Постанова

Іменем України

24 листопада 2021 року

м. Київ

справа № 666/4894/15-ц

провадження № 61-13188св21

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого- Червинської М. Є.,

суддів: Бурлакова С. Ю., Зайцева А. Ю., Коротуна В. М. (суддя-доповідач), Тітова М. Ю.,

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - акціонерне товариство «УкрСиббанк»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу акціонерного товариства «УкрСиббанк» на рішення Цюрупинського районного суду Херсонської області від 28 січня 2021 року в складі судді Яценка О. М. та постанову Херсонського апеляційного суду від 12 липня 2021 року в складі колегії суддів: Полікарпової О. М., Воронцової Л. П., Ігнатенко П. Я.,

ВСТАНОВИВ:

ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст позовних вимог

У серпні 2015 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до акціонерного товариства «УкрСиббанк» (далі - АТ «УкрСиббанк») про повернення коштів, незаконно знятих з рахунків банківського вкладу.

Позов обґрунтований тим, що вона за період з 2009 року по 2014 рік як споживач фінансових послуг банку, відкрила у Херсонському регіональному управлінні ПАТ «УкрСиббанк» рахунки банківського вкладу (депозиту) на вимогу «Активні гроші». За період з 30 червня 2010 року по 26 грудня 2013 року на рахунок № НОМЕР_1 нею зараховані кошти в гривні в загальній сумі 126 462,00 грн, які неодноразово знімались невідомою особою. Всього було знято (з урахуванням депозитних процентів) 132 486,00 грн.

Також у період з 01 лютого 2012 року по 03 липня 2012 року на депозитний рахунок № НОМЕР_2 нею внесені грошові кошти в сумі 205 061,00 грн, які були за період з 01 лютого 2012 року по 06 серпня 2012 року зняті та привласнені невідомою особою в сумі 205 111,00 грн (з урахуванням депозитних відсотків).

10 лютого 2010 року вона внесла на депозитний рахунок № НОМЕР_5 UAH 20000,00 грн, які були зняті та привласнені невідомою особою.

За період з 10 грудня 2009 року по 17 серпня 2012 року нею внесені на депозитний рахунок № НОМЕР_3 USD грошові кошти в доларах США у загальній сумі 41 558,00 доларів США, які були зняті та привласнені невідомою особою у розмірі 41 803,00 доларів США (з урахуванням депозитних відсотків).

За період з 10 грудня 2009 року по 02 квітня 2013 року нею вносилися на депозитний рахунок № НОМЕР_3 EUR грошові кошти у валюті «євро», всього було внесено 3380,00 євро, знято та привласнено невідомою особою, з урахуванням депозитних відсотків, 3395,00 євро.

У поверненні на її поточний та вкладні рахунки сум незаконно знятих грошових коштів банком відмовлено.

У зв`язку з наведеним просить стягнути з відповідача на свою корить грошові кошти депозитних вкладів з нарахованими відсотками, інфляційними втратами, а також три проценти річних від простроченої суми, з урахуванням уточнення позовних вимог, зокрема, за договором вкладного депозитного рахунку № НОМЕР_1 - в загальному розмірі 393 379,21 грн, що складається з 132 486,00 грн депозитного вкладу з нарахованими депозитними відсотками за період з 26 березня 2014 року по 01 червня 2018 року у розмірі 33 556,32 грн; 3% річних у розмірі 19 146,59 грн; за період з 26 березня 2014 по 01 червня 2018 року 208 190,30 грн інфляційних втрат за період з 26 березня 2014 року по 01 червня 2018 року; за договором вкладного депозитного рахунку № НОМЕР_2 у загальному розмірі 601 974,60 грн, що складається з 205 111,00 грн депозитного вкладу з нарахованими депозитними відсотками за період з 26 березня 2014 року по 01 червня 2018 року у розмірі 49124,99 грн; 3% річних за період з 26 березня 2014 року по 01 червня 2018 року у розмірі 29 286.97 грн; інфляційних втрат за період з 26 березня 2014 року по 01 червня 2018 року у розмірі 318 451,64 грн; за договором вкладного депозитного рахунку № НОМЕР_4 , в загальному розмірі 67 632,14 грн, що складається з 20 000,00 грн депозитного вкладу з нарахованими депозитними відсотками за період з 26 березня 2014 по 01 червня 2018 року у розмірі 8563,79 грн; 3% річних за період з 26 березня 2014 року по 01 червня 2018 року у розмірі 3290,38 грн; інфляційних втрат за період з 26 березня 2014 року по 01 червня 2018 року у розмірі 35 777,97 грн; за договором вкладного депозитного рахунку № НОМЕР_3 USD, в загальному розмірі 51 650,69 доларів США, що складається з 41 803,00 доларів США депозитного вкладу з нарахованими депозитними відсотками за період з 26 березня 2014 року по 01 червня 2018 року у розмірі 4126,41 доларів США; 3% річних за період з 26 березня 2014 року по 01 червня 2018 року у розмірі 5721,28 доларів США, що відповідно до курсу НБУ станом на 01 червня 2018 року (100 доларів США =2612,2310 грн.) - еквівалентно 149 453,05 грн; за договором вкладного депозитного рахунку № НОМЕР_7, в загальному розмірі 3975,60 євро, що складається з 3395,00 євро депозитного вкладу, з нарахованими депозитними відсотками за період з 26 березня 2014 року по 01 червня 2018 року у розмірі 138,56 євро; 3% річних за період з 26 березня 2014 року по 01 червня 2018 року у розмірі 442,04 євро, що відповідно до курсу НБУ станом на 01 червня 2018 року (100 євро = 3056,0490) - еквівалентно 13508,96 грн.

