КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 листопада 2021 року м.Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Поліщук Н.В.,

суддів Андрієнко А.М., Соколової В.В.,

за участю секретаря судового засідання Чепур Н.К.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 та апеляційною скаргою Акціонерного товариства "АЛЬФА-БАНК" на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 11 травня 2021 року, ухваленого під головуванням судді Рибака М.А. ,

у справі за позовом ОСОБА_2 до Державного реєстратора Комунального підприємства "Реєстраційне бюро" Сороки Валерія Миколайовича, ОСОБА_1 , третя особа: Акціонерне товариство "АЛЬФА-БАНК", ОСОБА_3 про скасування рішення і запису, визнання права власності,-

встановив:

У вересні 2019 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом, уточненим в ході розгляду справи, та просила ухвалити рішення, яким:

Скасувати рішення державного реєстратора Комунального підприємства "Реєстраційне бюро" Сороки В.М., індексний номер: 47107774 від 29 травня 2019 року, згідно з яким 27 травня 2019 року внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запис №31774228 про державну реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 000, за Акціонерним товариством "Укрсоцбанк" на підставі - Іпотечний договір, серія та номер: 2526, виданий 09.07.2007 року, видавник: Онищенко В.С., приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу, Повідомлення, серія та номер: БН, видавник: АТ "Укрсоцбанк".

Скасувати запис про право власності №31774228 на квартиру АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 000, за Публічним акціонерним товариством "Укрсоцбанк", правонаступником якого є Акціонерне товариство "Альфа-Банк".

Визнати право власності на квартиру АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 000, за ОСОБА_2 (Код РНОКПП - НОМЕР_1 ).

Вимоги обґрунтовує тим, що 09 липня 2007 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку "Укрсоцбанк" та ОСОБА_3 укладено договір невідновлювальної кредитної лінії №028/25-253, згідно із яким позичальнику надані кредитні кошти в сумі 62000 доларів США на строк до 30 червня 2017 року.

Кредитні зобов`язання забезпечені майновою порукою ОСОБА_2 згідно іпотечного договору від 09 липня 2007 року №028/15-340, відповідно до якого в забезпечення зобов`язань передано квартиру, що вказана у позовних вимогах.

27 травня 2019 року державний реєстратор Сорока В.М. здійснив реєстрацію права власності на квартиру за банком кредитором.

12 серпня 2019 року банк кредитор на підставі договору купівлі-продажу відчужив квартиру на користь ОСОБА_1

ОСОБА_2 вказує, що реєстрацію права власності на квартиру за банком проведено з порушенням вимог закону.

Так, згідно із умовами договору іпотеки перехід права власності на квартиру від поручителя до кредитора міг відбутися лише на підставі окремо укладеного договору про задоволення вимог кредитора.

Окрім того, зазначає, що державним реєстратором порушений визначений у частині 1 статті 18 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" порядок, а саме: внесення запису про право власності на іпотечне майно здійснено 27 травня 2019 року до прийняття рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень 29 травня 2019 року, тоді як закон визначає іншу послідовність.

Також вказує, що для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки державному реєстратору згідно із пунктом 61 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року №1127, передбачається надання документів щодо повідомлення іпотекодержателя та боржника про усунення порушень, натомість таких документів ОСОБА_2 не отримувала.

Окрім того, виходячи з положень пункту 51 цього ж Порядку, державному реєстрацію не надано договору про задоволення вимог іпотекодержателя.

Вказує, що на виконання частини 3 статті 37 Закону України "Про іпотеку" державному реєстратору не надано документу про оцінку майна.

З огляду на вказані порушення також зазначає, що квартира має бути повернута у її власність.

Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 11 травня 2021 року позовні вимоги задоволено, вирішено:

Скасувати рішення державного реєстратора Комунального підприємства "Реєстраційне бюро" Сороки Валерія Миколайовича, індексний номер: 47107774 від 29.05.2019 року, згідно з яким 27.05.2019 року внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запис № 31774228 про державну реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 000, за Акціонерним товариством "Укрсоцбанк" на підставі - Іпотечного договору, серія та номер: 2526, виданий 09.07.2007 року, видавник: Онищенко B.C., приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу, Повідомлення, серія та номер: БН, видавник: AT "Укрсоцбанк".

