Справа №461/9890/20
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
17 листопада 2021 року Галицький районний суд м. Львова
в складі: головуючої судді Волоско І.Р.
секретар судового засідання Береза П.Р.
за участю: позивача ОСОБА_1
представника позивача ОСОБА_2
представника відповідача Яцишина А.В.

в с т а н о в и в :
ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства «Квіти Львова», третя особа Товариство з обмеженою відповідальністю "ПРИВАТНИЙ ОСВІТНІЙ ЗАКЛАД "ШКОЛА 3D") про визнання договору позики удаваним правочином.
В обґрунтування своїх вимог покликається на те, що наприкінці грудня 2017 року було створено Товариство з обмеженою відповідальністю "Приватний освітній заклад "Школа 3D", засновниками якого виступили позивач ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 . За результатами усних домовленостей, ОСОБА_5 , котрий виступав та виступає Генеральним директором Приватного акціонерного товариства "Квіти Львова", погодився виступити інвестором проекту шляхом надання співзасновникам школи безповоротної фінансової допомоги, котра повинна була використовуватись виключно для формування статутного капіталу Школи 3D. 23 січня 2018 року, між Позивачем та Відповідачем було укладено угоду, котра хоча і називалась договором позики, однак насправді опосередковувала надання Відповідачем 450 000 гривень безповоротної фінансової допомоги для формування статутного капіталу Школи 3D. Позивач отримала передбачені угодою 450 000 гривень та з метою виконання взаємних з відповідачем домовленостей внесла їх до статутного капіталу Школи 3D. Таким чином, позивач зазначає, що між сторонами насправді не був укладений договір позики, а виникли зовсім інші, інвестиційні правовідносини, а шляхом укладення договору позики сторони намагались приховати укладення між ними договору про надання безповоротної фінансової допомоги від Позикодавця - юридичної особи (відповідача). Відтак, просить суд визнати договір удаваним.
До суду надійшов відзив на позовну заяву, згідно якого представник відповідача проти позову заперечив, вважає, що позовні вимоги не підтверджені жодним доказом. Зазначив, що між засновниками товариства - ОСОБА_1 , ОСОБА_6 та ОСОБА_3 обговорювалися питання, який загальний розмір статутного капіталу ОСОБА_7 буде оптимальним для того, щоб запустити проект. Саме тоді перші засновники ОСОБА_7 , включаючи ОСОБА_1 , визначили, що для початку їм потрібно внести від кожного із засновників по 450 тис. грн., та кожен індивідуально попросили у ПрАТ «Квіти Львова» розглянути можливість надати їм позики для того, щоб вони могли поповнити статутний капітал Школи від власного імені. Таким чином зазначає, що ПрАТ «Квіти Львова» надало позивачу, як і іншим засновникам, поворотну позику в тих сумах, які вони просили та вважали, що мають можливість повернути. А тому вважає, що наведені позивачем твердження про те, що замість договору позики було фактично укладено інший договір, є надуманими, не відповідають дійсності та не підтверджені жодними доказами.
Позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 у судовому засіданні позов підтримали в повному обсязі з підстав, наведених у ньому, просять позов задовольнити.
Представник відповідача ОСОБА_8 в судовому засіданні позов заперечив з підстав, наведених у відзиві. Вважає позовні вимоги недоведеними та просить відмовити у задоволенні позову.
Представник третьої особи в судове засідання не з`явився. До суду надійшла заява про розгляд справи за відсутності третьої особи Товариства з обмеженою відповідальністю "ПРИВАТНИЙ ОСВІТНІЙ ЗАКЛАД "ШКОЛА 3D", при вирішенні позову поклалися на розсуд суду.
Суд, заслухавши виступи сторін, повно та всебічно з`ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були дослідженими в судовому засіданні, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав.
Згідно ч.ч.1,2 п.1 ст.11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, тощо. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Частиною 1 ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Судом встановлено, що згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, 27 грудня 2017 року було створено Товариство з обмеженою відповідальністю "Приватний освітній заклад "Школа 3D", засновниками якого виступили позивач ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 (а.с.30-36).
23 січня 2018 року, між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ПрАТ «Квіти Львова» (в особі Генерального директора - Оленчина Р.Б.) було укладено угоду - договір позики (а.с.37-38).