Крім того, просила стягнути витрати на правову допомогу у справі в загальному розмірі 44 000,00 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Цюрупинського районного суду Херсонської області від 28 січня 2021 року позов задоволено.

Стягнуто з АТ «УкрСиббанк» на користь ОСОБА_1 грошові кошти, незаконно зняті з рахунків банківського вкладу за договором вкладного депозитного рахунку № НОМЕР_1 , у загальному розмірі 393379,21 грн, що складається з 132486,00 грн депозитного вкладу з нарахованими депозитними відсотками за період з 26 березня 2014 року по 01 червня 2018 року у розмірі 33556,32 грн; 3% річних у розмірі 19146,59 грн; за період з 26 березня 2014 по 01 червня 2018 року, 208190,30 грн інфляційних втрат за період з 26 березня 2014 року по 01 червня 2018 року.

Стягнуто з АТ «УкрСиббанк» на користь ОСОБА_1 грошові кошти, незаконно зняті з рахунків банківського вкладу за договором вкладного депозитного рахунку № НОМЕР_2 , в загальному розмірі 601974,60 грн, що складається з 205111,00 грн депозитного вкладу з нарахованими депозитними відсотками за період з 26 березня 2014 року по 01 червня 2018 року в розмірі 49124,99 грн; 3% річних за період з 26 березня 2014 року по 01 червня 2018 року у розмірі 29286,97 грн; інфляційних втрат за період з 26 березня 2014 року по 01 червня 2018 року у розмірі 318451,64 грн.

Стягнуто з АТ «УкрСиббанк» на користь ОСОБА_1 грошові кошти, незаконно зняті з рахунків банківського вкладу за договором вкладного депозитного рахунку № НОМЕР_4 , в загальному розмірі 67632,14 грн, що складається з 20000,00 грн депозитного вкладу з нарахованими депозитними відсотками за період з 26 березня 2014 року по 01 червня 2018 року в розмірі 8563,79 грн; 3% річних за період з 26 березня 2014 по 01 червня 2018 року в розмірі 3290,38 грн; інфляційних втрат за період з 26 березня 2014 року по 01 червня 2018 року у розмірі 35777,97грн.

Стягнуто з АТ «УкрСиббанк» на користь ОСОБА_1 грошові кошти, незаконно зняті з рахунків банківського вкладу за договором вкладного депозитного рахунку № НОМЕР_3 USD, в загальному розмірі 51650,69 доларів США, що складається з 41803,00 доларів США депозитного вкладу з нарахованими депозитними відсотками за період з 26 березня 2014 року по 01 червня 2018 року в розмірі 4126,41 доларів США; 3% річних за період з 26 березня 2014 року по 01 червня 2018 року в розмірі 5721,28 доларів США, що відповідно до курсу НБУ станом на 01 червня 2018 року (100 доларів США =2612,2310 грн.) - еквівалентно 149453,05 грн.

Стягнуто з АТ «УкрСиббанк» на користь ОСОБА_1 грошові кошти, незаконно зняті з рахунків банківського вкладу за договором вкладного депозитного рахунку № НОМЕР_3 EUR, в загальному розмірі 3975,60 євро, що складається з 3395,00 євро депозитного вкладу з нарахованими депозитними відсотками за період з 26 березня 2014 року по 01 червня 2018 року в розмірі 138,56 євро; 3% річних за період з 26 березня 2014 року по 01 червня 2018 року в розмірі 442,04 євро, що відповідно до курсу НБУ станом на 01 червня 2018 року (100 євро=3056,0490) - еквівалентно 13508,96 грн.

