Справа № 457/18/17 Головуючий у 1 інстанції: Марчук В.І.
Провадження № 22-ц/811/2697/21 Доповідач в 2-й інстанції: Ванівський О. М.
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 листопада 2021 року м. Львів
Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Ванівського О.М.,
суддів: Цяцяка Р.П., Шеремети Н.О.
розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Заступника керівника Івано-Франківської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Західного регіону на рішення Трускавецького міського суду Львівської області від 08 квітня 2021 року у справі за позовом заступника військового прокурора Івано-Франківського гарнізону в інтересах держави, уповноваженим органом якої здійснювати відповідні функції в спірних відносинах є Міністерство оборони України в особі військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Страхова компанія «Українська страхова група» про відшкодування майнової шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, -

в с т а н о в и в:

Короткий зміст позовних вимог.
В грудні 2016 року заступник військового прокурора Івано-Франківського гарнізону в інтересах держави звернувся до суду із позовною заявою до ОСОБА_1 про відшкодування майнової шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

В обґрунтування позову посилався на те, що 04 липня 2016 року на 208 км автодороги Київ-Чоп поблизу с. Броники Новоград-Волинського району Житомирської області відбулося зіткнення вантажного автомобіля Iveco Eurorider, реєстраційний номер НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_1 , та автомобіля ЗІЛ-131 (МТО-АТ-М1), реєстраційний номер НОМЕР_3 , який належить військовій частині НОМЕР_1 . внаслідок зіткнення водій автомобіля Iveco Eurorider загинув на місці події. Цього ж дня Новоград-Волинським ВП ГУНП в Житомирській області за дним фактом внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 001099. У ході досудового розслідування встановлено, що дії водія автомобіля ЗІЛ-131 (МТО-АТ-М1), реєстраційний номер НОМЕР_3 , відповідали вимогам Правил дорожнього руху України, тоді як дії автомобіля Iveco Eurorider не відповідали вимогам п. 2.3б, п. 12.1, п. 13.1 Правил дорожнього руху, тобто зіткнення вказаних транспортних засобів відбулося з вини автомобіля Iveco Eurorider. Відповідно до протоколу огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 04 липня 2016 року на автомобілі ЗІЛ-131 (МТО-АТ-М1), реєстраційний номер НОМЕР_3 , наявні механічні пошкодження у вигляді деформації задньої правої частини транспортного засобу, слідів контакту передньої частини транспортного засобу з металевим відбійником, пошкоджень правої бокової частини. Відповідно до відомості визначення залишкової вартості автомобіля ЗІЛ-131 (МТО-АТ-М1), реєстраційний номер НОМЕР_3 , його залишкова балансова вартість складає 49496 грн. 35 коп. Даний транспортний засіб не підлягає відновленню. Таким чином, внаслідок описаної дорожньо-транспортної пригоди, що сталася з вини водія автомобіля Iveco Eurorider, реєстраційний номер НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_1 , військовій частині завдані матеріальні збитки на суму 49496 грн. 35 коп. Згідно з висновком експерта Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз вартість матеріального збитку становить 153331 грн. У заяві про збільшення позовних вимог /арк. справи 207-208/ просить стягнути з ОСОБА_1 на користь держави в особі військової частини НОМЕР_1 майнову шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, у сумі 153331 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.
Рішенням Трускавецького міського суду Львівської області від 08 квітня 2021 року у задоволенні позову заступника військового прокурора Івано-Франківського гарнізону в інтересах держави, уповноваженим органом якої здійснювати відповідні функції в спірних відносинах є Міністерство оборони України в особі військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_1 про відшкодування майнової шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Страхова компанія «Українська страхова група» відмовлено.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та її доводи.
Рішення Трускавецького міського суду Львівської області від 08 квітня 2021 року оскаржив Заступник керівника Івано-Франківської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Західного регіону, подавши апеляційну скаргу.
Вважає рішення суду необґрунтованим, та таким, що прийняте з неповним з`ясуванням усіх обставин справи, з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Вказує, що саме ОСОБА_2 повинно бути відшкодовано шкоду державі, в особі військової частини НОМЕР_1 , оскільки транспортний засіб, який допустив вчинення дорожньо-транспортної пригоди належить на праві власності останньому.

Зазначає, що судом було допущено порушення норм процесуального права. Так, в оскаржуваному рішенні суду, суд взяв до уваги договір позички транспортного засобу, укладеного між ОСОБА_2 та ФОП ОСОБА_3 .

Посилається на ст. 83 ЦПК України, відповідно до якої, копії доказів, що подаються до суду, заздалегідь надсилаються або надаються особою, яка їх подає, іншим учасникам справи. Суд не бере до уваги відповідні докази у разі відсутності підтвердження надсилання їх копій іншим учасникам справи, крім випадку, якщо такі докази є у відповідного учасника справи, або обсяг доказів є надмірним, або вони подані до суду в електронній формі, або є публічно доступними.

