печерський районний суд міста києва
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 січня 2021 року Печерський районний суд міста Києва

у складі: головуючого судді - Писанця В.А.,

при секретарі судових засідань - Єряшевій А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Києві заяву акціонерного товариства «РВС Банк» про визнання таким, що не підлягає виконанню виконавчого листа № 2-4851/09, виданого 05 січня 2010 року Печерським районним судом міста Києва про стягнення з ОСОБА_1 боргу, -

В С Т А Н О В И В:

До провадження суду надійшла заява акціонерного товариства «РВС Банк» про визнання виконавчого листа № 2-4851/09, виданого 05 січня 2010 року Печерським районним судом міста Києва про стягнення з ОСОБА_1 боргу у розмірі 11 466 003,06 грн., судового збору в сумі 1 700,00 грн. та витрат з оплати інформаційно-технічного забезпечення розгляду справи у розмірі 120,00 грн. таким, що не підлягає виконанню в зв`язку з добровільним виконанням рішення Печерського районного суду міста Києва від 22 грудня 2009 року у вказаній справі.

Стягувач і боржник в судове засідання не з`явились, подавши через канцелярію суду заяви про розгляд справи за їх відсутності, а тому вивчивши заяву та дослідивши додані до неї матеріали, суд приходить до висновку, що подана заява про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, підлягає задоволенню з наступних підстав.

Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 22 грудня 2009 року у справі № 2-4851/09 задоволено позов ВАТ «КБ «Київ» та стягнуто на його користь з ОСОБА_1 борг у розмірі 11 466 003,06 грн., судовий збір в сумі 1 700,00 грн. та витрати з оплати інформаційно-технічного забезпечення розгляду справи у розмірі 120,00 грн.

На виконання вказаного рішення суду 05 січня 2010 року видано виконавчий лист, який пред`явлено до виконання у Відділ примусового виконання рішень ДДВС МУЮ та постановою державного виконавця відкрито виконавче провадження № 24283588.

Ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 14 травня 2020 року замінено сторону стягувача ПАТ «КБ «Київ» на АТ «РВС Банк» у справі № 2-4851/09.

Згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя, посвідченого 09 грудня 2019 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Тверською І.В. за реєстровим № 614 зареєстровано право власності на передане в іпотеку нерухоме майно за кредитором АТ «РВС Банк».

Відповідно до ч. 1 ст. 442 ЦПК України, у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження суд замінює таку сторону її правонаступником.

Згідно із ч. 5 ст. 15 Закону України «Про виконавче провадження», у разі вибуття однієї із сторін виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, є обов`язковими тією мірою, якою вони були б обов`язковими для сторони, яку правонаступник замінив.

Частинами 1, 2 ст. 15 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що сторонами виконавчого провадження є стягувач і боржник. Стягувачем є фізична або юридична особа чи держава, на користь чи в інтересах яких видано виконавчий документ. Боржником є визначена виконавчим документом фізична або юридична особа, держава, на яких покладається обов`язок щодо виконання рішення.

Підставами виникнення цивільних прав і обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини (п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст.1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього до Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Суд при цьому також зважає на те, що відповідно до ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами України і є обов`язковими до виконання на всій території України.

За змістом ч.ч. 1, 2 ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, і за її межами.

Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 432 ЦПК України суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Підстави для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, поділяються на дві групи: матеріально-правові (зобов`язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов`язань переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання) та процесуально-правові, до яких відносяться обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, зокрема: видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили (крім тих, що підлягають негайному виконанню); коли виконавчий лист виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню; видача виконавчого листа на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка не передбачала вжиття будь-яких примусових заходів або можливості її примусового виконання і, як наслідок, видачі за нею виконавчого листа; помилкової видачі виконавчого листа, якщо вже після видачі виконавчого листа у справі рішення суду було скасоване; видачі виконавчого листа двічі з одного й того ж питання у разі віднайдення оригіналу виконавчого листа вже після видачі його дубліката; пред`явлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на пред`явлення цього листа до виконання.

У п. 4 ч. 1 ст. 49 Закону № 606-XIV передбачено скасування рішення суду, на підставі якого видано виконавчий документ, як самостійну підставу для закінчення виконавчого провадження. У зв`язку з цим у разі, якщо виконавчий лист вже пред`явлено до виконання, необхідності звертатися до суду із заявою про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, немає. Виконавче провадження в цьому випадку буде закінчене на зазначеній підставі.

Таким чином, у зв`язку з тим, що обов`язок боржника припинено на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя, посвідченого 09 грудня 2019 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Тверською І.В. за реєстровим № 614, тому суд вважає, що заява про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 353, 354, 432 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Заяву задовольнити.

Визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий лист № 2-4851/09, виданий 05 січня 2010 року Печерським районним судом міста Києва про стягнення з ОСОБА_1 на користь публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний банк «Київ», правонаступником якого є акціонерне товариство «РВС Банк» боргу у розмірі 11 466 003,06 грн., судового збору в сумі 1 700,00 грн. та витрат з оплати інформаційно-технічного забезпечення розгляду справи у розмірі 120,00 грн.

Ухвала суду може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного її тексту.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвалу суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя В. А. Писанець