Стягнуто з АТ «УкрСиббанк» на користь держави судові витрати зі сплаті судового збору в сумі 18389,22 грн.

Стягнуто з АТ «УкрСиббанк» на користь ОСОБА_1 витрати на правову допомогу в сумі 44000,00 грн.

Рішення суду першої інстанції про задоволення позову мотивовано тим, що між сторонами у справі виникли цивільно-правові правовідносини на підставі договорів банківського вкладу. Доведеність вини працівників банку, які привласнили грошові кошти на депозитних рахунках не звільняє банк від належного виконання взятих на себе зобов`язань за договором. Врахувавши той факт, що зняття коштів з рахунку позивача було здійснено не позивачем, та взявши до уваги обов`язок банку зберігати кошти позивача, суд дійшов висновку, що вимоги позивача в частині стягнення банківського вкладу з урахуванням процентів за користування коштами протягом всього часу існування договору підлягають задоволенню. Щодо стягнення з відповідача на користь позивача 3 % річних та інфляційних витрат, районний суд врахував пункт 3.1 договору від 10 грудня 2009 року, яким передбачено, що за невиконання або неналежне виконання умов договору сторони несуть відповідальність згідно з чинним законодавством України. А тому позивач на підставі статті 625 ЦК України має право на отримання сум, передбачених цією статтею. Крім того суд зазначив, що вкладник за договором депозиту є споживачем фінансових послуг, а банк - їх виконавцем, у зв`язку із чим відповідач несе відповідальність, передбачену частиною п`ятою статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів».

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Постановою Херсонського апеляційного суду від 12 липня 2021 року апеляційну скаргу АТ «УкрСиббанк» задоволено частково.

Рішення Цюрупинського районного суду Херсонської області від 28 січня 2021 року в частині стягнення витрат на правничу допомогу змінено, зменшено стягнуту судом суму до 34000,00 грн.

Стягнуто з АТ «УкрСиббанк» на користь ОСОБА_1 4 000,00 грн витрат на правову допомогу в суді апеляційної інстанції.

У іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Погодившись із висновками суду першої інстанції в частині вимог позивача щодо наявності підстав для стягнення банківського вкладу з урахуванням процентів за користування коштами протягом всього часу існування договору, 3% річних та інфляційний витрат, апеляційний суд вважав, що з розрахунку витрат на правничу допомогу підлягає виключенню квитанція на суму 10 000 грн, яка датована 16 серпня 2019 року, так як на дату подання заяви про понесені витрати ця дата (16 серпня 2019 року) ще не настала, на чому акцентував увагу заявник.

Короткий зміст вимог та доводів касаційної скарги

У серпні 2021 року АТ «УкрСиббанк» через засоби поштового зв`язку подало до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій, просить скасувати рішення суду першої інстанції та постанову апеляційного суду та закрити провадження у справі.

Підставою касаційного оскарження вказаного судового рішення заявник зазначає неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме: застосування апеляційним судом в оскаржуваному рішенні норми права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року в справі № 461/233/17-ц, постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 червня 2020 року в справі № 333/6816/17, постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року в справі № 129/1033/13-ц, постанові Великої Палати Верховного Суду від 31 липня 2020 року в справі № 537/6956/14-ц, постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 грудня 2019 року в справі № 522/1029/18, постанові Верховного Суду України від 29 січня 2014 року в справі № 6-149цс13, постанові Верховного Суду від 13 лютого 2019 року в справі № 569/3759/17 (провадження № 61-1168св17), постанові Верховного Суду від 27 березня 2019 року в справі № 760/6220/16-ц (провадження № 61-27389св18), постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року в справі № 826/1216/16 (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України).

Крім того, підставою касаційного оскарження судових рішень заявник зазначає неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме: відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування норм права у подібних правовідносинах (пункти 3 частини другої статті 389 ЦПК України).

Разом з цим, заявник вказує на порушення судом норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, оскільки суд не дослідив зібрані у справі докази, а також суд необґрунтовано відхилив клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи та суд встановив обставини, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів (пункт 4 частини другої статті 389 ЦПК України).

