Справа № 947/2610/21
Провадження № 2-о/947/79/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.01.2021 року

Київський районний суд м. Одеси у складі головуючого судді Луняченка В.О.,

за участю : секретаря судового засідання Макаренко Г.В.,

представника заявника ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву ОСОБА_2 про видачу обмежувального припису відносно ОСОБА_3 , -

ВСТАНОВИВ:

До Київського районного суду м. Одеси 22.01.2021 року звернулась ОСОБА_2 із заявою про видачу обмежувального припису відносно ОСОБА_3 у зв`язку із проявою психологічного домашнього насильства у вигляді систематичних безпідставних сварок з висловлюванням образ і нецензурних висловів, постійного приниження гідності особи заявниці у вигляді образ за віковими ознаками, натяками на зниження розумових здібностей та втрату глузду, порушення особистого простору заявниці як у власній кімнаті так і у місцях загального користування, псування майна у квартирі, спілкування з третіми особами телефоном з показовими натяками на наближення смерті заявниці та подальшим одноосібним користуванням квартирою.

У судовому засіданні заявниця та її представник підтримали заяву у повному обсязі та просили її задовольнити.

Заінтересована особа заперечувала проти задоволення заяви наголошуючи на те, що саме заявниця я ініціатором конфліктів у зв`язку із бажанням висилити колишню невістку з квартири.

Цивільний процесуальний кодекс України ( далі ЦПК) визначає юрисдикцію та повноваження загальних судів щодо цивільних спорів та інших визначених цим Кодексом справ, встановлює порядок здійснення цивільного судочинства.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави ( ч.1 ст. 2 ЦПК ).

Суд при розгляді справи керується принципом верховенства права, розглядаючи справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, та застосовуючи при розгляді справ, зокрема, Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права ( ч.1,2 та 4 ст. 10 ЦПК ).

Згідно вимог ч 1 ст. 293 та ч.1 ст. 350-1 ЦПК окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Суд розглядає в порядку окремого провадження, зокрема, справи про видачу обмежувального припису.

У відповідності до вимог п.1 ч.1 ст. 350-2 заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства, або її представником - у випадках, визначених Законом України "Про запобігання та протидію домашньому насильству".

Відповідно до пунктів 3, 6, 7, 8 частини першої статті 1 Закону України "Про запобігання та протидію домашньому насильству" ( далі Закон N 2229-VIII ) домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Особа, яка постраждала від домашнього насильства - особа, яка зазнала домашнього насильства у будь-якій формі. Кривдник - особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі.

Обмежувальний припис стосовно кривдника - встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи.

Протидія насильству у сім`ї є одним із важливих напрямів суспільного розвитку. Вона розглядається не лише як соціальна проблема, а, насамперед, як проблема захисту прав людини і, перш за все, прав жінок. При здійсненні насильства у сім`ї відбувається порушенням прав і свобод конкретної людини, що вимагає втручання з боку держави і суспільства. Невжиття своєчасних обмежувальних заходів щодо кривдника може призвести в подальшому до завдання шкоди здоров`ю потерпілої від насильства у сім`ї.

Відповідно до статті 1 Закону N 2229-VIII не мають правового значення мотиви, з яких вчиняється насильство, не є обов`язковою також наявність у діях кривдника ознак адміністративного чи кримінального правопорушення.

Частиною другою статті 3 Закону визначено перелік осіб, на яких поширюється дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання, серед яких - подружжя, батьки (мати, батько) і дитина (діти).

Частинами другою, третьою, четвертою статті 26 Закону N 2229-VIII визначено, що обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: 1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; 2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; 3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною; 4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; 5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.

Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків (оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи).

Обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців.

Відповідно до частини 3 статті 26 Закону N 2229-VIII рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. Оцінка ризиків полягає в оцінюванні вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи. Оцінка ризиків має проводитись за факторами небезпеки (ризиків) щодо вчинення домашнього насильства шляхом відібрання свідчень від постраждалої від такого насильства особи, з`ясування обставин конфлікту та виявлення чинників і умов, які створюють або можуть створювати небезпеку для цієї особи. Фактори небезпеки (ризику) щодо вчинення домашнього насильства мають визначатися за результатами оцінки дій кривдника, які свідчать про ймовірність настання летальних наслідків у разі вчинення домашнього насильства та загальної оцінки ситуації вчинення домашнього насильства з метою виявлення вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті такої особи.

