Дата документу 01.02.2021 Справа № 337/4549/18
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ЄУН 337/4549/18 Головуючий у 1 інстанції Нещеретна Л.М.
Провадження №22ц/807/391/21 Суддя-доповідач: Поляков О.З.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 лютого 2021 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Запорізького апеляційного суду у складі:

Головуючого: Полякова О.З.,

суддів: Кухаря С.В.,

Крилової О.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 13 грудня 2018 року по справі за позовом Концерну «Міські теплові мережі» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг (послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води),-

В С Т А Н О В И Л А:

У жовтні 2018 року Концерн «МТМ» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг (послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води).

В обґрунтування своїх вимог зазначали, що у період з 01 травня 2014 року по 31 серпня 2018 року надавав відповідачам послуги централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води за адресою: АДРЕСА_1 . Відповідачі за вказаний період не належним чином здійснювали оплату за надані послуги, у зв`язку з чим виникла заборгованість у розмірі 23742,02 грн.

Посилаючись на наведені обставини, Концерн «МТМ» просив суд стягнути на його користь з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 в солідарному порядку заборгованість за надані послуги централізованого опалення та гарячого водопостачання за період з 01 травня 2014 року по 31 серпня 2018 року розмірі 23742,02 грн. та судові витрати по 881 грн. з кожного.

Заочним рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 13 грудня 2018 року позов задоволено. Стягнуто з солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 на користь Концерну «Міські теплові мережі» заборгованість за надані послуги з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води за період з 01 травня 2014 року по 31 серпня 2018 року в сумі 23742,02 грн. Стягнуто з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 на користь Концерну «Міські теплові мережі» судовий збір по 881 грн. з кожного, а всього 1762 грн.

Ухвалою Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 11 листопада 2020 року заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 13 грудня 2018 року залишено без задоволення.

Частково не погоджуючись із заочним рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 13 грудня 2018 року ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу.

В обґрунтування своєї скарги ОСОБА_1 зазначає, що з 01 серпня 2014 року вона за вказаною адресою не проживала, оскільки між нею та ОСОБА_2 шлюбні відносини було припинено, та скаржниця виїхала до попереднього місця проживання в смт. Новомиколаївка, де мешкає по теперішній час, що підтверджується довідкою Новомиколаївської селищної ради Новомиколаївського району Запорізької області від 13 жовтня 2020 року, а 24 вересня 2018 року вона зареєструвалася за постійним місцем проживання. Отже, ОСОБА_1 зазначає, що не користувалася наданими послугами, таким чином, рішення суду в частині солідарного стягнення заборгованості безпідставне. Крім того, оскільки рішення судом ухвалене без її належного повідомлення, що позбавило ОСОБА_1 заявити про пропуск позивачем строку позовної давності. просила застосувати до спірних правовідносин позовну давність. Посилаючись на зазначені обставини, ОСОБА_1 просила застосувати строк позовної давності до позовних вимог Концерну «МТМ» до неї та ОСОБА_2 , скасувати заочне рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 13 грудня 2018 року і ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог до ОСОБА_1 . Стягнути з позивача на її користь судові витрати.

Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 369 цього Кодексу.

Зважаючи на те, що ціна позову у справі становить менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа є малозначною, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.

Згідно з ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

У відзиві на апеляційну скаргу, Концерн «МТМ» зазначають, що Хортицький районний суд м. Запоріжжя цілком правомірно та на законних підставах задовольнив вимоги позовної заяви про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги в солідарному порядку, оскільки нарахування за гаряче водопостачання здійснюється згідно з установленими нормативами споживання гарячої води та на кожну зареєстровану особу, тобто і на ОСОБА_1 . Отже, те, що вона фактично не проживала у спірному періоді за адресою надання послуг не впливає на розмір нарахувань. Крім того, ОСОБА_1 не зверталась до позивача з приводу своєї відсутності за місцем реєстрації.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Задовольняючи позовні вимоги Концерну «МТМ» та стягуючи заборгованість за спожиті послуги з опалення солідарно з відповідачів, суд першої інстанції виходив з обґрунтованості таких вимог.

Колегія суддів не в повній мірі погоджується з таким висновком, з огляду на наступне.

Так, встановлено судом першої інстанції, та не заперечується учасниками справи, що згідно рішення Виконавчого комітету Запорізької міської Ради № 25 від 29.01.2009 р. «Про визначення виконавців житлово-комунальних послуг» у м. Запоріжжя, починаючи з 01.01.2009 р. виконавцем житлово-комунальних послуг для населення, що мешкає у житловому фонді комунальної власності з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води визначено Концерн «МТМ» в будинках, мережі яких безпосередньо приєднані до теплових мереж Концерну «МТМ».

Пунктом 1 частини першої статті 20 Закону «Про житлово-комунальні послуги» передбачене право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 цього Закону обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. (Постанова Верховного Суду України від 30 жовтня 2013 року у справі № 6-59цс13).

У постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15 зроблено висновок, що «споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі».

Учасниками справи не заперечується, що концерн «МТМ» у період з 01 травня 2014 року по 31 серпня 2018 року надавав послуги з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 ЦК України, відповідно до якої цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Таким чином, між позивачем та відповідачами виникли відносини, що породжують цивільні права та обов`язки, оскільки позивач надає житлово-комунальні послуги до квартири, в якій зареєстровані відповідачі, а відповідачі ними користуються.

Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, одностороння відмова не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання.

Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також права та обов`язки зазначених учасників відносин регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги».

Відповідно до статті 1 зазначеного Закону комунальні послуги це результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреб фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газо- та електропостачанням, опаленням. Споживачем за цим Законом є фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу.

