КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 листопада 2021 року

м. Київ

справа №357/2190/21

провадження № 22-ц/824/14881/2021

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Кравець В.А. (суддя-доповідач),

суддів - Поливач Л.Д., Шкоріної О.І.

за участю секретаря судового засідання - Беби В.А.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1

відповідач - ОСОБА_2

розглянув у відритому судовому засіданні апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2

на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 20 липня 2021 року у складі судді Ярмоли О.Я.

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, -

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до відповідача про поділ майна подружжя, в якому просила суд визнати спільною сумісною власністю легковий автомобіль «Renault Kangoo» синього кольору, 2010 року випуску, кузов НОМЕР_7, д.н.з НОМЕР_1 , /свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_2 /, визнати за нею право власності на 1/2 частину автомобіля та на 1/2 частину причепу легкового «УВН-810080», синього кольору, 2009 року випуску, шасі VIN НОМЕР_3 д.н.з. НОМЕР_4 , /свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_5 .

Свої вимоги мотивувала тим, що спірне майно набуто сторонами в період шлюбу за спільні кошти подружжя для потреб сім`ї.

Сторони мають двох малолітніх дітей, які відвідують гуртки в різних місцях, а тому для цих потреб позивачці необхідний транспорт, у тому числі, і як засіб для своєї діяльності.

Вказує, що вона має водійські права та практику керування автомобілем.

На підставі викладеного, просила задовольнити позов у повному обсязі.

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 20 липня 2021 року позов задоволено.

Постановлено:

визнати спільною сумісною власністю легковий автомобіль «Renault Kangoo» синього кольору, 2010 року випуску, кузов НОМЕР_7, н.з НОМЕР_1 , свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_2 та причіп легковий «УВН-810080», синього кольору, 2009 року випуску шасі VIN НОМЕР_3 н.з. НОМЕР_4 , свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_5 ;

визнати за ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_6 ) право власності на 1/2 частину легкового автомобіля Renault Kangoo» синього кольору, 2010 року випуску, кузов НОМЕР_7, н.з НОМЕР_1 , свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_2 та на 1/ 2 частину причіпу легкового «УВН-810080», синього кольору, 2009 року випуску шасі VIN НОМЕР_3 н.з. НОМЕР_4 , свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_5 .

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати по справі в сумі 1 358 грн.

Не погоджуючись з указаним рішенням, відповідач ОСОБА_2 17 серпня 2021 року звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржуване рішення в частині визнання спільною сумісною власністю та поділу автомобіля Renault Kangoo» синього кольору, 2010 року випуску, д.н.з НОМЕР_1 , скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні позову у зв`язку з невідповідністю висновків суду обставинам справи та неправильним застосуванням норм процесуального права.

Зазначає, що суд першої інстанції при ухваленні рішення дійшов передчасного висновку про те, що сторони в період шлюбу і спільного проживання однією сім`єю набули автомобіль «Renault Kangoo», який використовувався сторонами спільно, в інтересах сім`ї та визнав даний транспортний засіб об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, оскільки сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу і його періодичне використання в інтересах сім`ї не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об`єктів права спільної сумісної власності подружжя.

Вказує, що в судовому засіданні позивач не змогла зазначити період та розмір коштів, які заощаджувались та у подальшому були використані для придбання автомобіля, не спростувала пояснення свідків, які підтвердили позицію відповідача, що це майно є його особистою власністю.

Зазначає, що відповідач довів, що спірний автомобіль придбаний ним на особисті кошти, хоча і в період шлюбу, а сам по собі факт використання автомобіля членами сім`ї не може стати підставою для визнання його спільною сумісною власністю та зміни обставин, що він був придбаний відповідачем на подаровані кошти.

На апеляційну скаргу позивач ОСОБА_1 05 листопада 2021 року надіслала відзив, в якому просить апеляційну скаргу відповідача залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - залишити без зміни.

Відповідач та його представник у судовому засіданні вимоги апеляційної скарги підтримали та просили задовольнити з підстав, наведених у скарзі.

Позивач та її представник у судовому засіданні проти задоволення апеляційної скарги заперечували та просили залишити рішення суду першої інстанції без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача Кравець В.А., обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Частиною 1 статті 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Рішення суду оскаржується апелянтом в частині визнання спільною сумісною власністю та поділу лише автомобіля «Renault Kangoo», а тому в іншій частині апеляційним судом не перевіряється.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що сторони в період шлюбу і спільного проживання однією сім`єю набули автомобіль «Renault Kangoo», який використовувався сторонами спільно, в інтересах сім`ї, а отже, даний транспортний засіб є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Суду не надано належних, допустимих і достатніх доказів на спростування такого висновку суду.

Висновок суду відповідає обставинам справи та ґрунтується на вимогах закону.

Судом установлено, що сторони по справі перебували в зареєстрованому шлюбі з 03 червня 2006 року, який було розірвано 18 грудня 2020 року згідно рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області, що підтверджується матеріалами справи (а.с. 9,12).

