Номер провадження: 22-ц/813/5755/21
Номер справи місцевого суду: 522/143/15-ц
Головуючий у першій інстанції Домусчі Л. В.
Доповідач Гірняк Л. А.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.11.2021 року м. Одеса

Колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Одеського апеляційного суду у складі:

Головуючого судді Гірняк Л.А.,

Суддів Сегеди С.М., Цюри Т.В.,

Секретаря судового засідання - Ющак А.Ю.

розглянула у відкритому судовому засіданні м. Одеса апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» на заочне рішення Приморського районного суду міста Одеси від 20 грудня 2019 року у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_1

-про звернення стягнення на предмет іпотеки,-

В С Т А Н О В И Л А:

ПРОЦЕДУРА:

В січні 2015 року ПАТ «Дельта Банк» звернувся з позовом до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки та просив, в рахунок виконання основного зобов`язання щодо оплати заборгованості у розмірі 1301206,84 грн. за Договором про надання споживчого кредиту, звернути стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки №б/н від 03.06.2008 року з ОСОБА_1 , а саме: квартиру АДРЕСА_1 , шляхом передачі іпотекодержателю АТ «Дельта Банк» її у власність та визнання за ним права власності.

04.03.2019 року від позивача до суду надійшла заява про зміну предмету позову в якій просив в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_1 перед ПАТ «Дельта Банк» за кредитним договором №0 від 03.06.2008 року, яка станом на 12.11.2014 року складає 82 618,28 дол.США, з яких:

- сума заборгованості за тілом кредиту - 44652,40 дол. США (еквівалент по курсу НБУ - 703258,51 грн.);

- сума заборгованості за відсотками - 37965,88 дол. США (еквівалент по курсу НБУ - 597948,33).,

- звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме квартиру АДРЕСА_1 , шляхом продажу предмета іпотеки на публічних торгах за початковою ціною визначеною на підстав оцінки майна, проведеної суб`єктом оціночної діяльності, у межах процедури виконавчого провадження передбаченої Законом України «Про виконавче провадження».

Вимоги обгрунтовував тим, що 03.06.2008 року між АКІБ «УкрСиббанк» (правонаступник АТ «Укрбиббанкь» та ОСОБА_1 укладено Договір про надання споживчого кредиту №0, згідно з умовами якого Банк надав Позичальнику кредитні кошти у розмірі 44800,00 дол. США з розрахунку 13,5% річних на строк по 04.06.2029 року.

З метою забезпечення споживчого кредиту іпотекодавець ОСОБА_1 за договорами іпотеки № 6/н від 03.06.2008 року передав в іпотеку нерухоме майно: квартиру АДРЕСА_1 , що належить Іпотекодавцю на підставі Договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом ОМНО Ситніковою Ю.Д. 03.06.2008 року за №2948, зареєстрованого в Державному реєстрі правочинів 03.06.2008 року за №2935368.

08.12.2011 року між ПАТ «Укрбиббанк» та ПАТ «Дельта Банк» укладено Договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, відповідно до якого в порядку, обсязі та на умовах, визначених даним Договором, АТ «УкрСиббанк» передає (відступає) АТ «Дельта Банк» права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, внаслідок чого АТ «Дельта Банк» замінює АТ «УкрСиббанк» як кредитора (стає новим кредитором) у зазначених зобов`язаннях, а внаслідок передачі від АТ «УкрСиббанк» до АТ «Дельта Банк» прав вимоги до боржників, до АТ «Дельта Банк» переходить (відступається) право вимагати (замість АТ «УкрСиббанк» від боржників повного, належного та реального виконання обов`язків за кредитними та забезпечувальними договорами. У порушення умов кредитного договору Позичальник свої зобов`язання належним чином не виконує, про що неодноразово повідомлявся в тому числі й шляхом направлення письмової вимоги про виконання зобов`язань. Однак вимога була ним проігнорована, у зв`язку з чим, станом на 12.11.2014 року у відповідача виникла заборгованість, що складає 82 618,28 дол.США:

- з яких сума заборгованості за тілом кредиту - 44652,40 дол. США (703 258,51 грн.);

- сума заборгованості за відсотками - 37965,88 дол. США (597 948,33 грн.).

Посилаючись на ст. 39 ЗУ «Про іпотеку» позивач просив задовольнити уточненні позовні вимоги.

Заочним рішення Приморського районного суду міста Одеси від 20 грудня 2019 року у задоволенні позовної заяви ПАТ «Дельта Банк» до ОСОБА_1 звернення стягнення на предмет іпотеки - відмовити.