Пунктом 1 частини першої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено право споживача вчасно одержувати якісні житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та згідно з умовами договору на надання таких послуг. Водночас відповідно до пункту 5 частини третьої статті 20 Закону такому праву прямо відповідає обов`язок споживача оплачувати надані йому житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

При цьому пункт 6 частини першої статті 20 Закону встановлює, що споживач має право на несплату вартості житлово-комунальних послуг за період тимчасової відсутності споживача та/або членів його сім`ї при відповідному документальному оформленні, а також за період фактичної відсутності житлово-комунальних послуг, визначених договором у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Водночас відсутність договору про надання житлово-комунальних послуг не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг.

У справі встановлено, що у спірний період відповідачі значаться зареєстрованими у квартирі АДРЕСА_2 .

Відповідно до наданої Концерном «МТМ» довідки щодо заборгованості з централізованого опалення, гарячого водопостачання заборгованість за адресою: АДРЕСА_1 у період з 01 травня 2014 року по 31 серпня 2018 року становить 23742,02 грн. (а.с. 4).

При цьому, відсутність в матеріалах справи документального оформлення у Концерні «МТМ» факту не проживання ОСОБА_1 за вказаною адресою у спірний період, не впливає на розмір заборгованості, нарахований Концерном «МТМ».

Разом з тим, за приписами статті 64 ЖК України члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім`ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов`язки, як наймач та члени його сім`ї.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 10 лютого 2016 року шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 розірвано (а.с. 40).

З довідки Новомиколаївської селищної ради Новомиколаївського району Запорізької області від 13 жовтня 2020 року вбачається, що ОСОБА_1 у період з 01 серпня 2014 року по 34 вересня 2018 року проживала в АДРЕСА_3 (а.с. 41).

За таких обставин, враховуючи, що відповідно до вимог ст. 64 Житлового кодексу України, усі обов`язки щодо утримання квартири, несуть лише ті члени сім`ї квартиронаймача, які проживають з ним разом, та встановлення факту не проживання ОСОБА_1 у квартирі АДРЕСА_2 в період, за який нарахована заборгованість, колегія суддів дійшла висновку про те, що ОСОБА_1 не повинна нести солідарну відповідальність по утриманню квартири відповідно до вимог ст. 64 ЖК України.

Викладене свідчить про те, що суд першої інстанції, вирішуючи спір, неповно з`ясував обставини справи і дійшов помилкового висновку про стягнення заборгованості за послуги з опалення з ОСОБА_1 .

Отже, оскільки рішення суду першої інстанції в частині стягнення заборгованості за послуги з опалення з ОСОБА_1 ухвалено з порушенням норм матеріального права, воно в цій частині відповідно до ст. 376 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог Концерну «МТМ» до ОСОБА_1 .

Таким чином, доводи апеляційної скарги частково знайшли своє підтвердження, у зв`язку з чим заочне рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 13 грудня 2018 року в частині стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за надані послуги з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води за період з 01 травня 2014 року по 31 серпня 2018 року та судового збору підлягає скасуванню, з прийняттям в цій частині нової постанови про відмову у задоволенні позовних вимог до ОСОБА_1 .

Разом з тим, вимоги ОСОБА_1 щодо застосування до позовних вимог строку позовної давності, не підлягають задоволенню, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 3 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у справі, зробленою до винесення рішення.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Проте, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи було порушене право, за захистом якого позивач звернувся до суду. Якщо це право порушене не було, суд відмовляє у позові через необґрунтованість останнього. І тільки якщо буде встановлено, що право позивача дійсно порушене, але позовна давність за відповідними вимогами спливла, про що заявила інша сторона у спорі, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності у разі відсутності визнаних судом поважними причин її пропуску, про які повідомив позивач.

Подібні правові висновки викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 травня 2018 року у справі № 369/6892/15-ц.

Враховуючи, що позовні вимоги, пред`явлені до ОСОБА_1 не підлягають задоволенню у зв`язку з їх безпідставністю, а другий відповідач не звертався до суду із заявою про перегляд заочного рішення, та у разі відмови - з апеляційною скаргою, а ОСОБА_1 оскаржувала заочне рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 13 грудня 2018 року в частині стягнення заборгованості щодо неї, у колегії суддів відсутні підстави для застосування в цьому спорі наслідків спливу строку позовної давності.

Згідно з ч.ч. 1, 13 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України витрати, понесені Концерном «МТМ» за подання позовної заяви у сумі 1762 грн. підлягають стягненню з ОСОБА_2 , а витрати, понесені ОСОБА_1 за подання апеляційної скарги у розмірі 1321,50 грн. підлягають стягненню з Концерну «МТМ».

Керуючись ст. ст. 7 ч. 13, 141, 367, 369 ч. 1 ст. 374, ст. 376, 381, 382, 384, п. 1 ч. 1 ст. 389 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Заочне рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 13 грудня 2018 року в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь Концерну «Міські теплові мережі» заборгованості за надані послуги з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води за період з 01 травня 2014 року по 31 серпня 2018 року в сумі 23742,02 гривень та судового збору в сумі 881 гривень скасувати, прийняти в цій частині нову постанову, за якою:

«У задоволенні позовних вимог концерну «Міські теплові мережі» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг (послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води) та судового збору відмовити.

Судові витрати, понесені концерном «Міські теплові мережі» за подання позову у сумі 1762 (одна тисяча сімсот шістдесят дві) гривні стягнути з ОСОБА_2 на користь концерну «Міські теплові мережі».

Судові витрати, понесені ОСОБА_1 за подання апеляційної скарги у сумі 1321 (одна тисяча триста двадцять одну) гривню 50 копійок стягнути з концерну «Міські теплові мережі» на користь ОСОБА_1 ».

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повна постанова складена 01 лютого 2021року.

Головуючий:

Судді: