Іванівський районний суд Одеської області
Іванівський районний суд Одеської області
Справа № 499/563/21
Провадження № 2/499/338/21
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

23 листопада 2021 року смт. Іванівка

Іванівський районний суд Одеської області у складі головуючого судді Погорєлова І.В., за участю секретаря судового засідання Дібрової О.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в залі суду в смт. Іванівка Одеської області цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду з вказаним позовом, в якому просила суд визначити їй, ОСОБА_1 , додатковий строк чотири місяці для подання заяви про прийняття спадщини, що відкрилася після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В обґрунтування позову позивач посилалася на ту обставину, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3 , після його смерті залишилася спадщина, яка складається з земельної ділянки площею 5,28 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Знам`янської сільської ради. За життя ОСОБА_3 склав заповіт, згідно якого дану земельну ділянку заповідав позивачу. До дня своєї смерті ОСОБА_3 проживав та був зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 .

Однак, позивач не може реалізувати свої спадкові права, оскільки нею з поважних причин було пропущено строк для подання заяви про прийняття спадщини, який вона пропустила у зв`язку з тим, що саме в той час вона захворіла, знаходилася на лікуванні та не могла пересуватися.

Надалі в ході розгляду справи позивачем у відповіді на відзив та додаткових поясненнях по справі було вказано на ту обставину, що позивач дізналася про смерть ОСОБА_3 в червні 2021 року, оскільки не є його родичкою, проживали в різних населених пунктах, тому після того, як дізналася про дану обставину, одразу звернулася до суду. До цього часу вона хворіла, не виходила з дому та мало з ким спілкувалася. Крім того, в наслідок дії карантинних обмежень зупинився транспорт, обмежувалося пересування громадян та вводилося ряд інших обмежень. При цьому враховуючи той факт, що позивач перехворіла на коронавірусну хворобу, весь цей час вона намагалася як можна менше пересуватися, та ніяк не могла дізнатися про смерть ОСОБА_3 , який не був її родичем. Також повідомила, що в березні 2021 року вона дійсно захворіла та звернулася за консультацією до лікаря-пульманолога, яку викликала до себе додому. Лікар надавала їй консультації по лікуванню вдома, безпосередню до медичної установи позивач не зверталася. Додатково пояснила, що спадкодавець помер несподівано в досить молодому віці 55 років, відсутні будь-які відомості, що він довго та тяжко хворів, тому позивач ніяк не могла передбачити настання його смерті. При цьому у зв`язку з карантинними обмеженнями всі люди мали труднощі з нормальним пересуванням, намагалися якомога менше виходити з дому, в тому числі і вона, за цей період часу позивач не була в селі, де проживав спадкодавець, тому не могла знати про його смерть.

На підставі вищевказаного позивач вважає причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини поважними, просила суд її вимоги задовольнити.

У свою чергу від представника відповідача до суду надійшов відзив на позов, відповідно до якого сторона відповідача позов не визнала в повному обсязі, заперечувала проти його задоволення у зв`язку з наступним.

Відповідач є племінницею померлого ОСОБА_3 , саме вона здійснювала поховання дядька за власні кошти. Спадщину після смерті ОСОБА_3 прийняла, оскільки у встановлений законом строк звернулася до нотаріальної контори, на підставі її заяви було заведено спадкову справу після смерті ОСОБА_3 . Під час оформлення необхідних документів для прийняття спадщини від нотаріуса їй стало відомо про наявність заповіту, складеного ОСОБА_3 на користь позивача. При цьому позивач не є родичкою померлого, сусідкою та взагалі позивачу не знайома. Так, відповідач у відзиві на позов вказала, що по-перше у матеріалах справи відсутня обґрунтована постанова про відмову нотаріуса у вчинені нотаріальної дії, текст позовної заяви не містить посилання на відмову нотаріуса, не вказана дата звернення позивача до нотаріальної контори, тому звернення до суду в даному випадку є передчасним. При цьому відповідач у відзиві вказала, що причини на які посилається позивач не є поважними причинами пропуску строку, оскільки строк для подання заяви про прийняття спадщини тривав 6 місяців, розпочався 10.09.2020 року та закінчився 10.03.2021 року, а тому хвороба тривалістю 20 календарних днів не є поважною причиною пропуску такого строку. При цьому доказ на підтвердження хвороби позивача консультативний висновок не має всіх необхідних реквізитів та є неналежним та недопустимим доказом. Доказів того, що хворобливий стан позивач унеможливлював подати нею заяву про прийняття спадщини позивачем не надано.

