Справа № 212/5881/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 січня 2021 року м. Кривий Ріг

Жовтневий районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі: головуючого судді Пустовіта О.Г., секретар судових засідань Безкоровайної О.Т., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Кривого Рогу цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа придніпровська товарна біржа про визнання договору дійсним, виділ часток в спільному сумісному майні та визнання права власності на майно в порядку спадкування за законом,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду з позовом, яким просить визнати дійсним договір купівлі-продажу нерухомого майна двокімнатної квартири АДРЕСА_1 , укладений між ОСОБА_2 , що діяв на підставі нотаріально посвідченої довіреності від імені ОСОБА_3 і ОСОБА_4 (з однієї сторони) та ОСОБА_5 (з другої сторони) і посвідчений Придніпровською товарною біржею (реєстр №362-Н/97.

Визначити частку померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 в спільному сумісному майні-квартирі АДРЕСА_2 в розмірі Ѕ, зазначивши, що іншим співвласникам, а саме ОСОБА_1 також належить Ѕ частка у вказаному спільному майні - квартирі.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на Ѕ частку двокімнатної квартири АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка ОСОБА_5 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В обґрунтування позову, позивач зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її чоловік ОСОБА_5 , з яким вони перебували в зареєстрованому шлюбі з 15 травня 1981 року. Після смерті чоловіка залишилася спадщина у вигляді частки квартири АДРЕСА_2 . Позивач є єдиним спадкоємцем 1-ї черги за законом після смерті чоловіка ОСОБА_5 , який не залишив заповіту.

22 серпня 1997 року нині померлий чоловік позивача ОСОБА_5 за договором купівлі-продажу нерухомого майна, посвідченому на Придніпровській товарній біржі придбав окрему 2-кімнатну квартиру АДРЕСА_3 .

Після укладення Договору він був виконаний в дійсності: відповідач ОСОБА_2 передав їм продане майно квартиру, після чого в Комунальному підприємстві ДОР «Криворізьке БТІ» за чоловіком ОСОБА_5 було зареєстроване право власності на куплене нерухоме майно і вони всі, вважаючи себе повноважними власниками житла , вселилися в придбану квартиру і використали згідно Закону це майно для свого проживання. Таким чином, чоловік фактично вступив в права власника нерухомого майна.

У вказаній квартирі позивач і її чоловік ОСОБА_5 зареєструвалися і постійно мешкали спільно до дня його смерті.

Позивач стверджує, що вона фактично прийняла спадщину після смерті чоловіка ОСОБА_5 і бажає переоформити на своє ім`я спадкове майно, але державний нотаріус Другої криворізької нотаріальної контори своєю постановою №1682/02-31 від 07.08.2020 року про відмову у вчинення нотаріальної дії відмовив їй в переоформленні спадщини, мотивуючи відмову тим, що відповідно до діючого на момент укладення Біржової угоди Цивільного кодексу України (в редакції 1963 року) посвідчення договору купівлі-продажу житлового будинку повинно було бути тільки нотаріальним.

В зв`язку з вищезазначеним, позивач вимушена була звернутися до суду за захистом своїх прав і порушених інтересів

Позивач до судового засідання не з`явилася, через канцелярію суду подала заяву про розгляд справи за своєї відсутності, позовні вимоги просила задовольнити в повному обсязі, проти заочного рішення суду не заперечувала.

До судового засідання відповідач не з`явився, повідомлявся заздалегідь та належним чином, про причини неявки суд не повідомив, заяви про розгляд справи за своєї відсутності до суду не подавав, а також не скористався своїм правом на надання відзиву на позовну заяву.

Третя особа до судового засідання не з`явилась, повідомлялась заздалегідь та належним чином, про причини неявки суд не повідомила, заяви про розгляд справи за своєї відсутності до суду не подавала.

Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України.

Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Так, в судовому засіданні встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер чоловік ОСОБА_5 , з яким позивач ОСОБА_1 перебували в зареєстрованому шлюбі з 15 травня 1981 року. Після смерті чоловіка залишилася спадщина у вигляді частки квартири АДРЕСА_2 . Позивач є єдиним спадкоємцем 1-ї черги за законом після смерті чоловіка ОСОБА_5 , який не залишив заповіту.

22 серпня 1997 року нині померлий чоловік позивача ОСОБА_5 за договором купівлі-продажу нерухомого майна, посвідченому на Придніпровській товарній біржі придбав окрему 2-кімнатну квартиру АДРЕСА_3 .

Після укладення Договору він був виконаний в дійсності: відповідач ОСОБА_2 передав їм продане майно квартиру, після чого в Комунальному підприємстві ДОР «Криворізьке БТІ» за чоловіком ОСОБА_5 було зареєстроване право власності на куплене нерухоме майно і вони всі, вважаючи себе повноважними власниками житла , вселилися в придбану квартиру і використали згідно Закону це майно для свого проживання. Таким чином, чоловік фактично вступив в права власника нерухомого майна.

Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ст.ст.. 8, 9, 15 Закону України № 1956-XII від 10.12.1991 року «Про товарну біржу» членами товарної біржі є прийняті до її складу, згідно зі статутом біржі вітчизняні та іноземні юридичні та фізичні особи. Членами товарної біржі має право здійснювати біржові операції на біржі. Біржовою операцією визнається угода, якщо вона являє собою купівлю-продаж товарів, допущених до обліку та товарній біржі.

Отже, за вказаним договором Позивач набув права власності на вказану квартиру.

Відповідно до ч.1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Як встановлено судом, на даний час позивач не може розпорядитися своєю квартирою та реалізувати свої майнові права, оскільки у діючих на час укладання зазначеного договору у 1997 році та діючих правових нормах на даний час, є протиріччя щодо необхідності нотаріального посвідчення вказаного договору.

Частиною 2 ст. 47 ЦК України та ст.ст.. 224, 227 ЦК УРСР (в ред. 1963 року), які діяли на час укладення договору, передбачено: - якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення суд може визнати такий договір дійсним.

Згідно ч.2 ст. 220 ЦК України (у редакції 2014 року), якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, але одна із сторін ухиляється від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним.

У вказаній квартирі позивач і її чоловік ОСОБА_5 зареєструвалися і постійно мешкали спільно до дня його смерті.

Вказана квартира хоча і була придбана за договором купівлі-продажу тільки на ім`я нині померлого чоловіка позивача ОСОБА_5 , але в період шлюбу і за спільні кошти.

Згідно ч.1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ч.2 ст. 319 ЦК України власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Відповідно до ст. 41 Конституції України, п.2 ч.1 ст. 3 ЦК України та ч.1 ст. 321 ЦК України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених Конституцією та Законом.

Згідно ч.1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно ч.2 ст. 16 ЦК України суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Згідно ч.1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч.1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

На підставі вищезазначеного суд вважає можливим захистити права позивача та визнати зазначений договір купівлі-продажу дійсним.

Крім визнання договору дійсним позивач просить суд визначити за нею розмір часток у спільній сумісній власності на квартиру АДРЕСА_2 в розмірі 1/2, зазначивши, що іншим співвласникам, а саме їй також належить 1/2 частка у вказаному спільному сумісному майні.

Відповідно до ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно); майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності; право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом; спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно.

Статтею 368 ЦК України передбачено, що спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.

Відповідно до ст.370 ЦК України співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю між ними, законом або рішенням суду.

Пунктом 17 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» передбачено, що частка суб`єкта права спільної сумісної власності визначається зокрема, при поділі майна, виділі частки зі спільного майна, зверненні стягнення на майно учасника спільної власності за його боргами, відкритті після нього спадщини.

Відповідно до п. 5 постанови Пленуму Верховного суду України від 22.12.1995 року №20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», частка учасника спільної сумісної власності визначається при поділі майна, виділі частки з спільного майна, зверненні стягнення на майно учасника спільної власності за його боргами, відкритті після нього спадщини. При відсутності доказів про те, що участь когось з учасників спільної сумісної власності (крім сумісної власності подружжя) у надбанні майна була більшою або меншою - частки визначаються рівними.

Згідно зі ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків від фізичної особи, яка померла до інших осіб.

Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини.

Відповідно до норм ч. 5 ст. 1268 ЦК незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке пов`язується з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав свідоцтва про право на спадщину (статті 1296, 1297 ЦК).

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Отже, суд приходить до висновку про повне задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 2, 5, 10, 12, 43, 49, 81, 141, 258, 259, 263-265, 268 ЦПК України, ст. 319,391ЦК України суд, -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа придніпровська товарна біржа про визнання договору дійсним, виділ часток в спільному сумісному майні та визнання права власності на майно в порядку спадкування за законом задовольнити.

Визнати дійсним договір купівлі-продажу нерухомого майна двокімнатної квартири АДРЕСА_1 , укладений між ОСОБА_2 , що діяв на підставі нотаріально посвідченої довіреності від імені ОСОБА_3 і ОСОБА_4 (з однієї сторони) та ОСОБА_5 (з другої сторони) і посвідчений Придніпровською товарною біржею (Криворізька філія) реєстр №362-Н/97.

Визначити частку померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 в спільному сумісному майні-квартирі АДРЕСА_2 в розмірі Ѕ, зазначивши, що іншим співвласникам, а саме ОСОБА_1 належить Ѕ частка у вказаному спільному майні квартирі.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на Ѕ частку двокімнатної квартири АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка ОСОБА_5 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом України. Повторне заочне рішення позивач та відповідач можуть оскаржити в загальному порядку, встановленому цим Кодексом.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржено з загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Повний текст рішення 18 січня 2021 року.

Суддя: О. Г. Пустовіт