Постанова

Іменем України

19 листопада 2021 року

м. Київ

справа № 554/3543/20

провадження № 61-349св21

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Червинської М. Є. (суддя-доповідач), Бурлакова С. Ю., Коротуна В. М.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: держава Україна в особі Державної казначейської служби України, прокуратури Полтавської області, правонаступником якої є Полтавська обласна прокуратура, Управління Служби безпеки України в Полтавській області, Головне управління Національної поліції України в Полтавській області,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу Полтавської обласної прокуратури на постанову Полтавського апеляційного суду від 07 грудня 2020 року у складі колегії суддів: Бутенко С. Б., Обідіної О. І., Прядкіної О. В.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовної заяви

У квітні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Держави Україна в особі Державної казначейської служби України, прокуратури Полтавської області, Управління Служби безпеки України в Полтавській області, Головного управління Національної поліції України в Полтавській області про відшкодування моральної шкоди у розмірі 618 075,00 грн, заподіяної незаконними діями органів досудового слідства, дізнання та прокуратури.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що вироком Київського районного суду м. Полтави від 24 квітня 2019 року у справі № 552/6480/17 визнано невинуватим та виправдано його у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 368 КК України, у зв`язку з недоведеністю участі у вчиненні злочину

Внаслідок незаконного перебування під слідством та судом у період з 09 серпня 2017 року до 10 вересня 2019 року він був обмежений у своїх конституційних правах і свободах, як громадянин України, у фізичних, загальнолюдських, духовних, емоційних потребах, не мав змоги піклуватися на належному рівні про свою родину, виховувати дітей, займатись побутовими справами, працювати і жити у звичайному життєвому ритмі, що завдало йому значної моральної шкоди. Також незаконне кримінальне переслідування завдало серйозного психологічного стресу, який негативно вплинув на його психоемоційний стан.

Враховуючи викладене, просив стягнути з Державного бюджету України на його користь 618 075,00 грн моральної шкоди, заподіяної незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Октябрського районного суду міста Полтави від 28 серпня 2020 року у складі судді Титар Л. С. закрито провадження в частині позовних вимог ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Управління Служби безпеки України в Полтавській області про відшкодування моральної шкоди, заподіяної незаконними діями органів досудового слідства, дізнання та прокуратури, у зв`язку з відмовою позивача від позову в цій частині.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Державної казначейської служби України, прокуратури Полтавської області, Головного управління Національної поліції України в Полтавській області про відшкодування моральної шкоди, заподіяної незаконними діями органів досудового слідства, дізнання та прокуратури задоволено частково.

Стягнуто з Держави Україна, в особі прокуратури Полтавської області на користь громадянина України, ОСОБА_1 шляхом списання коштів у безспірному порядку з єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України через Державну казначейську службу України 118 075,00 грн на відшкодування моральної шкоди.

Стягнуто з держави Україна в особі Головного управління Національної поліції України в Полтавській області на користь громадянина України ОСОБА_1 шляхом списання коштів у безспірному порядку з єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України через Державну казначейську службу України 118 075,00 грн на відшкодування моральної шкоди.

В іншій частині позову відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Суд першої інстанції виходив із того, що позивач тривалий час перебував під слідством та судом, що призвело до порушення його конституційних прав, нормальних життєвих зв`язків, негативно вплинуло на його сімейні зв`язки та відносини з близькими людьми, у зв`язку з чим він був змушений докладати додаткових зусиль для організації свого життя. Суд зазначив, що законом передбачене безумовне право громадянина на відшкодування шкоди в розмірах і порядку, передбаченому законодавством, у випадку закриття кримінальної справи у зв`язку з недоведеністю участі обвинуваченого у вчиненні злочину.

Визначаючи розмір моральної шкоди, суд виходив із мінімального розміру заробітної плати, установленої законодавством на момент розгляду справи, врахувавши час перебування ОСОБА_1 під слідством та судом (25 місяців).

Короткий зміст постанови апеляційної інстанції

Постановою Полтавського апеляційного суду від 07 грудня 2020 року рішення Октябрського районного суду міста Полтави від 28 серпня 2020 року змінено.

Зменшено суму грошового відшкодування моральної шкоди, завданої ОСОБА_1 незаконними рішенням та діями органів досудового слідства та прокуратури, з 239 500,00 грн до 200 000,00 грн, та викладено резолютивну частину рішення у такій редакції: «Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 200 000,00 грн грошового відшкодування моральної шкоди».

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

В іншій частині судове рішення залишено без змін.