Прокурору та позивачу, відповідачем не надавалось (не надсилалось) для ознайомлення вищезазначений договір позички транспортного засобу від 16.03.2016 року укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , а також клопотань про заміну Відповідача.

Проте, суд першої інстанції на вказане уваги не звернув.

Просить скасувати рішення Трускавецького міського суду Львівської області від 08 квітня 2021 року та прийняти нове рішення, яким позов задоволити.

25 жовтня 2021 року представник ПАТ «СК «Українська страхова група» - Пешков О.О. подав відзив на апеляційну скаргу. Вказує, що 03 березня 2016 року між ПАТ СК «Українська страхова група» та ОСОБА_1 був укладений поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АЕ-7424479, предметом якого є страхування цивільно-правової відповідальності водіїв, що експлуатують автомобіль «IVECO», № НОМЕР_2 .

Відповідно до ст. 35 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику заяву про страхове відшкодування.

Звертає увагу суду на той факт, що станом на 19 жовтня 2021 року потерпіла особа Військова частина НОМЕР_1 до Пат «СК «Українська страхова група» з заявою про виплату страхового відшкодування не зверталась та жодних документів до страхової компанії не надавала.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Згідно ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Крім того, практика Європейського суду з прав людини з питань гарантій публічного характеру провадження у судових органах в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, свідчить про те, що публічний розгляд справи може бути виправданим не у кожному випадку (рішення від 08 грудня 1983 року у справі "Axen v. Germany", заява №8273/78, рішення від 25 квітня 2002 року "VarelaAssalinocontrelePortugal", заява № 64336/01).

Так, у випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку ЄСПЛ, є доцільнішим, ніж усні слухання, і розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. В одній із зазначених справ заявник не надав переконливих доказів на користь того, що для забезпечення справедливого судового розгляду після обміну письмовими заявами необхідно було провести також усні слухання. Зрештою, у певних випадках влада має право брати до уваги міркування ефективності й економії. Зокрема, коли фактичні обставини не є предметом спору, а питання права не становлять особливої складності, та обставина, що відкритий розгляд не проводився, не є порушенням вимоги пункту 1 статті 6 Конвенції про проведення публічного розгляду справи.

Суд апеляційної інстанції створив учасникам процесу належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів та апеляційної скарги, а також надав сторонам строк для подачі відзиву.

Крім того, кожен з учасників справи має право безпосередньо знайомитися з її матеріалами, зокрема з аргументами іншої сторони, та реагувати на ці аргументи відповідно до вимог ЦПК України.

Враховуючи вищезазначене, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до частин 4,5 ст.268 ЦПК України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Фактичні обставини справи, встановлені судом.
04 липня 2016 року на 208 км автодороги Київ-Чоп поблизу с. Броники Новоград-Волинського району Житомирської області відбулося зіткнення вантажного автомобіля Iveco Eurorider, реєстраційний номер НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_1 , та автомобіля ЗІЛ-131 (МТО-АТ-М1), реєстраційний номер НОМЕР_3 .

З протоколу огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 04 липня 2016 року внаслідок дорожньо-транспортної пригоди водій автомобіля Iveco Eurorider, реєстраційний номер НОМЕР_2 , ОСОБА_4 помер, а водій автомобіля ЗІЛ-131 (МТО-АТ-М1), реєстраційний номер НОМЕР_3 , ОСОБА_5 отримав тілесні ушкодження (т.1 а.с. 11-19).

Відповідно до реєстраційних даних транспортного засобу серії ЗХ № 024225 від 23 вересня 2011 року автомобіль марки ЗІЛ-131 (МТО-АТ-М1), реєстраційний номер НОМЕР_3 , належить військовій частині НОМЕР_1 (т.1 а.с. 10).

Згідно зі свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_4 , виданого 01 березня 2016 року центром № 4642, автомобіль Iveco Eurorider, реєстраційний номер НОМЕР_2 , належить ОСОБА_1 (т.1 а.с.9)

Відповідно до договору позички транспортного засобу від 16 березня 2016 року, укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , ОСОБА_1 передав у безоплатне користування транспортний засіб, а саме: автомобіль марки Iveco Eurorider, реєстраційний номер НОМЕР_2 , ОСОБА_3 (т.1 а.с. 59)

Згідно з висновком експерта № 3212 від 31 травня 2018 року вартість матеріального збитку, заподіяного власнику пересувної майстерні МТО-АТ-М1 (виріб 4927) на шасі автомобіля ЗИЛ-131 з КУНГ КМ131, 1986 року виготовлення, військовий реєстраційний № НОМЕР_5 (майстерня № НОМЕР_6 , кузов-фургон/КУНГ № НОМЕР_7 , шасі № НОМЕР_8 , двигун № НОМЕР_9 ), внаслідок її аварійного пошкодження у дорожньо-транспортній пригоді 04 липня 2016 року, визначається у розмірі ринкової вартості цієї майстерні по її стану на момент пошкодження в зазначеній дорожньо-транспортній пригоді, яка в цінах на кінець травня 2018 року складає 153331 грн. (т.1 а.с. 131-181).