Скасувати запис про право власності № 31774228 на квартиру АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 000, за Публічним акціонерним товариством "Укрсоцбанк", правонаступником якого є Акціонерне товариство "Альфа-Банк".

Визнати право власності на квартиру АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 000, за ОСОБА_2 .

Стягнути з Комунального підприємства "Реєстраційне бюро" Сороки Валерія Миколайовича та ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір в сумі 3000 грн. по 1500 грн. з кожного.

Не погодившись з ухваленим рішенням, ОСОБА_1 подано апеляційну скаргу, у якій просить рішення скасувати та у задоволенні позову відмовити, вирішити питання про судові витрати, а у разі залишення рішення в частині визнання права власності без змін, доповнити його із визначенням компенсації добросовісному набувачу та поновити іпотеку.

Посилається на помилковість висновків суду, що перехід права власності на предмет іпотеки міг здійснюватися лише на підставі окремого договору. Обґрунтовуючи вказані доводи, посилається на правові висновки Верховного Суду України в постанові від 10 жовтня 2011 року у справі №21-131а11, які також вказані у послідуючих постановах Верховного Суду України та Верховного Суду.

Доводи позовної заяви та відповідні висновки суду в частині, що боржнику та іпотекодержателю не надсилались вимоги про усунення порушення зобов`язання, вважає такими, що не відповідають дійсності, оскільки нею отримано докази про здійснення таких відправлень за декількома адресами. Докази не були надані в суд першої інстанції, оскільки вони знаходились у банку та отримані на запит адвоката від 04 червня 2021 року. Вказує, що фактичне відправлення таких повідомлень за належними адресами не є підставою уважати про недотримання порядку звернення стягнення на предмет іпотеки.

Щодо доводів позову та висновків суду про не проведення оцінки вказує, що такі не відповідають дійсності, оскільки оцінка була проведена. Окрім того, в договорі іпотеки була вказана заставна вартість.

В частині доводів позову та висновків суду щодо порушення послідовності і вчинення в різні дати реєстрації права власності та рішення про державну реєстрацію вказує, що викладене не ґрунтується на положеннях закону, який регулює державну реєстрацію прав, оскільки датою та часом державної реєстрації є дата реєстрації заяви про державну реєстрацію у базі даних. Тобто, після подання заяви державний реєстратор прийняв рішення по заяві і державна реєстрація права здійснена датою подання заяви.

Вказує, що задовольнивши позовні вимоги, суд не вирішив питання про компенсацію добросовісному набувачу.

Окрім того, поновивши право власності позивача на квартиру, суд не поновив іпотеку, що дає позивачу змогу ухилитися від виконання зобов`язань.

АТ "АЛЬФА-БАНК" подано апеляційну скаргу, у якій просить рішення скасувати, у задоволенні позову відмовити.

Посилається на те, що банк, як кредитор та іпотекодержатель приймав участь у розгляді справи в статусі третьої особи, натомість підстави та предмет позову стосуються прав та свобод банку, а ухвалене рішення впливає на його права, інтереси та обов`язки. У зв`язку із цим зазначає, що позов пред`явлено не до належної особи. Вказує на правові висновки, викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04 вересня 2018 року по справі №823/2042/16, від 13 березня 2019 року по справі №757/39920/15, а також від 17 квітня 2018 року по справі №523/9076/16.

В частині не проведення оцінки зазначає, що така була проведена 11 травня 2019 року, натомість порядком державної реєстрації прав на нерухоме майно не визначено її в переліку документів, які мають бути надані.

Також вказує, що іпотекодержателем дотримано вимог про направлення повідомлень про порушення зобов`язань.

