Справа № 446/1810/20 Головуючий у 1 інстанції: Костюк У.І.
Провадження № 22-ц/811/2820/21 Доповідач в 2-й інстанції: Ванівський О. М.
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 листопада 2021 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Ванівського О.М.,

суддів Цяцяка Р.П., Шеремети Н.О.,

секретаря Симця В.І.,

з участю: представника апелянта ОСОБА_1 , представника позивача адвоката Трофімова Р.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_2 на рішення Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 24 червня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_3 до військової частини НОМЕР_1 про визнання незаконними та скасування рішення житлової комісії, визнання незаконним та скасування наказу командира військової частини та зобов`язання про поновлення на обліку осіб, які потребують поліпшення житлових умов ,-

в с т а н о в и в:

В вересні 2020 року ОСОБА_3 звернувся в Кам`янка-Бузький районний суд Львівської області з позовом до військової частини НОМЕР_1 , в якому просив: визнати незаконним та скасувати рішення житлової комісії військової частини НОМЕР_1 , оформлене протоколом від 22.11.2019 року №90 в частині зняття ОСОБА_3 з обліку осіб, які потребують поліпшення житлових умов; визнати незаконним та скасувати наказ командира військової частини НОМЕР_1 від 25.11.2019 №146/ОД в частині зняття майора запасу ОСОБА_3 з обліку осіб, які потребують поліпшення житлових умов; зобов`язати військову частину НОМЕР_1 поновити ОСОБА_3 на обліку осіб, які потребують поліпшення житлових умов зі збереженням дати зарахування на облік осіб, які потребують поліпшення житлових умов.

В обґрунтування позовних вимог позивач покликався на те, що він проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 Збройних Силах України, на посаді командира стартової батареї 4 підрозділу військової частини НОМЕР_1 . 07.10.2004 р. житловою комісією військової частини НОМЕР_1 позивача було зараховано на квартирний облік осіб, які потребують поліпшення житлових умов. 08.06.2019 року наказом командира Повітряних Сил Збройних Силах України його було звільнено у запас за пунктом «а», відповідно до п.2 ч.5 ст.26 ЗУ « Про військовий обов`язок і військову службу». У відповідності до наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 146/ОД від 25.11.2019 року, ОСОБА_3 було знято з обліку осіб, які потребують поліпшення житлових умов. Вважає, що наказ командира військової частини НОМЕР_1 від 25.11.2019 року № 146/ОД та рішення житлової комісії військової частини НОМЕР_1 , оформлене протоколом засідання від 22.11.2019 № 90 про зняття його з обліку осіб потребуючих поліпшення житлових умов є незаконним, такими, що порушують його житлові права та не відповідають нормам житлового законодавства.

Оскаржуваним рішенням Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 24 червня 2021 року позов ОСОБА_3 до військової частини НОМЕР_1 про визнання незаконними та скасування рішення житлової комісії, визнання незаконним та скасування наказу командира військової частини та зобов`язання про поновлення на обліку осіб, які потребують поліпшення житлових умов - задоволено.

Визнано незаконним та скасовано рішення житлової комісії військової частини НОМЕР_1 , оформлене протоколом від 22.11.2019 №90 в частині зняття ОСОБА_3 з обліку осіб, які потребують поліпшення житлових умов;

Визнано незаконним та скасовано наказ командира військової частини НОМЕР_1 від 25.11.2019 №146/ОД в частині зняття майора запасу ОСОБА_3 з обліку осіб, які потребують поліпшення житлових умов згідно керівних документів;

Зобов`язано військову частину НОМЕР_1 поновити ОСОБА_3 на обліку осіб, які потребують поліпшення житлових умов зі збереженням дати зарахування на облік осіб, які потребують поліпшення житлових умов 07.10.2004року.

Стягнуто з Військової частини НОМЕР_1 на користь держави 840,80 грн. судового збору.

Рішення суду оскаржив командир військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_4 .
В апеляційній скарзі покликається на те, що рішення суду першої інстанції є незаконним і не обґрунтованим, суд неповно встановив обставини, які мають значення для справи, надав доказам неправильну оцінку.