Позиція Апеляційного суду.
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах вимог та доводів апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що така не підлягає до задоволення виходячи з наступного.
Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.

Згідно п. п. 1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду відповідає зазначеним вимогам.
Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції прийшов до висновку, що позивач звернувся з позовом до неналежного відповідача, тому позов задоволенню не підлягає.

Колегія суддів погоджується з висновком суду зважаючи на наступне.
Відповідно до статті 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно зі статтею 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
За загальним правилом, відповідальність за шкоду несе боржник особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина друга статті 1187 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст.1172 ЦК юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

З аналізу змісту гл.82 ЦК вбачається, що законодавець розрізняє поняття «особа, яка завдала шкоду» та «особа, яка відповідає за шкоду».

За наявності вини особи, яка завдала шкоду, особа, яка є відповідальною за шкоду, на підставі ч.1 ст.1191 ЦК набуває права зворотної вимоги (регресу) до винної особи в розмірі виплаченого відшкодування.

Виходячи з наведених норм права, шкода (у тому числі моральна), завдана внаслідок ДТП з вини водія, який виконував трудові обов`язки та на відповідній правовій підставі керував автомобілем, що належить роботодавцю, відшкодовується власником (володільцем) цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм.

Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 05 вересня 2018 року № 534/872/16-ц.

Як вбачається з матеріалів справи, 16 березня 2016 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 було укладено договір позички, предметом якого був автомобіль під керуванням водія ОСОБА_4 ..

З трудової книжки ОСОБА_4 вбачається, що з 01 вересня 2012 року він був прийнятий на роботу водієм автотранспортником ФОП ОСОБА_3 (т.1 а.с. 56-57/)

Відповідно до посвідчення про відрядження, виданого ОСОБА_4 , останній був відряджений на 5 днів з вантажним перевезеннями до м. Борислав, м. Київ, м. Харків та м. Краматорськ на підставі наказу № 3 від 01 липня 2016 року (т.1 а.с. 58). У посвідченні міститься відмітка, що водій ОСОБА_4 вибув з м. Стебник.

З вищенаведеного вбачається, що з 16.03.2016 року саме ФОП ОСОБА_3 на правовій підставі володів транспортним засобом.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц (провадження № 14-61цс18) зроблено висновок, що «пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову ? обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження».

У справі, що переглядається, позовні вимоги до особи, яка завдала шкоду, не заявлені, а тому немає підстав для задоволення позову внаслідок його пред`явлення до неналежного відповідача.

Посилання апеляційної скарги на те, що договір позички транспортного засобу між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 суд взяв до уваги з порушенням норм процесуального права, оскільки такий, не був надісланий відповідачем позивачу, колегія суддів вважає безпідставним.

Так, апелянт посилається на ст. 83 ЦПК України, проте не бере до уваги ту обставину, що заперечення ОСОБА_2 разом з додатками, в тому числі і договором позички, було надано 18 квітня 2017 року.

Станом на квітень 2017 року діяв ЦПК України в старій редакції, який не передбачав обов`язку сторін заздалегідь надсилати копії доказів (крім речових доказів), що подаються до суду іншим учасникам справи.

Згідно з ч. 1 ст. 43 ЦПК України учасники справи мають право ознайомлюватися з матеріалами справи, робити з них витяги, копії, одержувати копії судових рішень.

Відповідно до вимог ч.3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до приписів ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з ч.6 ст.81 ЦПК України доказування не може не може ґрунтуватися на припущеннях.

Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Судом першої інстанції правильно встановлено фактичні обставини справи, вірно застосовано матеріальний закон та дотримано процедуру розгляду справи, встановлену ЦПК України, ухвалено справедливе судове рішення, тому підстав для його зміни чи скасування колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. ст. 367,368, п.1.ч.1 ст.374,375,381,382,384 ЦПК України, суд-

п о с т а н о в и в :

апеляційну скаргу Заступника керівника Івано-Франківської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Західного регіону залишити без задоволення.

Рішення Трускавецького міського суду Львівської області від 08 квітня 2021 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 30.11.2021 року.

Головуючий : Ванівський О.М.

Судді: Цяцяк Р.П.

Шеремета Н.О.