Відповідно до п.1.1 договору позики від 23 січня 2018 року, позикодавець передає у власність позичальнику грошові кошти у розмірі, визначеному у п.2.1 цього Договору, а позичальник зобов`язується повернути позику у визначений цим договором строк.
Згідно п.2.1 Договору, загальний розмір позики, наданої протягом терміну дії даного договору, становить не більше 450000 грн.
Разом з цим, позивач зазначає, що сторони за жодних обставин не мали на меті встановлення між ними правовідносин позичальника та позикодавця, а дійсна воля сторін договору була спрямована виключно на фінансування та підтримку проекту Школа 3D, шляхом, зокрема, формування статутного капіталу Товариства за рахунок інвестиційних коштів відповідача.
Стверджуючи про удаваність правочину, позивач вказує на те, що більшу частину коштів (258 000 із 450 000 грн) вона отримала вже після того як відповідач увійшов до складу Школи 3D, тобто отримав реальне право контролювати (визначати) напрями використання інвестованих коштів, і лише після входу відповідача до складу засновників Школи 3D Позивач почала вносити отримані нею кошти до статутного капіталу Школи 3D.
Крім того, на підтвердження удаваності договору позивач покликається на те, що вона вийшла зі складу учасників ТзОВ «Приватний освітній заклад «Школа 3D» без виплати їй вартості її частки у статутному капіталі і після її виходу директор ПрАТ «Квіти Львова» ОСОБА_5 збільшив частку свого підприємства у статутному капіталі Школи 3D ще на 450 000 гривень, тобто фактично на частку, що за розміром дорівнювала її частці на момент виходу.
Як вбачається з матеріалів справи, 26 січня 2018 року відповідач в особі директора подав заяву про вступ (включення) ПрАТ «Квіти Львова№ до складу засновників Школи 3D (а.с.55).
Як вбачається зі Статуту ТзОВ «Приватний освітній заклад «Школа 3D» у новій редакції, вступ ПрАТ «Квіти Львова» до складу учасників ТзОВ «Приватний освітній заклад «Школа 3D» відбувався за спільним рішенням усіх на той час засновників товариства, включаючи позивача.
Також судом встановлено, що за заявою ОСОБА_1 від 26.06.2018 року відбувся вихід останньої зі складу учасників ТзОВ «Приватний освітній заклад «Школа 3D» (а.с.69).
Відповідно до ч.3 ст.25 ЗУ «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань» у разі проведення державної реєстрації змін до відомостей Єдиного державного реєстру щодо виключення або виходу учасника (спадкоємця або правонаступника) товариства з обмеженою або додатковою відповідальністю, а також пов`язаних з переданням (набуттям) частки (частини частки) у статутному капіталі самому товариству з обмеженою або додатковою відповідальністю, державний реєстратор одночасно вносить запис про зменшення розміру статутного капіталу на розмір відповідної частки (частини частки) у статутному капіталі.
З наведеного можна дійти висновку, що після виходу ОСОБА_1 з числа учасників, статутний капітал Школи було зменшено на частку позивача - 450 тис. грн.
В судовому засіданні встановлено, що у зв`язку з потребою в додатковому капіталі для школи після виходу ОСОБА_1 зі складу учасників Школи, було прийняте рішення про збільшення статутного капіталу за рахунок додаткових вкладів кожного з учасників у сумі по 450 000 грн.
Відповідно до копій платіжних доручень, які містяться в матеріалах справи, ПрАТ «Квіти Львова» сплатило свій внесок до статутного капіталу ТзОВ «Приватний освітній заклад «Школа 3D» у сумі 450 000 грн, з призначенням платежу «Внесок до статутного капіталу».
Таким чином, факт входу відповідача ПрАТ «Квіти Львова» до складу засновників, як і факт виходу ОСОБА_1 зі складу учасників ТзОВ «Приватний освітній заклад «Школа 3D», жодним чином не підтверджують удаваність договору позики, що був укладений між сторонами у даній справі.
Разом з цим, твердження позивача про те, що вона вийшла зі складу засновників «Школа 3D» без виплати їй вартості її частки у статутному капіталі, не підтверджені жодними доказами.