11.01.2020 року не погодившись із вищевказаним рішенням суду ПАТ «Дельта Банк» звернувся до суду з апеляційною скаргою в якій просить суд скувати рішення Приморського районного суду м. Одеси від 20.12.2019 року у цивільній, за позовом АТ «Дельта Банк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки та прийняти постанову, якою задовольнити позовну заяву.

Сторони в судове засідання в судове засідання не з 'явились, про час та місце розгляду справи належним чином.

Статтею 372 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано поважними.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

З огляду на наведене судова колегія приходить до висновку про розгляд справи за відсутності сторін, у відповідності до ч. 2 ст. 372 ЦПК України.

При цьому колегія суддів зазначає; що відповідно до частини 5 ст.268 ЦПК України, в редакції; яка набрала чинності 15.12.2017 року, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складання повного судового рішення.

У зв`язку з цим, та на підставі частини 2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З цих підстав, датою складання цього судового рішення 29.11.2021 року.

АРГУМЕНТИ ЩОВОЛИ)СТОРІН

Заявник в апеляційній скарзі зазначає, що рішення суду є незаконним, необгрунтованим та таким, що підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення у зв`язку із неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що висновки районного суду не відповідають обставинам справи.

Зокрема посилається на те, що мораторій не зупиняє дію нормативно-правового ату, а спрямований на примусове виконання таких рішень, стосовно боржників, які підпадають під дію такого закону «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», тому повинен задовольнити позов на відстрочити рішення суду в цій частині на час дії зазначеного Закону.

Зазначає, що суд неповно з`ясував обставини по справі, матеріали справи не містять доказів того, що відповідач ОСОБА_1 не має іншого майна, а тому вважає, що висновки суду першої інстанції, що на дані правовідносини розповсюджує ЗУ «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» є передчасними.

Відзив на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надійшов.

ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ

Матеріалами справи встановлено, що 03.06.2008 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «Укрбиббанк» та ОСОБА_1 укладено Договір про надання споживчого кредиту No0, згідно до умов якого Банк надав позичальнику кредитні кошти у розмірі 44 800,00 дол. США з розрахунку 13,5% річних на строк по 04.06.2029 року (а.с.8- 16).

03.06.2008 року між АКІБ «Укрбнббанк» та ОСОБА_1 укладено іпотечний договір, предметом іпотеки виступила квартира АДРЕСА_1 , житлова площа 13,1 кв.м., заг. площа - 19,7 кв.м. (а.с.26-29).

Розділом 4 зазначеного договору передбачені підстави звернення стягнення на предмет іпотеки.

13.10.2014 року позивач надсилав на адресу ОСОБА_1 лист-вимогу щодо погашення заборгованості та попередженням про звернення до нотаріуса або до суду, в разі невиконання зобов`язання (а.с.34-36).

З Довідки від 12.11.2014 року вбачається, що загальна заборгованість по кредитному договору №0, боржником якого є ОСОБА_1 , станом на день видачі довідки, становить - 82618,28 дол. США, що згідно курсу НБ1 (100 дол. США - 1574,9624 грн) складає - 1 301 206,84 грн. (один мільйон триста одна тисяча двісті шість гривень вісімдесят чотири копійки).

08.12.2011 року між ПАТ «Укрбиббанк» та ПАТ «Дельта Банк» укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, який 27.12.2011 року засвідчений приватним нотаріусом та зареєстрований в реєстрі за №3749, що підтверджується випискою з договору купівлі-продажу (а.с.38-39).

З акту прийому-передачі документації за договором купівлі-продажу прав вимоги за кредитами від 08.12.2011 року встановлено, що до ПАТ «Дельта Банк» перейшло право вимоги за кредитним договором, позичальником якого виступає ОСОБА_1 (а.с. 37).

ОЦІНКА АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Колегія суддів, переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність та обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дійшла до наступного.

Відмовляючи у задоволенні позовної заяви районний суд виходив з того, що зазначене житлове майно підлягає під визначення Закону України «Про мораторій», згода іпотекодавця на звернення стягнення - відсутня.

Апеляційний суд погоджується з такими висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.

Згідно ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно грунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обгрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обгрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх: вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні,

У відповідності до ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Статтею 81 ЦПК У країни, передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може грунтуватися на припущеннях.

Частиною 1 та 2 статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками Справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

За змістом статей 12 та 81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може грунтуватися на припущеннях.

