Житомирський апеляційний суд
Справа №275/1186/19 Головуючий у 1-й інст. Лівочка Л. І.
Категорія 39 Доповідач Галацевич О. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 січня 2021 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Галацевич О.М.,

суддів: Григорусь Н.Й., Микитюк О.Ю.,

розглянувши у порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк»,

на рішення Брусилівського районного суду Житомирської області, ухвалене 03 вересня 2020 року суддею Лівочкою Л.І. у смт. Брусилові,

у справі №275/1186/19 за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в :

У жовтні 2019 року Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі Банк, АТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду із позовом, у якому, посилаючись на невиконання ОСОБА_1 умов кредитного договору № б/н від 11.08.2014, просило стягнути з останнього заборгованість станом на 12.09.2019 в сумі 51696,50 грн, з яких: 19330,27 грн - заборгованість за тілом кредиту, 13359,83 грн - заборгованість за простроченим тілом кредита, 15244,34 грн - пеня за прострочене зобов`язання, 824,13 грн - пеня за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн, 500грн - штраф (фіксована частина), 2437,93 грн - штраф (процентна складова) та судові витрати.

Рішенням Брусилівського районного суду Житомирської області від 03 вересня 2020 року позов Банка задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Банка заборгованість за кредитним договором б/н від 11.08.2014 у розмірі 5852,33 грн.

В апеляційній скарзі представник Банка, посилаючись на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, просить скасувати вказане судове рішення в частині відмови у стягненні суми, ухвалити нове, яким задовольнити позов Банка; вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

На його думку, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відмову у задоволенні позову в частині стягнення коштів, оскільки, підписавши заяву від 11.08.2014, користуючись кредитними коштами, здійснюючи їх часткове погашення, позичальник висловив свою згоду з формою договору та його умовами, приєднався до Умов та Правил надання банківських послуг. Також вказав, що відповідачем не доведено, що його не було ознайомлено з Умовами та Правилами, Тарифами банка, останній зобов`язувався самостійно знайомитися зі всіма змінами на сайті. Окрім того, вважає, що судом не наведено власного розрахунку заборгованості.

У відзиві ОСОБА_1 просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, посилаючись на те, що її доводи суперечать судовій практиці в аналогічних правовідносинах.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, враховуючи наступне.

Із матеріалів справи вбачається, що 11.08.2014 ОСОБА_1 підписав анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПАТ КБ «ПриватБанк», на підставі якої отримав кредит у сумі 25000 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на кредитну картку (а.с. 10).

Відповідно до розрахунку заборгованості, наданого Банком на обґрунтування своїх позовних вимог, розмір заборгованості відповідача за договором від 11.08.2014 станом на 12.09.2019 складає 51696,50 грн, з яких: 19330,27 грн - заборгованість за тілом кредиту, 13359,83 грн - заборгованість за простроченим тілом кредита, 15244,34грн - пеня за прострочене зобов`язання, 824,13 грн - пеня за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн, 500 грн - штраф (фіксована частина), 2437,93 грн - штраф (процентна складова).

За змістом частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Відповідальність за порушення грошового зобов`язання передбачена ст. 625 ЦК України.

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Умови та Правила надання банківських послуг в ПриватБанку, які містяться в матеріалах справи, не містять підпису відповідача, а підписана ним анкета-заява не містить домовленості сторін про тип кредитної карти, розмір процентів та неустойки.

У постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19) Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що не підписані Умови та Правила надання банківських послуг не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного шляхом підписання заяви-анкети. Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді сплату процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки пені та штрафів за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.

У наведеній постанові Велика Палата Верховного Суду також указала на мінливість Правил надання банківських послуг ПриватБанку, тому їх не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

Без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

За наведених обставин та у зв`язку із невизнанням відповідачем Умов та правил банківських послуг, відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з ОСОБА_1 АТ КБ «ПриватБанк» дотрималося вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк.

Таким чином, доводи Банку про наявність правових підстав для стягнення неустойки є безпідставними, а висновки суду про відмову у задоволенні позову у цій частині є правильними, такими, що відповідають правовій позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17 (провадження № 14-131цс19).

Також, колегія суддів вважає, що у відповідності до ст. 530 ЦК України суд першої інстанції дійшов правильного висновку про часткове стягнення з відповідача тіла кредиту в сумі 5852,33 грн з огляду на фактично отримані, сплачені та не повернуті ним кошти. Посилання у апеляційній скарзі на відсутність у рішенні суду власного розрахунку спростовуються його змістом, у якому такий розрахунок судом наведений з урахуванням наданого позивачу розрахунку заборгованості.

Суд апеляційної інстанції відмовляє у задоволенні клопотання Банка про долучення до матеріалів справи доказів та у задоволенні клопотання про огляд веб-сайту, оскільки подання доказів після розгляду справи у суді першої інстанції порушує принципи змагальності та диспозитивності сторін. Позивачем не зазначено обставин неможливості подання наданих до письмового клопотання документів до суду першої інстанції (а.с.189-196) або заявити клопотання про огляд доказів з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Крім того, як свідчать матеріали справи, позивачем надавались суду першої інстанції виписка по рахунку та довідка про видані відповідачу картки.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та не можуть бути підставою для його скасування.

Рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, підстави для його скасування відсутні.

Дана справа є малозначною, оскільки визначена у ній ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п.1 ч.6 ст.19 ЦПК України). Тому, відповідно до п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України, судове рішення у цій справі не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись ст. ст. 259, 367, 368, 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» залишити без задоволення, а рішення Брусилівського районного суду Житомирської області від 03 вересня 2020 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню у касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий Судді

Повний текст постанови складений 01 лютого 2021 року.