Судом встановлено, що в рамках зазначеного кримінально провадження проводилась перевірка посадових осіб ПрАТ «Квіти Львова» та посадових осіб Львівської міської ради у зв`язку із відведенням земельної ділянки та укладенням договору оренди землі.
Згідно постанови слідчого від 18.10.2020 року дане кримінальне провадження було закрито.
Разом з цим, зазначені вище обставини не мають жодного відношення до розгляду даної цивільної справи та, зокрема, оспорюваного договору.
Крім того, на підтвердження удаваності договору позивач вказує на те, що відповідач, як позикодавець, ніколи не направляв позивачу вимог про необхідність погашення позики, як це встановлено п. 5.1 договору.
Відповідно до п. 7.2 договору позики, строк цього Договору починає свій перебіг у момент, визначений у п. 7.1 цього Договору (зарахування позики на рахунок Позичальника) та закінчується 23 січня 2019 року.
При цьому, позичальник зобов`язується протягом 3 (трьох) календарних днів з моменту отримання вимоги Позикодавця, повернути Позикодавцеві позику в сумі, вказаній у вимозі (п. 5.1 договору).
ОСОБА_1 звертає увагу на те, що такі вимоги їй ніколи не направлялись, що, на думку позивача, підтверджує той факт, що між сторонами насправді був укладений договір про надання цільової безповоротної фінансової допомоги для формування статутного капіталу Школи 3D.
Разом з цим, суд звертає увагу на те, що письмова вимога про повернення позики (п. 5.1 договору) є правом, а не обов`язком Позикодавця вимагати в Позичальника дострокового повернення позики, повністю або частково. Даний пункт також передбачає, що остаточний розрахунок Позичальника з Позикодавцем має бути не пізніше закінчення терміну дії даного Договору, що свідчить про те, що йдеться саме про вимогу дострокового повернення позики в сумі, яку вкаже Позикодавець.
Як вбачається з матеріалів справи, ПрАТ «Квіти Львова» правом дострокової вимоги не скористалося, в той час як ОСОБА_1 зобов`язана була самостійно добровільно повернути позику не пізніше 23 січня 2019 року, тобто дати закінчення терміну дії договору.
Однак, судом встановлено, що ПрАТ «Квіти Львова» звернулось з позовом до ОСОБА_1 про стягнення боргу і дана справа перебуває на рогляді у Франківському районному суді м. Львова, справа № 465/4298/20, що є підтвердженням того, що Товариство скористалось своїм правом отримати повернення позики та вимагає виконання відповідного обов`язку від ОСОБА_1 .
Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_5 (генеральний директор ПрАТ «Квіти Львова») пояснив, що діяв від імені юридичної особи ПрАТ «Квіти Львова» як її керівник. Вказав, що засновники товариства - ОСОБА_1 , ОСОБА_4 та ОСОБА_3 для створення ТзОВ «Приватний освітній заклад «Школа 3D» залучило ПрАТ «Квіти Львова» для інвестування проекту, після чого ПрАТ «Квіти Львова» надало позивачці та іншим засновникам Школи 3D поворотну позику в тих сумах, які вони кожен індивідуально попросили, для того, щоб вони могли поповнити статутний капітал ОСОБА_7 від власного імені. Вказав, що після виходу позивача ОСОБА_1 зі складу засновників «Школа 3D» було прийнято рішення про збільшення статутного капіталу ОСОБА_7 , однак не за рахунок коштів позивача. Також зазначив, що йому невідомо, чи позивачу виплатили вартість її частки у статутному капіталі при виході зі складу учасників.
Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_4 (співзасновник ТзОВ «Приватний освітній заклад «Школа 3D») пояснила, що уклала договір позики з ПрАТ «Квіти Львова». При укладенні договору не було озвучено цілі використання наданих коштів, однак, отримані кошти вона внесла до статутного капіталу школи. Після того як ОСОБА_4 перестала брати участь в операційній діяльності школи, її попросили повернути позику і дану позику вона повернула в повному обсязі разом з відстоками.
Таким чином, доводи, викладені в позові ОСОБА_1 стосовно удаваності правочину, який був укладений між сторонами, та на які посилається позивач, в якості підстави для визнання його недійсним, не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду.