Згідно статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що rрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

У статті 76 ЦПК України зазначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обгрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Статтями 77-80 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обrрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Достовірними є докази, на підставі йких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Виконання зобов`язання може забезпечуватися заставою (частина перша статті 546 ЦК України). Іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи (стаття 575 ЦК України).

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 7 Закону України «Про іпотеку» за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання.

Частинами першою, третьою статті 33 Закону України «Про іпотеку» визначено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Порядок реалізації предмета іпотеки за рішенням суду врегульоване статтею 39 цього Закону, якою передбачено, що у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначається, зокрема, спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону.

АТ «УкрСиббанк» правонаступником якого є ПАТ «Дельта Банк» виконав свої зобов`язання за договором про надання відновлювальної кредитної лінії від 03.06.2008 року, надавши ОСОБА_1 кошти у кредит, а останній не виконує належно свої зобов`язання з повернення кредиту, у зв`язку із чим у нього виникла заявлена банком заборгованість.

Згідно п.1.4. кредитного договору, кредит надається позичальнику для його особистих цілей, а саме: на купівлю однокімнатної квартири АДРЕСА_1 заг. пл. 19.7 кв.м., житлова 13,1 кв.м.

Відповідно до частини третьої статті 33 Закону України «Про іпотеку» № 898-IV звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки (частинадруга статті 36 Закону № 898-ІV).

Отже, Закон № 898-ІУ прямо вказує, що договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, є одним зі шляхів звернення стягнення на предмет іпотеки.

Підписавши іпотечне застереження, сторони визначили лише можливі шляхи звернення стягнення, які має право використати іпотекодержатель. Стягнення є примусовою дією іпотекодержателя, направленою до іпотекодавця з метою задоволення своїх вимог. При цьому до прийняття Закону № 1304-VІІ право іпотекодержателя звернути стягнення на предмет іпотеки (як у судовому, так і в позасудовому порядку) залежало не від наявності згоди іпотекодавця, а від наявності факту невиконання боржником умов кредитного договору.

Водночас Закон № 1304-VІІ ввів тимчасовий мораторій на право іпотекодержателя відчужувати майно іпотекодавця без згоди останнього на його відчуження.

З огляду на викладене, Велика Палата Верховного Суду з висновком суду, що квартира площею 37,10 кв. м, яка використовується позивачем як місце постійного проживання, не може бути примусово стягнутана підставі дії Закону № 1304-VІ як забезпечення виконання умов кредитного договору, укладеного в іноземній валюті.

Аналогічний висновок щодо застосування положень Закону № 1304-VІІ міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2019 року у справі № 802/1340/18-а.

Кредитор має право звернути стягнення на предмет іпотеки-житло, яке виступає забезпеченням виконання зобов`язання за валютним кредитним договором за умови наявності згоди іпотекодавця.

До такого висновку прийшов Верховний Суд у складі колеги суддів палати Касаційного цивільного суду у Постанові від 13.06.2018 р. у справі № 645/5280/16-ц.

Наведені в апеляційній скарзі доводи щодо права іподекодержателя забезпечити кредитну заборгованість шляхом продажу іпотечного майна з прилюдних торгів, виходячи зі змісту договору іпотеки незалежно від претензій іпотекодавця,спростовуються вищезазначеними вимогами закону.

Проаналізувавши положення Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» (далі - Закон про мораторій що набрав чинності 07.06.2014р. ) вбачається, що не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом іпотеки і було передано в забезпечення виконання зобов`язань за споживчим кредитом наданим в іноземній валюті, якщо таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно. Крім того, загальна площа такого нерухомого житлового майна не повинна перевищувати 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку.

Таким чином, перевіривши застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права на підставі встановлених ним фактичних обставин справи та в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку про рішення заочне рішення Приморського районного суду міста Одеси від 20 грудня 2019 року слід залишити без змін.

З урахуванням наведеного колегія суддів дійшла висновку, що доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Інші доводи апеляційної скарги не беруться до уваги, оскільки зводяться до переоцінки встановлених судами обставин, що відповідно до положень статті 367 ЦПК України знаходиться за межами повноважень апеляційного суду.

На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 384, 389, 390 ЦПК У країни, судова колегія, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» - залишити без задоволення, заочне рішення Приморського районного суду міста Одеси від 20 грудня 2019 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та підлягає оскарженню безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Судді Одеського апеляційного суду Л.А. Гірняк

С.М. Сегеда

Т.В.Цюра