Стверджує, що ОСОБА_3 проходив у військовій частині НОМЕР_1 військову службу за контрактом. У зв`язку із закінченням контракту, керуючись п. «а» ч. 6 ст. 26 ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу», на основі наказу командира Повітряного командування «Захід» від 08.06.2019 року. № 217, наказом командира військової частини НОМЕР_1 по стройовій частині від 01.08.2019 року № 164, позивача було звільнено в запас. В подальшому позивача було знято із квартирної черги на підставі рішення житлової комісії, оформленого протоколом № 90 від 22.11.2019р. Вважає, що власне закінченням строку контракту позбавило позивача права лишатися на квартирному обліку при військовій частині НОМЕР_1 , оскільки підставою для звільнення в запас було закінчення строку контракту, а не вік, стан здоров`я або скорочення штатів чи проведення інших організаційних заходів, то законні підстави для залишення позивача на квартирному обліку були відсутні.

Просить рішення суду скасувати та постановити нове судове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.

Заслухавши суддю доповідача, пояснення представника апелянта Рожака О.І. на підтримання апеляційної скарги, представника позивача адвоката Трофімова Р.В. на заперечення апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.
Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.
Згідно п. п. 1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду відповідає зазначеним вимогам.
Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.
Задовольнячи позовні вимоги про визнання незаконними та скасування рішення житлової комісії, визнання незаконним та скасування наказу командира військової частини та зобов`язання про поновлення на обліку осіб, які потребують поліпшення житлових умов, суд першої інстанції виходив з того, що протокол засідання житлової комісії військової частини НОМЕР_1 від 22.11.2019 року про зняття майора запасу ОСОБА_3 з обліку осіб, які потребують поліпшення житлових умов згідно керівних документів та наказ командира військової частини НОМЕР_1 м. Кам`янка-Бузька від 25.11.2019 року №1461, «Про оголошення протоколу житлової комісії військової частини НОМЕР_1 суперечить положенням ст. 47 Конституції України, ч. 1 ст. 12 Закону №2011-ХІІ та п.3 Порядку забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями, затверджених постановою КМУ від 03 серпня 2006 року №1081, а отже є незаконним.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду зважаючи на наступне.
Матеріалами справи та судом встановлено, що ОСОБА_3 проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 Збройних Сил України, на посаді командира стартової батареї 4 підрозділу військової частини НОМЕР_1 .
Згідно витягу з протоколу № 20 засідання житлової комісії військової частини НОМЕР_1 від 07.10.2004 р. ОСОБА_3 було зараховано на квартирний облік.
Згідно наказу Командувача Повітряних Сил Збройних Сил України (по особовому складу) від 08.06.2019 року № 271 ОСОБА_3 звільнено у запас за пунктом «а» (у зв`язку з закінченням строку контракту) відповідно до п.2 ч.5 ст.26 ЗУ « Про військовий обов`язок і військову службу».
Згідно витягу з протоколу засідання житлової комісії військової частини НОМЕР_1 від 22.11.2019 року було постановлено зняти майора запасу ОСОБА_3 з обліку осіб, які потребують поліпшення житлових умов згідно керівних документів. В подальшому був оголошений наказ. Відповідно до витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 м. Кам`янка-Бузька від 25.11.2019 року №1461, « Про оголошення протоколу житлової комісії військової частини НОМЕР_1 » майора запасу Пушкаря знято з обліку осіб, які потребують поліпшення житлових умов згідно керівних документів.
Також судом встановлено і сторонами не оспорюються, той факт, що позивач ОСОБА_3 має календарну вислугу років у Збройних Силах України: 20 років, з 07.10.2004 року перебував на квартирному обліку осіб, які потребують поліпшення житлових умов, не реалізував своє житлове право, передбачене ч. 1 ст. 12 Закону №2011-ХІІ не зі своєї вини, звільнений в запас за закінченням строку дії контракту.
Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За положеннями статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Згідно зі статтями 34, 37 ЖК Української РСР потребуючими поліпшення умов визнаються громадяни, забезпечені житловою площею нижчою за рівень, визначений чинним законодавством, а облік таких осіб здійснюється за їх місцем роботи або за їх місцем проживання.