Оцінюючи покази свідків, то такі також не підтвердили обставин, зазначених у позовній заяві, оскільки підтвердили, що між ПрАТ «Квіти Львова» та засновниками школи дійсно укладалися договори позики.
Відповідно до приписів ст.235 ЦК України, удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили.
Тобто, за удаваним правочином обидві сторони свідомо, з певною метою, документально оформлюють один правочин, але насправді між ними встановлюються інші правовідносини.
Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили. Тому такий правочин може бути визнаний судом недійсним лише у тому разі, коли буде встановлено, що правочин, який сторони насправді вчинили, не відповідає загальним вимогам, додержання яких є необхідним для чинності правочину.
Відповідно до частини першої статті 202, частини третьої статті 203 ЦК України головним елементом угоди (правочину) є вільне волевиявлення та його відповідність внутрішній волі сторін, які спрямовані на настання певних наслідків, тому основним юридичним фактом, який підлягав встановленню судом у цій справі є дійсна спрямованість волі сторін при укладенні договорів та з`ясування питання про те, чи не укладені ці угоди з метою приховати іншу угоду та яку саме.
Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 07 вересня 2016 року у справі №6-1026цс16 та Верховним Судом у постанові №707/1541/16-ц від 11.04.2018.
Водночас, в процесі розгляду справи не було встановлено фактів, підтверджуючих те, що між сторонами насправді склались інші правовідносини, чи позика була укладена сторонами для того, щоб приховати інший правочин.
Більше того, Позивач підтверджує, що дійсно отримала грошові кошти у сумі, відображеній у договорі, та внесла їх до статутного капіталу Школи 3D, хоча зі змісту оспорюваного договору позики вбачається, що такий не містив для позивача ОСОБА_1 жодних обмежень щодо цілей використання позичених коштів.
Доказів укладення між сторонами іншого правочину також не здобуто в ході судового розгляду.
Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п. 25 Постанови № 9 від 06 листопада 2009 р. «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», за удаваним правочином (стаття 235 ЦК) сторони умисно оформляють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини. На відміну від фіктивного правочину, за удаваним правочином права та обов`язки сторін виникають, але не ті, що випливають зі змісту правочину.
В свою чергу, обставини, на які посилалася ОСОБА_1 у своїй позовній заяві, не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи, не підтверджуються належними, достатніми, допустимими доказами, а відтак суд не має законних підстав визнати договір позики удаваним.
Договір позики від 23.01.2018 року укладено сторонами у відповідності зі ст.1047 ЦК України, в письмовій формі за волевиявленням обох сторін, кожна із сторін розуміла мету укладення договору та підписала його, а тому він вважається укладеним з моменту його підписання.
При цьому, всі умови договору позики викладені сторонами в договорі, з якими вони погодились, підписавши договір без якихось зауважень чи розбіжностей. У спірному договорі вказано: дата і місце його укладання; сторони - позикодавець і позичальник; суму позики і суму, яку необхідно повернути; строк договору і час повернення обумовленої суми.
Окрім того, на момент укладення спірного договору позики обидві сторони мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, їх волевиявлення відповідало їхній внутрішній волі, було вільним, що підтверджується власноручними підписами учасників правочину.
Таким чином, розглянувши у встановлений процесуальний спосіб всі клопотання сторін, безпосередньо дослідивши усі надані сторонами докази, заслухавши доводи сторін у судовому засіданні, суд приходить до висновку про недоведеність факту укладення між ОСОБА_1 та ПрАТ «Квіти Львова» договору позики для приховання будь-якого іншого правочину (удаваного договору).
З урахуванням наведеного, позов задоволенню не підлягає.
Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, судові витрати слід залишити за позивачем.
Керуючись ст.ст.258, 259, 263-265 ЦПК України, суд
у задоволені позову ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Квіти Львова», третя особа Товариство з обмеженою відповідальністю "ПРИВАТНИЙ ОСВІТНІЙ ЗАКЛАД "ШКОЛА 3D" про визнання договору позики удаваним правочином відмовити.
Рішення може бути оскаржене до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів, з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя І.Р.Волоско