Сторони мають двох малолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копіями свідоцтв про народження (а.с.10, 11).

Судом також установлено, що в період шлюбу 13 вересня 2018 року за ОСОБА_2 був зареєстрований автомобіль «Renault Kangoo» синього кольору, 2010 року випуску, кузов НОМЕР_7 на підставі ВМД №205040/2018/025393 від 12 вересня 2018 року. Наведене підтверджено інформаційною довідкою та Витягом з Єдиного державного реєстру МВС (а.с.147-150).

Також, у період шлюбу сторін, 25 серпня 2009 року за ОСОБА_2 було зареєстровано право власності на причіп легковий «УВН-810080», синього кольору, 2009 року випуску, шасі VIN НОМЕР_3 д.н.з. НОМЕР_4 (а.с.79-80).

Суду надані докази працевлаштування сторін та інформація з Управління ПФУ щодо їх доходів (а.с. 14-15, 81-90, 143-145, 156).

Основою майнових відносин подружжя є положення про те, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу); вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя (стаття 60 СК України).

Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (стаття 61 СК України).

Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентовано статтею 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

За положенням частини першої статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй (йому) особисто.

Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17 та постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 лютого 2018 року у справі № 235/9895/15-ц, від 05 квітня 2018 року у справі № 404/1515/16-ц.

Як установлено судом, між сторонами дійсно існує спір щодо права власності на автомобіль .

При цьому, суд критично оцінив позицію відповідача щодо існування у нього права особистої приватної власності на спірний автомобіль, оскільки в силу положень п. 2 ч. 1 ст. 57 СК України та ч. 5 ст. 719 ЦК України договір дарування коштів чи іншого рухомого цінного майна мав би бути складений в письмовій формі та нотаріально посвідчений.

Окрім того, відповідачем не надано жодного допустимого доказу на підтвердження отримання ним від рідної сестри в дар коштів на загальну суму 6 000 доларів США і що саме цим коштом був придбаний автомобіль для особистих потреб і в особисту власність відповідача.

Також сам позивач стверджував, що автомобіль «Renault Kangoo» було придбано за 8 300 доларів США, а не за 6 000 дол. США, і при цьому відповідач не просив збільшити свою частку у майні (ч. 3 ст. 70 СК України), а наполягав саме на визнанні його права особистої приватної власності на спірний автомобіль.

В апеляційній скарзі апелянт зазначає, що суд першої інстанції при ухваленні рішення дійшов передчасного висновку про те, що сторони в період шлюбу і спільного проживання однією сім`єю набули автомобіль «Renault Kangoo», який використовувався сторонами спільно, в інтересах сім`ї та визнав даний транспортний засіб об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Натомість, показами свідків, як сторони позивача, так і сторони відповідача підтверджено факт набуття в період шлюбу подружжям автомобіля «Renault Kangoo», також свідки підтвердили, що сторони мали кожний самостійний заробіток, чіткий розмір своїх доходів не зазначила ні позивач, ні відповідач, оскільки сторони пояснили, що постійно мали різні підробітки та нефіксовані доходи.

А тому доводи апелянта, що сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу і його періодичне використання в інтересах сім`ї не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об`єктів права спільної сумісної власності подружжя є необґрунтованими та не заслуговують на увагу суду.

Таким чином, аналізуючи зібрані по справі докази, суд дійшов обґрунтованого висновку, що сторони в період шлюбу і спільного проживання однією сім`єю набули автомобіль «Renault Kangoo», який використовувався сторонами спільно, в інтересах сім`ї, а тому даний транспортний засіб є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Належних, допустимих і достатніх доказів на спростування такого висновку суду відповідачем не надано.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів заявника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків судів, апеляційний суд виходить з того, що у справі, що розглядається, сторонам було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені у апеляційній скарзі не спростовують обґрунтованих та правильних висновків суду першої інстанції.

Колегія суддів перевірила доводи апеляційної скарги на предмет законності судового рішення виключно в межах, які безпосередньо стосуються правильності застосування місцевим судом норм матеріального і дотримання норм процесуального права, у зв`язку із чим, не вдається до аналізу і перевірки інших доводів, які за своїм змістом зводяться до необхідності переоцінки доказів та встановлення обставин, що знаходиться поза межами повноважень суду апеляційної інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що підстави для скасування рішення суду першої інстанції з мотивів, викладених у апеляційній скарзі, відсутні, а отже, слід відмовити у задоволенні апеляційної скарги, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Рішення суду постановлено з дотриманням норм процесуального права, а тому підстав для його скасування колегія суддів не вбачає.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують і на суть прийнятого рішення не впливають.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 20 липня 2021 року в частині визнання спільною сумісною власністю та поділу автомобіля «Renault Kangoo» синього кольору, 2010 року випуск д.н.з НОМЕР_1 - залишити без зміни.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено «30» листопада 2021 року.

Головуючий В.А. Кравець

Судді Л.Д. Поливач

О.І. Шкоріна