Щодо вчинення в різні дати реєстрації права власності та рішення про державну реєстрацію вказує, що після подання заяви державний реєстратор прийняв рішення по заяві і державна реєстрація права здійснена датою подання заяви.

Окрім того, зазначає, що у зв`язку із поверненням квартири у власність позивача має бути відновлена іпотека.

Представником ОСОБА_2 - адвокатом Гладким Р.В. подано відзиви на апеляційні скарги. З посиланням на постанову Верховного Суду від 21 лютого 2021 року у справі №320/9049/18 зазначає, що відповідача визначено вірно.

В частині заперечень щодо відсутності обов`язку подавати оцінку вказує, що проведення такої є вимогою Закону України "Про іпотеку". Також вказує на те, що позивача не ознайомлено з результатами оцінки.

З посиланням на доводи позовної заяви уважає безпідставними заперечення в частині дотримання вимог закону, які стосуються необхідності направлення повідомлення про усунення порушень. Окрім того, під час розгляду справи в суді першої інстанції таких доказів надано не було.

Заперечення в частині дати реєстрації права та рішення державного реєстратора уважає такими, що не ґрунтуються на даних витягу з реєстру.

Зазначає, що позовні вимоги заявлено з урахуванням вимог закону.

В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_1 - адвокат Чорний І.І. доводи апеляційних скарг підтримав.

Позивач ОСОБА_2 та її представник адвокат Гладкий Р.В. проти доводів апеляційної скарги заперечували, посилаючись на законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явились. Приватний нотаріус Верповська О.В. просила розглянути справу без її участі.

Відповідно до статті 372 ЦПК України суд ухвалив розглянути справу за відсутності осіб, які не з`явились.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які з`явились в судове засідання, розглянувши справу в межах доводів апеляційних скарг, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого по справі судового рішення, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню з огляду на таке.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Установлено, що 09 липня 2007 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку "Укрсоцбанк" та ОСОБА_3 укладено договір невідновлювальної кредитної лінії №028/25-253, згідно із яким позичальнику надані кредитні кошти в сумі 62000 доларів США на строк до 30 червня 2017 року.

Кредитні зобов`язання забезпечені майновою порукою ОСОБА_2 згідно іпотечного договору від 09 липня 2007 року №028/15-340, відповідно до якого в забезпечення зобов`язань передано квартиру, що вказана у позовних вимогах.

Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 13 вересня 2019 року, державним реєстратором Комунального підприємства "Реєстраційне бюро" Сорокою В.М. прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 47107774 від 29 травня 2019 року, відповідно якого право власності на квартиру АДРЕСА_1 , зареєстроване за Публічним акціонерним товариством "Укрсоцбанк", правонаступником якого є Акціонерне товариство "Альфа-Банк", дата державної реєстрації 27 травня 2019 року, номер запису про право власності №31774228.

Підставами виникнення права власності зазначено: іпотечний договір, серія та номер: 2526, виданий: 09.07.2007, видавник: Онищенко В.С. Приватний нотаріус Київського МНО; серія та номер: БН, видавник: Акціонерне товариство "Укрсоцбанк".

В укладеному між позивачем та АТ "Укрсоцбанк" іпотечному договорі порядок звернення стягнення на предмет іпотеки та реалізації предмета іпотеки визначено розділом 4.

Відповідно до пункту 4.2 іпотечного договору у разі невиконання або неналежного виконання Позичальником Основного зобов`язання, Іпотекодержатель має право задовольнити свої забезпечені іпотекою вимоги шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки або на відповідну його частину здійснюється будь-яким способом, якого зажадає іпотекодержатель, в тому числі шляхом направлення іпотеко держателем іпотекодавцю письмового повідомлення про звернення стягнення, або будь-яким іншим способом, передбаченим чинним законодавством України.

Пунктом 4.5.3 іпотечного договору визначено, що Іпотекодержатель за своїм вибором звертає стягнення на предмет іпотеки в одним із наступних способів: шляхом передачі Іпотекодержателю права власності на Предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов`язань в порядку, встановленому статтею 37 Закону України "Про іпотеку".