Статтею 43 ЖК Української РСР встановлено, що громадянам, які перебувають на обліку потребуючих поліпшення житлових умов, жилі приміщення надаються в порядку черговості.

Відповідно до частини першої статті 12 Закону України «Про соціальний захист військовослужбовців та членів їх сімей» держава забезпечує військовослужбовців жилими приміщеннями або за їх бажанням грошовою компенсацією за належне їм для отримання жиле приміщення на підставах, у порядку і відповідно до вимог, встановлених ЖК Української РСР та іншими законами, в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Військовослужбовцям, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та членам їх сімей надаються жилі приміщення для постійного проживання або за їх бажанням грошова компенсація за належне їм для отримання жиле приміщення. Такі жилі приміщення або грошова компенсація надаються їм один раз протягом усього часу проходження військової служби за умови, що ними не було використано право на безоплатну приватизацію житла, з урахуванням особливостей, визначених пунктом 10 цієї статті.

Отже, зазначеним законом держава взяла на себе обов`язок забезпечення військовослужбовців жилими приміщеннями, і зокрема, військовослужбовців, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, на підставах, у межах норм і відповідно до вимог, встановлених ЖК Української РСР, іншими законами, в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

На виконання пункту 1 статті 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» Кабінет Міністрів України постановою від 03 серпня 2006 року № 1081 затвердив Порядок забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями (далі Порядок).

Цей Порядок визначає механізм забезпечення житловими приміщеннями військовослужбовців осіб офіцерського, старшинського і сержантського, рядового складу (крім військовослужбовців строкової служби) Збройних Сил, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, правоохоронних органів спеціального призначення та Держспецтрансслужби, Держспецзв`язку, посади в яких комплектуються військовослужбовцями, у тому числі звільнених в запас або у відставку, що залишилися перебувати на обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, у військових частинах, закладах, установах та організаціях (далі військові частини) після звільнення (далі військовослужбовці) та членів їх сімей (пункт 1 Порядку).

Згідно пункту 3 даного Порядку військовослужбовцям, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та членам їх сімей надається житло для постійного проживання.

Крім того, даний Порядок передбачає і випадки, коли військовослужбовці знімаються з обліку, а саме у разі: 1) поліпшення житлових умов, внаслідок чого відпала потреба в наданні житла; 2) засудження військовослужбовця до позбавлення волі на строк понад шість місяців, крім умовного засудження; 3) звільнення з військової служби за службовою невідповідністю у зв`язку з систематичним невиконанням умов контракту військовослужбовцем; 4) подання відомостей, що не відповідають дійсності, але стали підставою для зарахування на облік; 5) в інших випадках, передбачених законодавством (пункт 30 Порядку).

Системний аналіз зазначених норм права свідчить про те, що військовослужбовці, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та члени їх сімей мають право на отримання житла, а отже і на залишення на обліку до отримання ними житла, в тому числі і у разі звільнення в запас чи відставку, крім випадків, передбачених пунктом 30 Порядку.

Враховуючи обставини справи з урахуванням положень викладеного вище законодавства, підстави для зняття позивача з квартирного обліку на час прийняття оскаржуваного рішення були відсутні.

Доводи апеляційної скарги, що судом не прийнято до уваги, що позивач звільнений з військової служби у зв`язку із закінченням строку контракту, а тому ця підстава звільнення позбавляє його права залишатися на квартирному обліку слід відхилити, оскільки такі доводи апелянта спростовуються вищенаведеними нормами житлового і військового законодавства.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують встановлені у справі фактичні обставини та висновки, які обґрунтовано викладені у мотивувальній частині рішення суду першої інстанції, та зводяться до переоцінки доказів, незгоди заявника з висновками щодо їх оцінки та містять посилання на факти, що були предметом дослідження суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. ст. 268, 367-369, 374 ч.1 п.1, 375, 381-384 ЦПК України, суд,-

п о с т а н о в и в :
апеляційну скаргу командира військової частини НОМЕР_1 Володимира Брагіна залишити без задоволення.
Рішення Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 24 червня 2021 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.
Повний текст постанови складено 29.11.2021 року.

Головуючий : Ванівський О.М.

Судді: Цяцяк Р.П.

Шеремета Н.О.