Статтею 81 ЦПК передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

У частині другій статті 78 ЦПК передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно з частиною першою статті 80 ЦПК достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до статті 89 ЦПК суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Як встановлено у судовому засіданні заявник є власником квартири АДРЕСА_1 , де вона проживає сумісно із заінтересованою особою та її неповнолітньою донькою , як колишнім членом сім`ї невісткою, яка знаходилась із сином заявниці у зареєстрованому шлюбі з 2009 по 2018 рік, а дитина є спільною дитиною подружжя..

Статтею 156 діючого Житлового кодексу Української СРС ( далі ЖК ) передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням; припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням.

Таким чином користування квартирою, яка належить на праві власності заявнику, відбувається заінтересованою особою, як колишнім членом сім`ї власника на законних підставах.

Що стосується доказів підтвердження наявності підстав для застосування обмежувального припису, як захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, в даному випадку суд приходить до висновку про відсутність доведеності у судовому засіданні такого заходу впливу.

Прослухані та оглянуті у судовому засіданні аудіо та відео записи надані стороною заявника свідчать про наявність побутових конфліктів між сторонами, в ході якого будь-яких загроз, висловлювань яки принижують честь та гідність та образ не вбачається обидві сторони висловлюються стосовно наявності конфлікту в саркастичній формі коментуючи якісь інші висловлювання яки не були записані. При цьому неможливо встановити причину та ініціатора конфлікту так як запис почалась вже під час конфлікту. Аудіо записи телефонних розмов заінтересованої особи із третіми особами не містять прямих посилань на те, що обговорюється саме заявниця ,а також якихось загроз чи образ яки б стосувались заявниці. Запропоновані представником заявниці у судовому засіданні припущення про те що данні висловлювання стосуються саме заявниці враховуючи обставини інших конфліктів не можуть прийматись судом, так як у відповідності до вимог ч.6 ст. 81 ЦПК доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Чисельні звернення заявниці до правоохоронних органів протягом 2018-2020 року, в яких відсутні встановлені судами або органами внутрішніх справ обставини підтверджуючи наявність домашнього насильства не можуть визнаватись судом доказами яки є преюдицією для даних правовідносин у відповідності до положень ст. 82 ЦПК.

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року у справі N 756/3859/19 (провадження N 61-11564св19) зроблено висновок, що "враховуючи положення Закону N 2229-VIII, обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у КУпАП та КК України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях".У даній постанові Верховним Судом також зроблено висновок про те, що при вирішенні питання щодо застосування такого заходу суд на підставі установлених обставин справи та оцінки факторів небезпеки (ризиків) щодо вчинення домашнього насильства має оцінити пропорційність втручання у права і свободи особи з урахуванням того, що ці заходи пов`язані із протиправною поведінкою такої особи.

Таким чином про розгляді питання щодо видачі обмежувального припису судом обов`язково необхідно бути встановлено наявність факту домашнього насильства з боку кривдника та пропорційність втручання у його права.

В даному випадку відсутність належні та допустимими докази яки б дозволяли суду зробити висновок про наявність домашнього насильства відносно заявниці з боку заінтересованої особи, а також доведеність пропорційності між наявними конфліктами між особами яки сумісно проживають у квартирі, яка належить заявниці, та необхідності тимчасового обмеження у праві заінтересованої особи на користування даною квартирою.

Під час судового розгляду судом роз`яснено стороні заявниці, що питання виселення колишнього члена сім`ї у зв`язку із неможливість сумісного проживання розглядається у рамках цивільного процесу під час розгляду відповідних позовних вимог.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 293, 350-1 350-6, 354 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Відмовити у задоволені заяви ОСОБА_2 ( РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_2 ) про видачу обмежувального припису відносно ОСОБА_3 ( паспорт громадянки України НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_2 ).

Повне судове рішення буде складено протягом десяти днів з дня оголошення вступної та резолютивної частини.

Рішення може бути оскаржене до Одеського апеляційного суду шляхом подання до Київського районного суду м. Одеси апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне судове рішення складено 29.01.2021 року.

Суддя Луняченко В. О.