лютого 2020 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 у якому просила стягнути з відповідачів на її користь суму боргу в розмірі 3450 доларів США з кожного, 3% річних за прострочення виконання зобов`язання у розмірі 324,11 доларів США з кожного та судові витрати по справі в сумі 923,88 гривень з кожного.

Позов обґрунтовано тим, що 20 березня 2008 року її син, ОСОБА_1 , придбав у власність для своєї сім`ї квартиру АДРЕСА_1 . Кошти у розмірі 23000 доларів США на придбання квартири, були надані Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» на підставі договору про надання споживчого кредиту №0 від 20 березня 2008 року, строком до 20 березня 2013року. У забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_1 за кредитним договором, були укладені договір іпотеки та договір поруки ОСОБА_2 , ОСОБА_4 та ОСОБА_3 .

З 25 серпня 2007 року по 30 серпня 2019 року ОСОБА_1 , перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 . У зв`язку з тим, зазначає Позивач, що почався стрибок курсу долара, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , попросили надати їм у борг кошти для того, щоб швидше погасити кредит. На час отримання кредиту курс долара США становив 505 грн. за 100 доларів США, станом на 14.10.2009 року курс долара США становив 800,62 грн. за 100 доларів США. Позивач зі своїм чоловіком, ОСОБА_4 погодилися. 14 жовтня 2009 року з депозитного рахунку ОСОБА_4 , було знято 6900 доларів США та погашена частина кредиту за придбану квартиру.

В цей же день ОСОБА_1 , була надана розписка про повернення даної суми 6900 доларів США у строк до 01.01.2017 року. Позивач зазначає, що ОСОБА_2 , не заперечувала проти отримання від них з батьком даних коштів та погашення кредиту за квартиру, яка була придбана для їх сім`ї.

Позивач вважає, що грошові кошти у розмірі 6900 доларів США, були отримані ОСОБА_1 під час шлюбу з ОСОБА_2 , є їх спільною сумісною власністю, а подружжя солідарними боржниками за цим договором.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер. 16 березня 2018 року позивач отримала свідоцтво про право на спадщину за законом до майна померлого чоловіка ОСОБА_4 . В порушення зобов`язань, відповідачі не повернули позичені ними кошти, що дає позивачу право на повернення позиченої суми, 3% річних як проценти від простроченої суми.

В судовому засіданні позивач та представник позивача підтримали позовні вимоги, надали суду пояснення, які відповідають змісту позовних вимог.

Відповідач ОСОБА_1 , не заперечував проти задоволення позовних вимог. Відповідаючи на запитання суду повідомив, що він дійсно написав дві розписки про отримання грошових коштів. Розбіжності у тексті розписок пояснив тим, що допустив помилку.

Відповідач ОСОБА_2 та її представник, кожен окремо, просили відмовити в задоволенні позову у повному обсязі. Пояснили, що про існування позики та розписок про отримання позики, ОСОБА_2 не знала. Вказані грошові кошти вона не отримувала, у спільний сімейний бюджет кошти не надходили.

У відзиві на позов від 07 квітня 2020 року, відповідач зазначила, що вона не отримувала грошових коштів ні від позивача, ні від померлого ОСОБА_4 , ні від ОСОБА_1 і нічого про їх існування не знала, а тому відсутні підстави для стягнення з неї вказаних коштів.

Спільне життя з ОСОБА_1 , не склалося. Рішенням Павлоградського міськрайонного суду від 30 серпня 2019 року, шлюб був розірваний. За період шлюбу, а саме 20 березня 2008 року, ними дійсно за договором купівлі-продажу квартири, куплена квартира АДРЕСА_1 , яка була оформлена на ОСОБА_1 . Оформлення договору купівлі-продажу квартири здійснювала Приватний нотаріус. Кошти на придбання квартири були отримані ними за спільним рішенням у Акціонерному комерційному інноваційному банку «УкрСиббанк» 20.03.2008 року, що підтверджується договором про надання споживчого кредиту №0. У пункті 1,4 вказаного Договору зазначено, що кредит надається ОСОБА_1 для його особистих потреб, а саме на купівлю квартири за адресою АДРЕСА_2 . Кредитні зобов`язання за договором про надання споживчого кредиту №0, були ними виконані 29 листопада 2013 року, що підтверджується довідкою Акціонерного комерційного інноваційного банку «УкрСиббанк» за №54-2-94/52 від 29.11.2013 року.

Відповідач, ОСОБА_2 , вважає, що позики і відповідно розписки не існувало.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до статті 1046 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Отже, письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво - чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти їх справжню правову природу, незалежно від найменування документа, незважаючи на найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.

Крім того, частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики позичальник зобов`язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.

Таким чином, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг із зобов`язанням її повернення та дати отримання коштів.

У разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. Для цього, з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов.

Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 11 листопада 2015 у справі № 6-1967цс15.

Крім того, частиною першою статті 530, частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики позичальник зобов`язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.

Отже, розписка, як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг грошей із зобов`язанням їх повернення та дати отримання коштів.

Відповідно до правової позиції викладеної в постанові Великої палати Верховний Суду у постанові від 16 січня 2019 року у справі № 464-3790/16-ц за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладання, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.

Згідно розписки від 14.09.2009 року, складеної на російській мові, ОСОБА_1 , зобов`язувався повернути суму боргу 6900 доларів США до 01.01.2017 року. При цьому, в розписці зазначена дата отримання грошових коштів 14.10.2009 року.

Згідно розписки від 14.10.2009 року, складеної на російській мові, ОСОБА_1 , зобов`язувався повернути суму боргу 6900 доларів США за вимогою. При цьому, в розписці зазначена дата отримання грошових коштів 14.10.2009 року.

Таким чином, позивачем надано суду дві різних розписки, у яких, зі слів позивача і відповідача ОСОБА_1 , йде мова про одну й ту саму позику. Вказані обставини викликають у суду сумнів в наявності реального факту отримання позики та складання померлим ОСОБА_4 зазначених розписок.

Наявність у наданих позивачем розписках зобов`язань повернути борг у грошовій сумі, не може свідчити про те, що між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 було укладено договір позики та те, що ОСОБА_4 було передано відповідачу ОСОБА_2 грошові кошти. Відповідачу, ОСОБА_2 , не було невідомо про існування зазначених розписок ОСОБА_1 .

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 177 ЦПК України позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги.

Тобто, позивач як сторона по справі, зобов`язаний довести ті обставини на які він посилається як на правову підставу своїх вимог, оскільки обов`язок подання доказів покладається на позивача.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір, тому подання позивачем доказів на підтвердження наведених вище обставин є обов`язковим.

Виходячи з вимог цивільного процесуального законодавства, позивач повинен подати належні та допустимі докази на обґрунтування тих обставин на які він посилається як на підставу для задоволення його вимог, і на підставі яких суд в подальшому встановить наявність підстав для задоволення позову чи відмови у його задоволенні.

Відповідно до роз`яснень, що надані в п. 23, 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12.06.2009 року №2, розглядаючи справи, судам слід неухильно виконувати вимоги статей про належність і допустимість доказів. Виходячи з принципу процесуального рівноправ`я сторін та враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів.

Однак, позивач та представник позивача не надали суду переконливих доказів на підтвердження факту передачі померлим ОСОБА_4 , відповідачу ОСОБА_2 , грошових коштів, які позивач вимагає повернути.

Порушенням принципу змагальності сторін та диспозитивності цивільного судочинства буде звільнення позивача від обов`язку доказування, та не припустимим є ґрунтування судового рішення на припущеннях навіть з урахуванням загальновідомих обставин.

Так само рішення суду не може обґрунтовуватись лише самими правовими підставами або аргументами на які робиться посилання в позовній заяві без встановлення відповідних фактів.

Відповідно до ч. 1 та 3 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Зважаючи на те, що відповідач ОСОБА_1 позов визнав і підтвердив, що він отримав грошові кошти від батька ОСОБА_4 , позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Суд дійшов висновку про те, що з ОСОБА_1 слід стягнути на користь позивача борг за договором позики грошей в сумі 3450.00 доларів США., три відсотка річних за прострочення виконання зобов`язання в сумі 324.11 доларів США, Ѕ частину витрат по сплаті судового збору в сумі 923.88 гривень.

В задоволенні іншої частини позовних вимог слід відмовити.

Витрати по сплаті судового збору в розмірі Ѕ частини від суми судового збору в сумі 923.88 гривень покласти на ОСОБА_3 .

Керуючись ст. ст.263, 264, 265, 280-283 ЦПК України суд

У Х В А Л И В

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення боргу задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ), на користь ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 ) борг за договором позики грошей в сумі 3450.00 доларів США.

Стягнути з ОСОБА_1 , ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ), на користь ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 ) три відсотка річних за прострочення виконання зобов`язання в сумі 324.11 доларів США.

Стягнути з ОСОБА_1 , ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ), на користь ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 ) Ѕ частину витрат по сплаті судового збору в сумі 923.88 гривень.

Витрати по сплаті судового збору в розмірі Ѕ частини від суми судового збору в сумі 923.88 гривень покласти на ОСОБА_3 .

В задоволенні іншої частини позовних вимог ОСОБА_3 відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Апеляційна скарга подається до Дніпровського апеляційному суду.

Повний текст рішення суду складено 01 лютого 2021 року.

Суддя:В. О. Головін