Апеляційний суд, із урахуванням конкретних обставин у справі, зокрема обсягу моральних страждань, перенесених позивачем за період перебування під слідством та судом у тому числі тривалості його перебування під слідством та судом, а також характеру пред`явленого обвинувачення, часу та зусиль, які необхідно було вжити для відновлення попереднього стану, врахувавши засади верховенства права, вимоги розумності, виваженості і справедливості, вважав, що необхідним і достатнім розміром відшкодування моральної шкоди є сума у 200 000,00 грн.

Окрім того, змінюючи резолютивну частину рішення суду першої інстанції, апеляційний суд виходив із того, що кошти державного бюджету належать на праві власності державі, тому боржником у зобов`язанні зі сплати коштів державного бюджету є держава Україна як учасник цивільних відносин.

У решті апеляційний суд погодився з висновком суду першої інстанції та вважав судове рішення таким, що ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

05 січня 2021 року Полтавська обласна прокуратура звернулася до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржене судове рішення в частині стягнення на користь позивача моральної шкоди, зменшити розмір стягнутої суми до мінімального розміру, передбаченого частиною другою статті 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду».

Підставою касаційного оскарження постанови апеляційного суду заявник зазначає неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме суд застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2018 року у справі № 910/23967/16 (провадження № 12-110цс18), від 20 вересня 2018 року у справі № 686/23731/15-ц, постановах Верховного Суду від 04 червня 2018 року у справі № 489/2492/17 (провадження № 61-8890св18), від 13 червня 2018 року у справі

№ 464/6863/16 (провадження № 61-10293св18), від 21 червня 2018 року у справі № 205/119/17 (провадження № 61-24700св18), від 25 липня 2018 року у справі № 607/14493/16-ц (провадження № 61-12051св18) від 19 вересня 2018 року у справі № 534/955/17 (провадження № 61-22539св18), від 19 грудня 2018 року у справі № 214/5262/15-ц (провадження № 61-34358св18), від 20 березня 2019 року у справі № 727/9472/16-ц (провадження № 61-19св17) (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України).

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга аргументована тим, що апеляційний суд неповно дослідив обставини справи, не надав їм належної правової оцінки та дійшов помилкових висновків при вирішенні спору.

Суд необґрунтовано визначив розмір моральної шкоди, стягнутої на користь позивача, не врахував законодавство про відшкодування шкоди, унаслідок чого розмір морального відшкодування безпідставно завищено.

Відзив/заперечення на касаційну скаргу не надходили

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 26 лютого 2021 року відкрито касаційне провадження у даній справі.

Витребувано з Октябрського районного суду міста Полтави справу № 554/3543/20 за позовом ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Державної казначейської служби України, прокуратури Полтавської області, правонаступником якої є Полтавська обласна прокуратура, Управління Служби безпеки України в Полтавській області, Головного управління Національної поліції України в Полтавській області про відшкодування моральної шкоди, заподіяної незаконними діями органів досудового слідства, дізнання та прокуратури.

Зупинено виконання рішення Октябрського районного суду міста Полтави від 28 серпня 2020 року та постанови Полтавського апеляційного суду від 07 грудня 2020 року в частині стягнення з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 200 000,00 грн грошового відшкодування моральної шкоди до закінчення касаційного провадження.

Фактичні обставини справи

Суди встановили, що 24 лютого 2017 року слідчим відділом Управління Служби Безпеки України в Полтавській області на підставі матеріалів відділу БКОЗ Управління внесено відомостідо Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000003 за фактом вчинення кримінального правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 368 КК України.

Відповідно до ухвали слідчого судді Октябрського районного суду м. Полтави від 04 серпня 2017 року за місцем проживання та роботи позивача проведено обшуки, про що складено відповідні протоколи.

09 серпня 2017 року прокурором відділу прокуратури Полтавської області Толмачевим Я. О. повідомлено ОСОБА_1 про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 369-2 КК України у кримінальному провадженні № 0000003.

15 серпня 2017 року старший слідчий СУ ГУ НП в Полтавській області Кравченко Т.О . звернулася до суду з клопотанням про відсторонення ОСОБА_1 від займаної посади.

12 вересня 2017 року старшим слідчим в ОВС відділу розслідування злочинів у сфері господарської та службової діяльності СУ ГУНП у Полтавській області Кравченко Т. О. складено обвинувальний акт, у кримінальному провадженні № 00000416, справа скерована до Київського районного суду м. Полтави.

10 квітня 2019 року прокурор відділу прокуратури Полтавської області Ковінько Д. В. склав новий обвинувальний акт, в якому змінив раніше пред`явлене обвинувачення ОСОБА_1 з частини другої статті 369-2 КК України на частину третю статті 368 КК України.

Вироком Київського районного суду м. Полтави від 24 квітня 2019 року, залишеним без змін ухвалою Полтавського апеляційного суду від 10 вересня 2019 року та постановою Верховного Суду від 05 лютого 2020 року у справі № 552/6480/17, ОСОБА_1 визнано невинуватим та виправдано у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 368 КК України, у зв`язку з недоведеністю участі обвинуваченого у вчиненні злочину.

