Номер провадження: 22-ц/813/8000/21
Номер справи місцевого суду: 522/7958/20
Головуючий у першій інстанції Донцов Д.Ю.
Доповідач Дришлюк А. І.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 листопада 2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Дришлюка А.І., суддів Громіка Р.Д., Драгомерецького М.М.,

при секретарі судового засідання Чирці Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Приморського районного суду м.Одеси від 27 січня 2021 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики, -

ВСТАНОВИВ:

19 травня 2020 року ОСОБА_2 звернувся до Приморського районного суду м. Одеси з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики у розмірі 84 000,00 доларів США, суми боргу за користування позикою у розмірі 6500 доларів США, пені у розмірі 422 437,97 грн., трьох відсотків річних у розмірі 47 488,06 грн. В обґрунтування позову зазначав, що 15.03.2019 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було укладено договір позики, на виконання умов якого позивач передав відповідачу в борг 84 000,00 доларів США. На підтвердження укладення договору позики відповідач, як позичальник, надав розписку від 15.03.2019 року. У встановлений в договорі позики строк (п.3 договору позики ОСОБА_1 не повернув грошові кошти, чим порушив свої договірні зобов`язання (а.с.2-7).

21 серпня 2020 року ОСОБА_2 подав уточнену позовну заяву, в якій залучав співвідповідачем ОСОБА_3 з посиланням на те, що з 04.05.1973 року ОСОБА_1 перебуває у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3 , з огляду на що, на думку ОСОБА_2 , набутий відповідачами обов`язок повернути отримані за договором позики грошові кошти є об`єктом спільної сумісної власності подружжя (а.с.36-42).

27 січня 2021 року заочним рішенням Приморського районного суду м.Одеси позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики задоволено частково. Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 суму основного боргу за договором позики у розмірі 84 000,00 (вісімдесят чотири тисячі) доларів США. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 суму боргу за користування позикою у розмірі 6500,00 (шість тисяч п`ятсот) доларів США. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 суму пені у розмірі 422 437,97 (чотириста двадцять дві тисячі чотириста тридцять сім гривень дев`яносто сім копійок) гривень. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 суму трьох відсотків річних за користування позикою у розмірі 47 488,06 (сорок сім тисяч чотириста вісімдесят вісім гривень шість копійок) гривень. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати по сплаті судового збору в розмірі 10 510,00 (десять тисяч п`ятсот десять гривень) гривень (а.с.130-136).

26 лютого 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Приморського районного суду м.Одеси з заявою про перегляд заочного рішення Приморського районного суду міста Одеси від 27 січня 2021 року (а.с.149-152).

16 березня 2021 року ухвалою Приморського районного суду м.Одеси у задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Приморського районного суду міста Одеси від 27 січня 2021 року у справі № 522/7958/20 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 та ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики відмовлено (а.с.168-172).

21 квітня 2021 року Приморським районним судом м.Одеси отримано апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Приморського районного суду м.Одеси від 27 січня 2021 року. Апелянт вважає оскаржуване рішення незаконним та необґрунтованим, ухваленим за неповного з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважав встановленими та невідповідності висновків суду обставинам справи. На думку апелянта, ОСОБА_1 через незнання про існування судового процесу був позбавлений можливості навести свої аргументи з приводу справи та належним чином захистити свої інтереси. Так, апелянт повідомляє, що з заочним рішенням ознайомився 23.02.2021 року після ознайомлення з матеріалами справи. Стосовно поважності причин неявки, апелянт вказує на те, що ОСОБА_1 не отримував повісток та процесуальних документів, пов`язаних з розглядом справи та йому не було відомо про її існування, також стверджує, що відсутня інформація про спроби повідомити ОСОБА_4 іншими способами комунікації. Апелянт повідомляє, що постійно не проживає за адресою реєстрації та в період розгляду справи проживав у садовому будинку, на який ОСОБА_2 просив накласти арешт як засіб забезпечення позову. Також, на думку апелянта, в матеріалах справи наявні факти не відправлення повісток ОСОБА_1 , оскільки ні на повідомленні про вручення, ні на конверті немає штрих-кодового ідентифікатора, який вказується працівниками поштового зв`язку при відправленні. Як вказує апелянт, згідно квитанцій про відправку поштових відправлень оскаржуваної ухвали, відправлення було адресоване не на адресу ОСОБА_1 , а на адресу відділення пошти, що на думку апелянта, не можна вважати належним повідомленням. Апелянт не погоджується з доказами правовідносин між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , які були надані ОСОБА_2 до суду першої інстанції та наголошує на тому, що ОСОБА_1 в силу свого похилого віку достеменно не пам`ятає які документи підписував та чи підписував взагалі. Тому, апелянта просить суд скасувати рішення Приморського районного суду м.Одеси від 27 січня 2021 року та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позову (а.с.207-210).

