Провадження № 2/202/551/2021
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 січня 2021 року Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська

у складі: головуючого судді - Слюсар Л.П.,

за участю секретаря -Пеки Д.В.,

представника відповідача - Санжара А.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпро цивільну справу за позовною заявою Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ПАТ КБ «ПриватБанк» у липні 2013 року звернувсядо суду з позовом, в якому просив стягнути з ОСОБА_1 на свою користь заборгованість за кредитним договором №б/н від 15.11.2005 року у розмірі 34545,87 грн. та судові витрати в розмірі 345,46 грн.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилався на те, що відповідно до укладеного договору № б/н від 15.11.2005 року ОСОБА_1 отримав кредит у сумі 10000,00 грн., у вигляді встановлення кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідно до п.9.12 Умов та правил надання банківських послуг договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього терміну жодна із сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії Договору, він автоматично лонгується на такий же термін. Відповідно до п.6.5 Договору, Платник зобов`язаний погашати заборгованість по кредиту, процентами за користування кредитом, по перевищенню платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених даним договором. Проте, в порушення умов договору відповідач ОСОБА_1 свої зобов`язання належним чином не виконав, що стало підставою для звернення до суду.

Заочним рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 06 серпня 2013 року (головуючий суддя Зосименко С.Г.) позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено.

18.09.2020 року ОСОБА_1 було подано заяву про перегляд заочного рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 06 серпня 2013 року.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18.09.2020 року, справа розподілена судді Слюсар Л.П., ухвалою якої від 21 вересня 2020 року заяву призначено до розгляду.

Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 01 жовтня 2020 року заочне рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 06 серпня 2013 року скасовано і справу призначено до розгляду в за правилами спрощеного позовного провадження.

26.10.2020 року від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву в якому вказав, що позовні вимоги позивача є необґрунтованими та не підлягають задоволенню. Так, позивач не надав доказів фактичного отримання відповідачем кредитних коштів. Роздруківка із сайту позивача не може бути належним доказом по справі. Жоден із наданих позивачем доказів не свідчить про процентну ставку за кредитом в розмірі 36%. Так, підписана відповідачем анкета-заява від 15.11.2005 року не містить умови та розмір процентів за користування кредитом. Із наданих позивачем документів вбачається, що 15.11.2005 року ОСОБА_1 підписав анкету-заяву про приєднання до умов публічного кредитного договору про встановлення кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом. Також у анкеті-заяві позичальника відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді штрафів за порушення зобов`язання. Позивачем не надано жодних доказів на підтвердження того, що надані Умови та правила надання банківських послуг є саме тими, які діяли на момент підписання 15.11.2005 року відповідачем анкети-заяви про приєднання до умов публічного кредитного договору. Також позивач не надав жодних доказів, які би свідчили про факт отримання відповідачем кредиту шляхом використання кредитного ліміту на платіжній картці на підставі анкети-заяви від 15.11.2005 року. Просив у задоволенні позовних вимог відмовити.

При новому розгляді справи представник позивача АТ КБ «ПриватБанк» в судове засідання не з`явився. Про час і місце слухання справи повідомлялась належним чином, про що свідчать рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення, довідки про доставку електронного листа. В матеріалах справи наявна заява про слухання справи без участі представника позивача, в якій просив суд задовольнити позовні вимоги позивача з наведених позові підстав.

Представник відповідача ОСОБА_1 ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги не визнав з наведених у відзиві підстав. Вказав, щодо строк дії картки закінчився, картка відповідачу не перевидавалася.

Суд, заслухавши представника відповідача, дослідивши матеріали справи, вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 15.11.2005 року ОСОБА_1 підписав анкету-заяву про приєднання до умов публічного кредитного договору про встановлення кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом з Закритим акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк» (правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» та Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»), з кредитним лімітом 10000 грн. та базовою процентною ставкою 3% в місяць з розрахунку 360 днів. Строк дії кредитного ліміту відповідає строку дії картки.

Як вказує у своїй позовній заяві позивач, у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем ОСОБА_1 умов кредитного договору б/нвід 15.11.2005 року заборгованість станом на 30.06.2013 р. склала 34545,87 грн., в тому числі 9298,31 грн. заборгованість за кредитом; 23126,33 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; 500 грн. штраф (фіксована частина), 1621,23 грн. штраф (процента складова).

Аналізуючи спірні правовідносини, суд доходить наступних висновків.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку ПАТ «ПриватБанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633,634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім заборгованості за кредитом, стягнути заборгованість за відсотками за користування кредитом та штрафи.

Так, позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості, посилається на Умови та правила надання банківських послуг в ПриватБанку.

Однак, матеріали справи не містять підтвердження, що відповідач отримав кредит та саме з цими Умовами ознайомився відповідач та погодився з ними.

Тож суд вважає, що в даному випадку неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України, оскільки без надання підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умов та Правила надання банківських послуг не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору.

Згідно з ч.6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У даному випадку позивачем не надано жодного доказу щодо фактичного отримання відповідачем кредитних коштів, оскільки сам факт підписання відповідачем анкети-заяви не свідчить про отримання коштів в кредит. Умови та Правила надання банківських послуг в ПриватБанку, які містяться в матеріалах даної справи, не містять підпису відповідача, тому суд вважає, що їх не можна розцінювати, як частину кредитного договору, укладеного між сторонами.

Саме такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у справі № 342/180/17-ц від 03 липня 2019 року.

За змістом ч.ч.1, 2, 3 ст. 12, ч.ч. 1, 2 ст.13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та їх обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Частинами 1, 6 статті 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності.

Враховуючи вищевикладене, оскільки позивачем не надано суду належного та допустимого в розумінні ст.ст. 76-81 ЦПК України доказу отримання відповідачем кредиту шляхом використання кредитного ліміту на платіжній картці на підставі анкети-заяви від 15.11.2005 року та приєднання ним до Умов та правил надання банківських послуг, перевипуску платіжної картки через кожні три роки після закінчення її строку та використання її відповідачем, тому суд не вбачає законних підстав для задоволення позовних вимог у зв`язку з недоведеністю.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, оскільки позивачу відмовлено в позові, то судові витрати не відшкодовуються.

Керуючись: ст. ст. 525, 530, 633,634, 610, 625, 1050, 1054,1055 ЦК України, ст.ст. 4,13,141,259,263-265 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» (01001, м. Київ, вул. Грушевського, 1Д, ) до ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) про стягнення заборгованості відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку через суд першої інстанції шляхом подачі протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст складено 29.01.2021 року.

Суддя Л.П. Слюсар