У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.11.2021 року м. Львів

Франківський районний суд м.Львова

в складі: головуючої-судді Марків Ю.С.,

за участю секретаря судового засідання Чапля В.С.,

відповідача ОСОБА_1 ,

представника відповідача Жак Н.Т. ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Львові в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості, -

в с т а н о в и в:

В провадженні Франківського районного суду м.Львова перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості.

Позивач ОСОБА_3 та його представник в судове засідання вкотре не з`явились, хоча й були належним чином повідомлені про дату, час та місце проведення такого.

Відповідач ОСОБА_1 та його представник - адвокат Жак Н.Т. в судовому засіданні просили залишити позов без розгляду у зв`язку з черговою неявкою позивача та його представника.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши думку учасників справи, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч.5 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки позивача в судове засідання без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки суд залишає позовну заяву без розгляду, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, і його нез`явлення не перешкоджає вирішенню спору.

З аналізу зазначених норм, вбачається, що суд НЕ залишає без розгляду позовну заяву лише в тому випадку, якщо позивач не з`явився в судове засідання, але подав заяву про розгляд справи без його участі.

Однак, в даній справі, заява про розгляд справи у відсутності позивача, його представника до суду не надходила. Відтак, з огляду на ч. 5 ст. 223 ЦПК суд позбавлений можливості розглянути справу по суті без відповідної заяви позивача.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач з 2018 року жодного разу в судове засідання не з`явився, представник позивача з травня 2021 року не з`явився 6 разів, а саме: 11.06.2021, 13.07.2021, 19.07.2021, 30.09.2021, 11.10.2021, 19.11.2021.

Так, як вбачається з матеріалів справи в судове засідання призначене на 11.06.2021 року о 10 год. 00 хв. позивач та його представник не з`явились, причин неявки не повідомили; про обізнаність представника позивача про час і місце вказаного судового засідання свідчить письмова розписка представника позивача - адвоката Мартиневич Ю.О., який був присутній в судовому засіданні 31.05.2021 і з ним узгоджувалась наступна дата судового засідання, а саме 11.06.2021 (а.с.112-122).

В наступне судове засідання, призначене на 13.07.2021 року позивач та його представник, повторно, не з`явились, хоча й позивач був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи шляхом направлення судової повістки за адресою вказаною самим ж позивачем в позовній заяві і така ним отримана 13.07.2021 про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення №408 (а.с. 124). Причин неявки суду не повідимили, клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило, як і не надходила заява про розгляд справи без їхньої участі.

В наступне судове засідання, призначене на 19.07.2021 року з`явився представник позивача Мартиневич О.А. , позивач вкотре не з`явився, судове засідання відкладено до 14.09.2021.

В судове засідання 14.09.2021 року позивач та його представник вкотре не з`явились, хоча й такі були належним чином повідомлені про дату, час та місце проведення такого, оскільки представник позивача - адвокат Мартиневич О.А. був присутній у судовому засіданні 19.07.2021 року, з ним узгоджувалась дата проведення наступного судового засідання та останній зобов`язувався повідомити позивача та забезпечити явку свідків в судове засідання, що підтверджується аудіозаписом судового засідання та журналом судового засідання від 19.07.2021 (а.с.141-143).

В судове засідання, призначене на 30.09.2021 року позивач та його представник вкотре не з`явились, хоча й були належним чином повідомлені про дату, час та місце проведення такого, зокрема, позивач був повідомлений засобами поштового зв`язку про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення №531 (а.с. 153), а представник позивача і засобами поштового зв`язку і засобами електронного зв`язку про що свідчить довідка про доставку повістки про виклик до суду представника позивача - адвоката Мартиневич О.А. на елетронну пошту такого - "ІНФОРМАЦІЯ_1" (а.с. 152) та засобами поштового зв`язку, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення №558 (а.с. 157). Про обізнаність представника позивача щодо дати судового засідання свідчить також і клопотання про відкладення розгляду справи від представника позивача в цей день. (а.с. 165-167).

В судове засідання 11.10.2021 року позивач та його представник вкотре, повторно не з`явились, хоча й були належним чином повідомлені про дату, час та місце проведення такого, про що свідчать рекомендовані повідомлення про вручення поштових відправлень №919 (а.с.171 ) та №927 (а.с.173), яке отримано 01.10.2021.

В судове засідання 19.11.2021 року позивач та його представник вкотре, повторно не з`явились, хоча й були належним чином повідомлені про дату, час та місце проведення такого, про що свідчать наявні в матеріалах справи рекомендовані повідомлення про вручення поштових відправленнь для позивача - №285, яке отримано 18.10.2021 (а.с.189), яке скеровувалось судом на адресу, зазначену ним, як адреса для листування та для представника позивача - 277 , яке ним отримано 15.10.2021 (а.с.191).

Враховуючи вказане, суд вважає, що позивач ОСОБА_3 та його представник протягом тривалого часу не проявляють належної зацікавленості у розгляді поданого позову, відтак така пасивна поведінка останніх свідчить про безумовну втрату інтересу до поданого позову.

Разом з тим, статтею 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, ратифікованої Законом України від 17.07.1997 № 475/97-ВР, гарантовано кожній фізичній або юридичній особі право на розгляд судом протягом розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, у якій вона є стороною.