Відзив на касаційну скаргу не подано.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ У СКЛАДІ КОЛЕГІЇ СУДДІВ ДРУГОЇ СУДОВОЇ ПАЛАТИ КАСАЦІЙНОГО ЦИВІЛЬНОГО СУДУ

Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу. Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 400 ЦПК України встановлено, що переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково.

Фактичні обставини справи

Судом встановлено, що за період з 10 грудня 2009 року по 17 серпня 2012 року позивачем неодноразово вносилися на депозитний рахунок НОМЕР_6 грошові кошти в доларах США, що підтверджується випискою/рухом коштів на рахунку станом по червень місяць 2015 року та квитанціями на зарахування коштів.

За виписками банку всього були внесені на рахунок № НОМЕР_3 USD 31 358,00 доларів США, знято з рахунку - 31 603,00 доларів США (з урахуванням депозитних відсотків). Фактично позивачем були внесені на вказаний рахунок такі суми, які не співпадають з випискою банку: 02 червня 2011 року - 5100,00 доларів США, про що свідчить квитанція від 02 червня 2011 року №5, тоді як за випискою банку - 2100 доларів США; 29 червня 2011 року - 5200,00 доларів США, квитанція від 29 червня 2011 року № 68, а за випискою банку - 1000 доларів США; 17 серпня 2011 року - 5000,00 доларів США, квитанція від 17 серпня 2011 року № 82, за випискою банку - 3000 доларів США; 02 листопада 2011 року -1000,00 доларів США, про що свідчить квитанція № 84 від цієї дати, тоді як за випискою банку кошти взагалі не вносились.

Факт незаконного зняття коштів з рахунку № НОМЕР_3 USD невідомими особами підтверджується висновком судової почеркознавчої експертизи від 27 липня 2015 року № 2188, з якого вбачається, що досліджуваний підпис, розташований в графі «підпис отримувача» в наступних документах: заява на видачу готівки від 28 травня 2010 року № 67 на суму 1500,00 дол. США; заява на видачу готівки від 01 квітня 2011 року № 8 на суму 2000,00 дол. США; заява на видачу готівки від 01 жовтня 2012 року № 87 на суму 200,00 дол. США; заява на видачу готівки від 09 жовтня 2012 року № 57 на суму 50,00 дол. США; заява на видачу готівки від 18 червня 2010 року № 37 на суму 500,00 дол. США; заява на видачу готівки від 12 серпня 2010 року № 59 на суму 3000,00 дол. США; заява на видачу готівки від 28 березня 2013 року № 59 на суму 10,00 дол. США; заява на видачу готівки від 01 лютого 2012 року № 49 на суму 843,00 дол. США; заява на видачу готівки від 19 листопада 2010 року № 32 на суму 1000,00 дол. США; заява на видачу готівки від 13 січня 2010 року № 41 на суму 10 000,00 дол. США; заява на видачу готівки від 19 жовтня 2011 року № 77 на суму 1000,00 дол. США; заява на видачу готівки від 23 серпня 2011 року № 55 на суму 2000,00 дол. США; заява на видачу готівки від 28 липня 2011 року № 31 на суму 4000,00 дол. США; заява на видачу готівки від 18 жовтня 2011 року № 46 на суму 5500,00 дол. США -- виконаний не ОСОБА_1 , а іншою особою.

З 10 грудня 2009 року по 02 квітня 2013 року позивачем вносилися на депозитний рахунок № НОМЕР_7 грошові кошти у валюті «євро», всього було внесено 3380,00 євро. Факт поповнення грошових коштів підтверджується наданою банком випискою з рахунку/руху коштів; виписки з рахунку також свідчать про те, що за період з 26 жовтня 2010 року по 12 квітня 2013 року з вказаного рахунку були зняті кошти у розмірі 3395,00 євро.

За результатами судової почеркознавчої експертизи від 10 грудня 2015 року № 5023 підпис, розташований в графі «підпис отримувача» в таких документах, як заява на видачу готівки від 26 жовтня 2010 року №55 на суму 500,00 євро, заява на видачу готівки від 24 лютого 2012 року № 91 на суму 795,00 євро, заява на видачу готівки від 12 квітня 2013 року № 38 на суму 600,00 євро виконаний не ОСОБА_1 , а іншою особою. Експертом не вирішено питання чи виконаний підпис від імені ОСОБА_1 у графі «підпис отримувача» у заяві на видачу готівки від 30 грудня 2011 року № 17 на суму 1500,00 євро ОСОБА_1 чи іншою особою, з причини відсутності однозначності в оцінці ознак, що різняться та збігаються.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