З даних реєстраційної справи №000 суд першої інстанції установив наявність копій повідомлень АТ "Укрсоцбанк" адресовані ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , але відомості про їх наплавлення відсутні.

З даних Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №203666183 від 11 березня 2020, суд першої інстанції установив, що в розділі "Підстава виникнення права власності" у АТ "Укрсоцбанк" не зазначено документ, який би посвідчував проведення оцінки предмета іпотеки у відповідності до вимог Закону України "Про іпотеку".

Окрім того, судом установлено, що державним реєстратором прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень 29 травня 2019 року, в той час як державна реєстрація права власності за банком відбулось 27 травня 2019 року.

Встановивши, що між сторонами іпотечного договору не було укладено договору про задоволення вимог іпотекодержателя, а також визнавши порушеннями вимог закону інші обставини, якими позивач обґрунтовувала позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку про задоволення позовних вимог.

Відповідно до частини 1 статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до частини 1 статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно із частиною 1 статті 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Статтею 48 ЦПК України визначено, що сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач.

Відповідачем є особа, яка визначається позивачем на власний розсуд і яка на його переконання має відповідати за позовом. Належним є відповідач, який несе відповідальність у зв`язку із порушенням суб`єктивних прав позивача. Неналежним є відповідач, який не несе перед позивачем відповідальності.

Відповідно до зазначених положень, обов`язком суду є захист прав та інтересів позивача від протиправних дій відповідача, захист відповідача від необґрунтованих вимог позивача, а також третіх осіб та осіб, які не беруть участі у розгляді справи, від впливу на них судового рішення у непередбачений законом спосіб.

В постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 березня 2019 року у справі №757/39920/15-ц, на яку обгрунтовано посилається банк, зазначено:

28. Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що у подібних з цією справах за позовом іпотекодавця до державного реєстратора із залученням іпотекодержателя третьою особою спірні правовідносини виникають здебільшого саме між позивачем і третьою особою через невиконання договірних зобов`язань і реалізацію прав іпотекодержателя щодо предмета іпотеки - нерухомого майна позивача (постанови Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі №815/6956/15, від 24 квітня 2018 року у справі №825/478/17, від 29 травня 2018 року у справі №826/19487/14, від 30 травня 2018 року у справі №826/9417/16, від 6 червня 2018 року у справі №804/3509/17, від 16 жовтня 2018 року у справі №804/14296/15, від 14 листопада 2018 року №826/1656/18).

29. До того ж, за змістом висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених у пункті 36 постанови від 4 вересня 2018 року у справі №823/2042/16, спір про скасування рішення, запису щодо державної реєстрації речового права на нерухоме майно має розглядатися як спір, що пов`язаний із порушенням цивільних прав позивача на нерухоме майно іншою особою, за якою зареєстроване речове право на це майно. А тому Велика Палата Верховного Суду вважає, що спір виник саме між позивачем і ТзОВ "Кей-Колект" з приводу порушення права позивача на квартиру внаслідок дій цього відповідача зі звернення на неї стягнення як на предмет іпотеки шляхом реєстрації такого права.

31. Визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи (пункт 41 постанови Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц).

В постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі №523/9076/16-ц, на яку також обгрунтовано посилається банк, зазначено:

40. Пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача.

Щодо посилання представника позивача у відзиві на постанови Верховного Суду від 17 лютого (представник позивача помилково вказує 21 лютого) 2021 року у справі №320/9049/18 апеляційний суд зазначає про таке.

Згідно із висновком Великої Палати Верховного Суду у вказаній справі:

У постанові Великої Палати Верховного Суду 01 квітня 2020 року в справі № 520/13067/17 зроблено висновок, що "[…] позовна вимога про визнання незаконною та скасування державної реєстрації права власності на квартиру не може бути звернена до приватного нотаріуса, яку позивачка визначила співвідповідачем. Державний реєстратор, зокрема і приватний нотаріус, зобов`язаний виконати рішення суду щодо скасування державної реєстрації речового права або його обтяження незалежно від того, чи був цей реєстратор залучений до участі у справі третьою особою, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, чи не був залучений. Встановивши, що позов заявлений до неналежного відповідача та відсутні визначені процесуальним законом підстави для заміни неналежного відповідача належним, суд відмовляє у позові до такого відповідача".