Згідно положень, визначених у постанові Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання дотримання розумних строків розгляду судами цивільних, кримінальних і справ про адміністративні правопорушення» №11 від 17.10.2014, при здійсненні правосуддя судам слід брати до уваги те, що відповідно до п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (РИМ, 4.XI.1950) кожен має право на судовий розгляд своєї справи упродовж розумного строку.

Основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, серед іншого, розумність строків розгляду справи судом (п. 10 ч. 3 ст. 2 ЦПК України).

Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.

З урахуванням практики Європейського суду з прав людини критеріями розумних строків у цивільних справах є: правова та фактична складність справи; поведінка заявника, а також інших осіб, які беруть участь у справі, інших учасників процесу; поведінка органів державної влади (насамперед суду); характер процесу та його значення для заявника (справи «Федіна проти України» від 02.09.2010, «Смірнова проти України» від 08.11.2005, «Матіка проти Румунії» від 02.11.2006, «Літоселітіс проти Греції» від 05.02.2004 та інші).

Окрім цього, згідно ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Суд переконаний за необхідне зазначити наступне: як вбачається із правової позиції Європейського суду з прав людини, викладеної у справі «Каракуця проти України» від 20 лютого 2017 року, що заявники не виявили належної зацікавленості у розгляді їхньої справи, оскільки вони протягом 1 року та 8 місяців не звертались до апеляційного суду за інформацією щодо стану розгляду їх апеляційної скарги.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватись від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Крім того, як наголошує в своїх рішеннях Європейський суд, позивач як сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Відповідно до п.3 ч.1 ст. 257 ЦПК у разі повторної неявки позивача в судове засідання без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки суд залишає позовну заяву без розгляду.

Аналогічні висновки зазначені в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 21.09.2020 року у справі № 658/1141/18, де Верховний Суд наголосив, що зазначені, наслідки настають незалежно від причин повторної неявки, які можуть бути поважними. Таким чином, навіть маючи докази поважності причин неявки позивача, суд залишає позовну заяву без розгляду. Зазначена норма дисциплінує позивача як ініціатора судового розгляду, стимулює його незалежно користуватися своїми правами та не затягувати розгляд справи. Якщо позивач не може взяти участь у судовому засіданні, він може подати заяву про розгляд справи за його відсутності. Така заява може бути подана на будь-якій стадії розгляду справи.

Таким чином, згідно з вимогами ЦПК України суд не зобов`язаний з`ясовувати причини повторної неявки в судове засідання належним чином повідомленого позивача і у випадку повторної неявки позивача, якщо від нього не надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Окрім цього, згідно висновку Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у справі № 6-24063ск15, причини повторної неявки позивача до суду процесуального правового значення не мають, оскільки положення закону (ч. 3 ст. 169 ЦПК України (в редакції до 15.12.2017) направлене на дотримання розумних строків розгляду справи і на недопущення зловживання своїми процесуальними правами та правами інших осіб, які з`являються до суду, ураховуючи, що позивач, який не з`являється в судове засідання, має право на використання передбаченого законом права на процесуальне представництво в суді.

Згідно позиції Верховного Суду (ВС/КЦС у справі № 465/6555/16-ц від 28.10.2021) на осіб, які беруть участь у справі, покладається загальний обов`язок - добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки. Під добросовісністю необхідно розуміти користування правами за призначенням, здійснення обов`язків у межах визначених законом, недопустимість посягання на права інших учасників цивільного процесу, заборона зловживання процесуальними правами. Системний аналіз зазначених норм процесуального права дає підстави для висновку, що законодавець диференціює необхідність урахування судом поважності/неповажності причин неявки позивача до суду залежно від того, якою є неявка: першою чи повторною. Така диференціація обумовлена як необхідністю забезпечити дотримання прав позивача на участь у судовому засіданні у разі першої неявки за належного його повідомлення про час та місце судового засідання та поважності причин неявки, так і необхідністю введення певних обмежень з метою дотримання процесуальних строків розгляду справи, прав та інтересів іншої сторони - відповідача, який притягнутий до участі у справі позивачем, а тому саме останній має продемонструвати свій інтерес у як найскорішому розгляді справи, а отже зобов`язаний у розумні інтервали цікавитися провадженням у справі. Саме тому, повторна неявка позивача в судове засідання, незалежно від поважності її причин, дає суду підстави залишити позовну заяву без розгляду, крім випадку, якщо від позивача надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, і його неявка не перешкоджає вирішенню спору по суті. Таким чином, зазначена норма дисциплінує позивача, як ініціатора судового розгляду, стимулює його належно користуватися своїми правами щоб не допустити затягування розгляду справи.

Крім того, у даній Постанові зазначено, що суд зобов`язаний присікати недобросовісні дії позивача та залишати позов без розгляду у разі повторної неявки належно повідомленого позивача, від якого не надійшло заяви про розгляд справи без його участі. Зазначене забезпечує дотримання судом строків розгляду справи та балансу інтересів сторін спору.

Враховуючи наведене та те що, від позивача не надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, дослідження обставин справи є неможливим без його участі, суд приходить до висновку, що позовну заяву ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості слід залишити без розгляду, при цьому суд враховує те, що причини повторної неявки позивача (представника позивача) до суду процесуального правового значення не мають.

З наведених міркувань та керуючисьст.257 ЦПК України, суд

у х в а л и в :

позовну заяву ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості залишити без розгляду.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення до Львівського апеляційного суду.

Повний текст ухвали виготовлено 24.11.2021 року.

Суддя Марків Ю.С.