Обґрунтовуючи підстави позову, ОСОБА_1 посилався на те, що внаслідок незаконного притягнення до кримінальної відповідальності йому заподіяно моральну шкоду, право на відшкодування якої він набув у зв`язку звиправдувальним вироком суду.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Частиною другою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження судових рішень є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Так, підставою касаційного оскарження постанови Полтавського апеляційного суду від 07 грудня 2020 року заявник зазначає неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме суд застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2018 року у справі № 910/23967/16 (провадження № 12-110цс18), від 20 вересня 2018 року у справі № 686/23731/15-ц, постановах Верховного Суду від 04 червня 2018 року у справі № 489/2492/17 (провадження № 61-8890св18), від 13 червня 2018 року у справі № 464/6863/16 (провадження № 61-10293св18), від 21 червня 2018 року у справі № 205/119/17 (провадження № 61-24700св18), від 25 липня 2018 року у справі № 607/14493/16-ц (провадження № 61-12051св18) від 19 вересня 2018 року у справі № 534/955/17 (провадження № 61-22539св18), від 19 грудня 2018 року у справі № 214/5262/15-ц (провадження № 61-34358св18), від 20 березня 2019 року у справі № 727/9472/16-ц (провадження № 61-19св17) (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України).

Відповідно до статті 400 ЦПК України, якою визначено межі розгляду справи судом касаційної інстанції, встановлено, що, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції діє в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з таких підстав.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

За правилами пункту 2 частини другої статті 1167 ЦК України якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт, то моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала.

Згідно з частинами першою та другою статті 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок, зокрема, незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадянина.

Пунктом 1 частини першої статті 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» передбачено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і порядку, передбачених цим законом, виникає у випадках постановлення виправдувального вироку суду.

Відповідно до статті 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» у наведених в статті 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовуються (повертаються): 1) заробіток та інші грошові доходи, які він втратив внаслідок незаконних дій; 2) майно (в тому числі гроші, грошові вклади і відсотки по них, цінні папери та відсотки по них, частка у статутному фонді господарського товариства, учасником якого був громадянин, та прибуток, який він не отримав відповідно до цієї частки, інші цінності), конфісковане або звернене в доход держави судом, вилучене органами досудового розслідування, органами, які здійснюють оперативно-розшукову діяльність, а також майно, на яке накладено арешт; 3) штрафи, стягнуті на виконання вироку суду, судові витрати та інші витрати, сплачені громадянином; 4) суми, сплачені громадянином у зв`язку з поданням йому юридичної допомоги; 5) моральна шкода.

Відшкодування шкоди у випадках, передбачених пунктами 1, 3, 4 і 5 статті 3 цього Закону, провадиться за рахунок коштів державного бюджету. Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру (стаття 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду»).

Питання про відшкодування моральної шкоди за заявою громадянина вирішується судом відповідно до чинного законодавства в ухвалі, що приймається згідно з частиною першою статті 12 (частина перша статті 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду»).

Згідно з частинами другою, третьою статті 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» розмір відшкодування моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

Тлумачення наведеної норми закону свідчить про те, що межі відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом визначаються судом у розмірі, співмірному з мінімальним розміром заробітної плати, визначеним законодавством, за кожен місяць перебування під слідством чи судом, виходячи з мінімальної заробітної плати, встановленої законодавством на момент відшкодування.

Визначений судами розмір відшкодування моральної шкоди є мінімальним розміром, який за встановлених фактичних обставин справи відповідає правилам Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» щодо визначення розміру відшкодування моральної шкоди.

Аналогічний висновок викладений у постановах Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року в справі № 686/23731/15-ц (провадження № 14-298цс18), від 22 квітня 2019 року в справі № 236/893/17 (провадження № 14-4цс19).

У справі, яка є предметом розгляду, суди встановили, що ОСОБА_1 перебував під слідством та судом з 09 серпня 2017 року до 10 вересня 2019 року, тобто 25 місяців.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суди попередніх інстанцій виходили з того, що внаслідок незаконного притягнення до кримінальної відповідальності позивачу заподіяно моральну шкоду, право на відшкодування якої він набув на підставі виправдувального вироку Київського районного суду м. Полтави від 24 квітня 2019 року, залишеного без змін ухвалою Полтавського апеляційного суду від 10 вересня 2019 року та постановою Верховного Суду від 05 лютого 2020 року.