09.07.2021 від представника ОСОБА_2 адвоката Чорного О.В. надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому представник позивача зазначив, що апелянтом не надано, не обґрунтовано та не доведено наявності жодної підстави для проведення почеркознавчої експертизи та інших законних підстав для скасування оскаржуваного рішення. Також представник зазначив, що апелянт не обґрунтовує та не доводить недійсність договору позики, а лише заявляє про свої власні припущення щодо відсутності дійсних правовідносин між сторонами, що не є законною підставою для проведення почеркознавчої експертизи. Апелянт лише посилається на свій похилий вік, що не є доказом того, що він не розумів або не міг розуміти значення своїх дій під час укладення договору. Крім іншого, представник позивача зазначив, що апелянтом не обґрунтовано та не доведено наявності жодної поважної підстави неявки у судові засідання до суду першої інстанції, а неотримання кореспонденції від суду залежало виключно від волевиявлення апелянта.

З врахуванням недостатньої кількості суддів в Одеському апеляційному суді (з 2013 року кількість суддів в цивільній палаті зменшилася з 48 до 14, які фактично здійснюють судочинство), щодо яких здійснюється автоматизований розподіл справ (без урахування суддів, які хворіють, перебувають у відрядженні, знаходяться у відпустці), що створює надмірне навантаження та виключає можливість розгляду справи в строки, передбачені національним законодавством, судом апеляційної інстанції було здійснено розгляд справи з врахуванням поточного навантаження, яке обумовило збільшення строку розгляду справи з незалежних від суду причин.

В судовому засіданні представник позивача заперечував щодо задоволення апеляційної скарги та просив залишити без змін оскаржуване рішення суду першої інстанції. Апелянт та його представник в судове засідання не з`явились. Про час та місце судового засідання повідомлялись належним чином, що підтверджується матеріалами справи. Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Крім того, відповідно до відповідно до п. 1.2.3 Правил організації ефективного цивільного судочинства (далі Правила), затверджених рішенням Ради суддів України № 14 від 28.02.2020 (https://oda.court.gov.ua/sud4813/inshe/1/) суд повідомляє сторони та їх представників шляхом надіслання судової повістки, смс-повідомлення, листом, телефоном, факсом чи електронною поштою. Крім того, суд має право визнати сторону повідомленою з використанням електронного Списку судових справ, призначених до розгляду на офіційному сайті суду у разі якщо за обставинами справи вказана сторона ініціювала відповідну стадію процесу (подавала позов, апеляційну скаргу), або була присутня в судовому засіданні, або не була присутня в судовому засіданні, проте достеменно знала про його призначення, зокрема, подавала клопотання про його відкладення. Коли суд приймає рішення щодо сповіщення учасників справи, за потреби він також встановлює, яка саме сторона повинна виконати ту чи іншу процесуальну дію, та визначає строк, у який вона повинна це зробити.