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 вересня 2018 року у справі № 823/2042/16 (провадження № 11-377апп18) зазначено, що "спір про скасування рішення, запису щодо державної реєстрації речового права на нерухоме майно чи обтяження такого права за іншою особою у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно є цивільно-правовим. А тому вирішення таких спорів здійснюється за правилами цивільного або господарського судочинства залежно від суб`єктного складу сторін. Належним відповідачем у справах за позовом про скасування рішення, запису щодо державної реєстрації права чи обтяження має бути особа, право чи обтяження якої зареєстровано".

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 13 січня 2021 року в справі № 753/905/18 (провадження № 61-12528св19).

Апеляційний суд зазначає, що висновки, викладені Верховним Судом у справі №320/9049/18, слід ураховувати з огляду на конкретні обставини обох справ. Так, за обставинами справи №320/9049/18 позивач (ОСОБА_1) уклала з банком кредитний договір, що був забезпечений іпотекою нерухомого майна. Надалі кредитор/іпотекодержатель декілька разів змінювався та останнім стала фізична особа ОСОБА_2, яка приймає участь у справі в статусі третьої особи. ОСОБА_2 набула права власності на предмет іпотеки на підставі іпотечного застереження, з чим не погодилась ОСОБА_1 та звернулася до суду з позовом до державного реєстратора виконавчого комітету Семенівської сільської ради Мелітопольського району Запорізької області Боглаєва Д. Є., третя особа - ОСОБА_2 про скасування державної реєстрації права власності на житловий будинок.

Отже, як у справі №320/9049/18, так і у справі за позовом ОСОБА_2 , що переглядається апеляційним судом, кредитор/іпотекодержатель приймав участь у розгляді справи в статусі третьої особи, хоча, відповідно до обставин і змісту правовідносин сторін, така особа мала б бути відповідачем у справі.

З огляду на викладене, належним відповідачем у справі за позовом ОСОБА_2 та згідно із заявленими вимогами є також кредитор, за яким, відповідно до підстав цього позову, незаконно, на думку позивача, зареєстровано право власності на квартиру, що і оскаржується позивачем.

Вирішення вимог окремо до ОСОБА_1 не убачається можливим, оскільки такі є залежними від вирішення вимог щодо підставності набуття права власності на квартиру банком.

Суд першої інстанції не визначився із належним суб`єктним складом учасників справи, що призвело до ухвалення незаконного рішення, яке підлягає скасуванню.

Оскільки питання законності та обґрунтованості позовних вимог може здійснюватися лише при належному суб`єктному складі учасників, суд не може встановлювати обставини справи та наводити щодо них свої аргументи і висновки, а тому апеляційний суд не перевіряє доводів апеляційних скарг, які стосуються вирішення спору по суті.

З огляду на те, що рішення суду ухвалено при неналежному суб`єктному складі, не мають правового значення зроблені ним висновки та встановлені обставини.

Відповідно до статті 376 ЦПК України неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права є підставами для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 374, 376, 381-384, 390 ЦПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "АЛЬФА-БАНК" задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 11 травня 2021 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до Державного реєстратора Комунального підприємства "Реєстраційне бюро" Сороки Валерія Миколайовича, ОСОБА_1 , третя особа: Акціонерне товариство "АЛЬФА-БАНК", ОСОБА_3 про скасування рішення і запису, визнання права власності - відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, касаційна скарга на постанову може бути подана протягом тридцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до Верховного Суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 30 листопада 2021 року.

Суддя-доповідач Н.В. Поліщук

Судді А.М. Андрієнко

В.В. Соколова