щодо вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача депозитних вкладів

Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

У § 52, 53 рішення Європейського суду з прав людини від 29 січня 2013 року у справі «Zolotas проти Греції» (№ 2) суд зазначив, що, якщо особа, яка кладе суму грошей у банк, передає йому право користування нею, то банк має її зберігати і, якщо він використовує її на власну користь, повернути вкладнику еквівалентну суму за умовами угоди. Отже, власник рахунку може добросовісно очікувати, аби вклад до банку перебував у безпеці, особливо якщо він помічає, що на його рахунку нараховуються відсотки. Закономірно, він очікуватиме, що йому повідомлять про ситуацію, яка загрожуватиме стабільності угоди, яку він уклав з банком, і його фінансовим інтересам, аби він міг заздалегідь вжити заходів з метою дотримання законів і збереження свого права власності. Подібні довірчі стосунки невід`ємні для банківських операцій і пов`язаним з ними правом. Суд водночас нагадує, що принцип правової певності притаманний усій сукупності статей Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод і є одним з основоположних елементів правової держави («Nejdet Sahin I Perihan Sahin v. Turkey», № 13279/05, § 56, 20 жовтня 2011 року).

Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права (стаття 1 Першого протоколу).

Відповідно до частини першої статті 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Договір банківського вкладу є реальним, оплатним договором і вважається укладеним з моменту прийняття банком від вкладника або третьої особи на користь вкладника грошової суми (вкладу).

Положення статті 1059 ЦК України врегульовує питання форми банківського вкладу та наслідки недодержання письмової форми договору. Так, за змістом цієї статті договір банківського вкладу укладається у письмовій формі. Письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту. У разі недодержання письмової форми договору банківського вкладу цей договір є нікчемним.

Згідно зі статтею 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» вклад (депозит) - це кошти в готівковій або безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору.

Згідно з пунктом 1.4 Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 03 грудня 2003 року № 516, залучення банком вкладів (депозитів) юридичних і фізичних осіб підтверджується: договором банківського рахунку; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадної книжки; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадного (депозитного) сертифіката; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею іншого документа, що підтверджує внесення грошової суми або банківських металів і відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту.

Відповідно до положень Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 12 листопада 2003 року № 492 (далі - Інструкція; в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), банки відкривають своїм клієнтам за договором банківського вкладу - вкладні (депозитні) рахунки (пункт 1.8 Інструкції); договір банківського вкладу укладається в письмовій формі (пункт 1.9 Інструкції); письмова форма договору банківського вкладу вважається дотриманою, якщо внесення грошової суми на вкладний (депозитний) рахунок вкладника підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або іншого документа, що відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) і звичаями ділового обороту (пункт 1.10 Інструкції).

Верховним Судом враховано, що у справі, що переглядається, судами встановлено існування між сторонами суто договірних відносин, зокрема за договорами банківських вкладів.

У зв`язку з наведеним обґрунтованими є висновки про те, що позивач має право вимоги до банку про повернення вкладів за договорами банківського вкладу, нарахованих процентів згідно з умовами договорів та застосування наслідків, передбачених договором та законом, у разі порушення банком своїх зобов`язань за договором.

Такі висновки узгоджуються з правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду України від 06 квітня 2016 року у справі № 6-352цс16, від якого Велика Палата Верховного Суду не встановила підстав відступати, про що зазначено у постанові від 08 червня 2021 року у справі № 662/397/15-ц (провадження № 14-20цс21).

Велика Палата Верховного Суду у зазначеній постанові наголосила, що в разі пред`явлення позову про стягнення коштів за договорами банківського вкладу, у тому числі відсотків та інфляційних втрат, які не були повернуті вкладнику внаслідок злочину (кримінального правопорушення), вчиненого службовими особами банку, застосуванню до спірних правовідносин між вкладником та банком підлягають норми цивільного законодавства, які регулюють договірні, а не деліктні зобов`язання, оскільки вчинення працівниками банку злочину (кримінального правопорушення) із заволодіння внесеними на депозит коштами не впливає на договірні правовідносини вкладника і банку, не спростовує їх існування та не припиняє їх.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів відхиляє доводи заявника про те, що в даному випадку правовідносини між сторонами мають розцінюватися як деліктні, а не договірні, оскільки зняття коштів відбулося внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Таким чином, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, встановивши існування між сторонами суто договірних відносин (цивільно-правових), зокрема за договорами банківських вкладів, і невиконання умов щодо повернення позивачу коштів у відповідності до умов договору, обґрунтовано вважав, що питання про ступінь вини працівників банку, які привласнили вказані кошти, не впливає на обов`язок банку щодо належного виконання взятих на себе зобов`язань за договором, а тому дійшов правильного висновку про задоволення позовних вимог в частині стягнення коштів депозитного вкладу за договорами вкладних депозитних рахунків.