Апелянт та його представник були належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, що підтверджується наявними в матеріалах справи рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення. Зважаючи на вище наведене, оскільки апелянт є ініціатором процесу на даній стадії, що покладає на нього відповідний обсяг процесуальних обов`язків, враховуючи положення ч. 2 ст. 372 ЦПК України апеляційний суд ухвалив продовжити розгляд справи по суті за відсутності апелянта та його представника.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача, дослідивши матеріали цивільної справи, доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Приймаючи оскаржуване заочне рішення, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач не виконав грошові зобов`язання за договором позики, укладеним з позивачем, внаслідок чого утворилась заборгованість. Позивачем не надано належних і допустимих доказів про укладення договору позики в інтересах сім`ї та використання отриманих ОСОБА_1 у борг грошових коштів за цим договором для задоволення потреб сім`ї, а також докази того, що ОСОБА_3 давала згоду на укладення такого договору позики. Тому суд прийшов до висновку про відсутність правових підстав кваліфікувати ОСОБА_3 як зобов`язану особу (боржника) за укладеним ОСОБА_1 договором позики, оскільки згоди на його укладення ОСОБА_3 не надавала, а факт укладення цього правочину в інтересах сім`ї та використання отриманих за ним коштів саме в інтересах сім`ї у цій справі є недоведеним, належними і допустимими доказами не підтверджується. Тому суд вирішив частково задовольнити позовні вимоги та стягнути з відповідача ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованість за договором позики.

Апеляційний суд, відхиляючи доводи апеляційної скарги, вважає за потрібне зазначити наступне.

Щодо належного повідомлення

Відповідно до положень ст. 128 ЦПК України суд викликає учасників справи у судове засідання або для участі у вчиненні процесуальної дії, якщо визнає їх явку обов`язковою. Суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов`язковою. Судові виклики здійснюються судовими повістками про виклик. Судові повідомлення здійснюються судовими повістками-повідомленнями.

Судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання, а судова повістка-повідомлення - завчасно.

Судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи.

Стороні чи її представникові за їхньою згодою можуть бути видані судові повістки для вручення відповідним учасникам судового процесу. Судова повістка може бути вручена безпосередньо в суді, а у разі відкладення розгляду справи про дату, час і місце наступного засідання може бути повідомлено під розписку.

У разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається: 1) юридичним особам та фізичним особам - підприємцям - за адресою місцезнаходження (місця проживання), що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань; 2) фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку.

Днем вручення судової повістки є: 1) день вручення судової повістки під розписку; 2) день отримання судом повідомлення про доставлення судової повістки на офіційну електронну адресу особи; 3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; 4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Отже, з вище наведеного вбачається, що в разі неповідомлення особою адреси проживання судова кореспонденція направляється за місцем його проживання чи перебування, зареєстрованому у встановленому порядку, рекомендованим листом з повідомленням. При цьому, особа вважається належним чином повідомленою про розгляд справи навіть в тому разі, якщо особа відсутня за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду (п. 3 ч. 8 ст. 128 ЦПК України). Вказаному кореспондують положення ст. 131 ЦПК України, відповідно до якої учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи.

У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться.

Відповідно до відповіді відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в Одеській області відповідач - ОСОБА_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 32).

Апеляційний суд зауважує, що судова кореспонденція направлялась відповідачу на адресу реєстрації його місця проживання - АДРЕСА_1 рекомендованим листом з повідомленням, відповідно до порядку, встановленого законом. Разом з тим, вказана кореспонденція поверталась до суду в зв`язку з відсутністю адресата за вказаною адресою (а.с. 50-51, 97-98, 104, 106-107, 122-123).

Крім того, представником позивача направлялась кореспонденція в межах судового провадження засобами кур`єрського зв`язку (а.с. 46,76).

Отже, вказане свідчить про те, що судова кореспонденція направлялась відповідачу за місцем його зареєстрованого проживання у встановленому законом порядку.

Також, апеляційний суд звертає увагу на те, що в матеріалах справи міститься клопотання про ознайомлення з матеріалами справи, подане представником відповідача ОСОБА_1 ОСОБА_5 23.02.2021, в якому зазначена контактна інформація відповідача, а саме адреса - АДРЕСА_1 (а.с. 140).