Визначаючи розмір морального відшкодування, суд апеляційної інстанції врахував обсяг заподіяної шкоди, глибину та тривалість моральних страждань, перебування позивача протягом тривалого часу - 09 серпня 2017 року до 10 вересня 2019 року, що загалом становить 25 місяців, під слідством та судом, й, виходячи із засад розумності та справедливості, дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для стягнення моральної шкоди у розмірі 200 000,00 грн, яка визначена з урахуванням розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законодавством на момент відшкодування, та конкретних обставин справи.

Колегія суддів враховує, що вказаний розмір не є більшим, ніж достатній для розумного задоволення потреб позивача як особи, що має право на відшкодування шкоди відповідно до Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», та не призведе до її збагачення.

Верховний Суд звертає увагу на те, що у випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні до мінімального розміру заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, суд має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподаткованого мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи. При цьому визначений законом розмір є мінімальним, що гарантований державою, а суд, враховуючи обставини конкретної справи, може застосувати й більший розмір відшкодування.

Указане відповідає правовій позиції Великої Палати Верховного Суду, яка викладена у постанові від 22 квітня 2019 року у справі № 236/893/17 (провадження № 14-4цс19).

Таким чином законодавством встановлений лише мінімальний розмір для визначення моральної шкоди, а не граничний.

Європейський суд з прав людини зауважив, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, § 62, ЄСПЛ від 12 липня 2007 року).

Зважаючи на те, що законодавством не встановлено чіткого розміру відшкодування моральної шкоди у цій категорії справ, а зазначено тільки мінімальний розмір, з якого необхідно виходити при її визначенні, тому доводи касаційної скарги Полтавської обласної прокуратури в частині розміру відшкодування моральної шкоди зводяться до переоцінки судом доказів, що на підставі норм статті 400 ЦПК України не належить до компетенції суду касаційної інстанції.

Не заслуговують на увагу й посилання заявника на неврахування апеляційним судом висновку Верхового Суду, викладеного у постановах, що зазначені в касаційній скарзі, оскільки оскаржуване судове рішення не суперечать викладеним у вказаній постанові висновкам й, відповідно, не свідчить про порушення судом норм матеріально та процесуального права.

Щодо клопотання Полтавської обласної прокуратури про участь у судовому засіданні

Від Полтавської обласної прокуратури надійшло клопотання про участь у судовому засіданні.

Європейський суд з прав людини вказав, що процедура допуску скарг до розгляду та провадження виключно з питань права, на відміну від того, що стосується питань фактів, може відповідати вимогам статті б Конвенції, навіть якщо скаржнику не була надана можливість бути особисто заслуханим апеляційним чи касаційним судом, за умови, якщо відкрите судове засідання проводилось у суді першої інстанції і якщо суди вищої інстанції не мали встановлювати факти справи, а тільки тлумачити відповідні юридичні норми (ZHUK v. UKRAINЕ, № 45783/05, § 32, ЄСПЛ, від 21 жовтня 2010 року).

Згідно частини першої статті 401 ЦПК України попередній розгляд справи має бути проведений протягом п`яти днів після складення доповіді суддею-доповідачем колегією у складі трьох суддів у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

У частині тринадцятій статті 7 ЦПК України передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи.

Тлумачення вказаних норм свідчить, що попередній розгляд справи у суді касаційної інстанції проводиться без повідомлення учасників справи.

Тому у задоволенні клопотання потрібно відмовити.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Доводи касаційної скарги не дають підстави для висновку, що оскаржені судові рішення ухвалені без додержання норм матеріального та процесуального права. У зв`язку з наведеним, колегія суддів вважає необхідним касаційну скаргу залишити без задоволення, оскаржене судове рішення - без змін.

Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки в цій справі оскаржуване судове рішення підлягає залишенню без змін, розподіл судових витрат Верховний Суд не здійснює.

Оскільки ухвалою Верховного Суду від 26 лютого 2021 року зупинено виконання рішення Октябрського районного суду міста Полтави від 28 серпня 2020 року та постанови Полтавського апеляційного суду від 07 грудня 2020 року в частині стягнення з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 200 000,00 грн грошового відшкодування моральної шкоди до закінчення касаційного провадження, то виконання зазначених судових рішення на підставі частини третьої статті 436 ЦПК України підлягає поновленню.

Керуючись статтями 400, 401, 436 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити Полтавській обласній прокуратурі у задоволенні клопотання про участь у судовому засіданні.

Касаційну скаргу Полтавської обласної прокуратури залишити без задоволення.

Постанову Полтавського апеляційного суду від 07 грудня 2020 року залишити без змін.

Поновити виконання рішення Октябрського районного суду міста Полтави від 28 серпня 2020 року та постанови Полтавського апеляційного суду від 07 грудня 2020 року.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: М. Є. Червинська

С. Ю. Бурлаков

В. М. Коротун