Щодо стягнення 3 % річних за усіма вкладами та індексу інфляції за сумою вкладу

За змістом частини другої статті 625 ЦК України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох відсотків річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

У справі, яка переглядається, суди першої та апеляційної інстанцій не досліджували питання, коли ОСОБА_1 звернулася до банку із вимогою про повернення вкладу та з якого саме моменту підлягають нарахуванню 3 % річних та інфляційні втрати на суму боргу у порядку частини другої статті 625 ЦК України, що має значення для правильного вирішення цих позовних вимог, а тому Верховний Суд дійшов висновку про скасування в цій частині рішення апеляційної інстанції з направленням справи на новий розгляд.

щодо вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача нарахованих відсотків за договорами депозитних вкладів

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 березня 2019 року у справі № 761/26293/16-ц (провадження № 14-64цс19) викладено правовий висновок про те, що згідно з частиною другою статті 1070 ЦК України проценти за користування грошовими коштами, що знаходяться на рахунку клієнта, сплачуються банком у розмірі, встановленому договором, а якщо відповідні умови не встановлені договором, - у розмірі, що звичайно сплачується банком за вкладом на вимогу. Отже, після закінчення строку дії договору банківського вкладу проценти на суму вкладу нараховуються у розмірі, який відповідає розміру процентів за вкладом «на вимогу», якщо інший розмір процентів не погоджений сторонами.

Таким чином, після пред`явлення вимоги про дострокове повернення вкладів та розірвання договорів депозиту банк має сплатити відсотки за користування цими грошовими коштами в розмірі, визначеному відповідно до вимог статті 1070 ЦК України (див. також постанови Верховного Суду від 02 грудня 2020 року у справі № 757/40017/17-ц, провадження № 61-4249св19 та від 22 лютого 2021 року у справі № 757/61112/17-ц, провадження № 61-5331св19).

Однак в порушення вимог статей 89, 263, 264, 367, 368 ЦПК України, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, не дослідив належним чином депозитні договори, що укладені між сторонами в цій справі щодо визначеного розміру відсоткової ставки за користування грошовими вкладами в разі неналежного виконання зобов`язань за договорами після закінчення строку їх дії.

Зазначене має важливе правове значення, оскільки від застосованого судом механізму обчислення розміру відсотків, на які позивач має право до та після закінчення строку дії депозитних договорів, залежить правильність нарахування передбачених частиною другою статті 625 ЦК України 3 % річних.

Верховний Суд не наділений процесуальними повноваженнями здійснювати дослідження доказів та встановлення фактичних обставин у справі.

Враховуючи вищевикладене, у частині вирішення позовних вимог про стягнення процентів за користування грошовими коштами, 3 % річних за вкладами та індексу інфляції за вкладами Верховний Суд дійшов висновку про направлення справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції у зв`язку з недослідженням доказів у справі та, відповідно, невстановлення фактичних обставин справи у частині вирішення цих позовних вимог.

Відповідно до пункту 1 частини третьої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судових рішень та направлення справи на новий розгляд є порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази.

Під час нового розгляду справи суду належить урахувати наведені у цій постанові висновки суду касаційної інстанції, дати відповідну правову оцінку доводам і запереченням сторін та ухвалити судове рішення відповідно до встановлених обставин і вимог закону.

Керуючись статтями 400, 410, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палатиКасаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу акціонерного товариства «УкрСиббанк» задовольнити частково.

Постанову Херсонського апеляційного суду від 12 липня 2021 року в частині позовних вимог ОСОБА_1 до акціонерного товариства «УкрСиббанк» про стягнення депозитних вкладів залишити без змін.

Постанову Херсонського апеляційного суду від 12 липня 2021 року в частині позовних ОСОБА_1 до акціонерного товариства «УкрСиббанк» про стягнення процентів за депозитними вкладами, інфляційних втрат та трьох процентів річних від простроченої суми скасувати, справу у цій частині передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий М. Є. Червинська

Судді: С. Ю. Бурлаков

А. Ю. Зайцев

В. М. Коротун

М. Ю. Тітов