Окрім того, в заяві про перегляд заочного рішення Приморського районного суду м. Одеси від 27.01.2021 також зазначена адреса відповідача АДРЕСА_1 (а.с. 149), так само як і в апеляційній скарзі (а.с. 207). Отже, відповідач фактично визнає вказану адресу місцем свого зареєстрованого проживання.

Звертаючись до суду з апеляційною скаргою на заочне рішення суду апелянт-відповідач не надав жодних доказів, які б підтверджували місце його фактичного проживання, в тому числі на момент розгляду справи судом першої інстанції, за іншою адресою АДРЕСА_2 .

За таких обставин, оскільки доводи апелянта не підтверджуються належними доказами, апеляційний суд не приймає їх до уваги у відповідній частині. При цьому, апеляційний суд відхиляє доводи апелянта щодо неналежного фінансування судів, що підтверджує факт неможливості отримання повісток, оскільки представником позивача отримувались повістки та інша судова кореспонденція для відправлення відповідачу, що підтверджується матеріалами справи. Однак, відповідач не отримував вказані відправлення, в зв`язку з чим останні повертались до суду.

Апеляційний суд зауважує, що процедура повідомлення учасника про час та місце розгляду справи не повинна покладати на суд надмірний тягар. Законом чітко встановлений порядок повідомлення особи про день, час та місце судового розгляду справи, а тому за наявності відповідної інформації, суд повідомляє особу відповідним способом, передбаченим законом.

Інші доводи апеляційної скарги щодо неналежного повідомлення не знайшли свого підтвердження та в цілому спростовують матеріалами справи, а тому відхиляються апеляційним судом.

Доводи апелянта щодо суті спору (зокрема, надання розписок задля створення реальності правовідносин між сторонами, похилий вік відповідача, внаслідок чого останній достеменно не пам`ятає які документи підписував та чи підписував взагалі) не підтверджуються жодними доказами, зводяться до припущень, не спростовують правильних висновків суду першої інстанції, зводяться до переоцінки доказів та обставин справи й не мають правового значення для вирішення справи по суті спору, а тому не приймаються до уваги апеляційним судом. Апеляційний суд звертає увагу на те, що позиція апелянта не може ґрунтуватися виключно на запереченнях висновків суду першої інстанції без наведення обґрунтованих доводів та надання доказів на підтвердження своєї позиції, та не може зводитися виключно до намірів подати докази, клопотання без активних процесуальних дій.

При цьому, апеляційний суд зауважує, що апелянт-відповідач не скористався наданими йому процесуальним законом правами та не звертався з будь-якими клопотаннями про витребування доказів, проведення експертизи, з письмовими поясненнями тощо ані до суду першої інстанції в процесі вирішення питання про перегляд заочного рішення, ані до суду апеляційної інстанції, що також характеризує позицію сторони щодо спору.

Апеляційний суд зауважує, що правильне по суті рішення суду не може бути скасовано з одних лише формальних міркувань, які, до того ж, ґрунтуються на припущеннях та спростовуються матеріалами справи.

Європейський суд з прав людини неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення у справі Ruiz Torija v. Spain, серія A, № 303-A, §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною. Більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (пункт 2 рішення ЄСПЛ від 27 вересня 2001 року у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії»).

Таким чином, апелянту був наданий доступ до суду апеляційної інстанції та оскаржуване рішення було переглянуто в межах доводів апеляційної скарги, які, однак, не знайшли свого підтвердження, а тому апеляційний суд відмовляє в задоволенні апеляційної скарги та на підставі ст. 375 ЦПК України залишає без змін оскаржуване рішення.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Одеський апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Заочне рішення Приморського районного суду м.Одеси від 27 січня 2021 року залишити без змін.

Постанова Одеського апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді Одеського апеляційного суду А.І. Дришлюк

М.М. Драгомерецький

Р.Д. Громік

Дата складення повного тексту рішення 30 листопада 2021 року.

Суддя Одеського апеляційного суду А.І. Дришлюк

25.11.2021 року м. Одеса