У запереченнях на відповідь на відзив представник відповідача заначив також, що встановлені карантині обмеження не перешкоджали діяльністю нотаріусів, на них не поширювалися обмежувальні заході, при цьому також існує порядок надсилання заяв про прийняття спадщини поштовим зв`язком, при цьому позивач даним правом не скористалася, що свідчить про відсутність власного волевиявлення. Разом з тим позивачу було достеменно відомо про наявність заповіту, позивач жодним чином не цікавилася життєвими обставинами та станом здоров`я спадкодавця, строк для прийняття спадщини було пропущено нею внаслідок недбалого ставлення до вимог законодавства та відсутності власного волевиявлення.

Також представник відповідача вказав на ту обставину, що консультативний висновок має ознаки підробки, оскільки примірник для відповідача не має тих же реквізитів, що і оригінал, який знаходиться в матеріалах справи. Оскільки матеріали спадкової справи не містять заяви ОСОБА_1 про прийняття спадщини або відмови від прийняття спадщини, відсутні докази того, що позивач взагалі зверталася до нотаріусу, тому звернення до суду є передчасним.

У додаткових пояснення до справи представник відповідача відзначив, що позивач не надала належних та допустимих доказів перебування з 10.09.2020 року по 10.03.2021 року на стаціонарному, амбулаторному чи консультативному лікуванні у Центра реконструктивної та відновної медицини ОНМУ, на бланку якого було надано висновок лікаря, вказаний висновок має ознаки фальсифікації та підробки, оскільки згідно відповіді з вказаного Центру, ОСОБА_1 на стаціонарному, амбулаторному чи консультативному лікуванні у Центра реконструктивної та відновної медицини ОНМУ не перебувала, просив надати оцінку даним діям позивача, шляхом винесення окремої ухвали. Також відзначив, що в даний період карантинні обмеження не обмежували пересування громадян в межах Одеської області.

У судове засідання позивач не з`явилася, надала до суду заяву про слухання справи у її відсутність, на задоволені позовних вимог наполягала.

Відповідач у судове засідання не з`явилася, однак її представник у судовому засіданні, який діє від її імені та в її інтересах просив у задоволені позову відмовити, з підстав викладених у процесуальних заявах про справі, також звернув увагу на той факт, що надана суду копії свідоцтва про смерть ОСОБА_3 є точною копією оригіналу свідоцтва, яке знаходиться безпосередню у відповідача та яким чином його отримала позивач невідомо.

Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника відповідача та беручи до уваги позиції сторін, прийшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позову у зв`язку з наступним.

У судовому засіданні було встановлено та не оспорювалося сторонами по справі, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть, останнім місцем проживання та місцем відкриття спадщини є с. Знам`янка Березівського району Одеської області, що підтверджується довідкою сільської ради.

За життя ОСОБА_3 02.06.2017 року склав заповіт, відповідно до якого належну йому на праві приватної власності земельну ділянку площею 5,28 га з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що підтверджується копією заповіту та копією державного акту на право власності на земельну ділянку.

Відповідно до Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру, даний заповіт чинний та не скасований.

Також, згідно копії спадкової справи, спадкоємцем ОСОБА_3 за законом є ОСОБА_2 , тобто відповідач, яка у встановлений законом строк звернулася до нотаріуса та на підставі її заяви було заведеного спадкову справу.

Згідно довідки сільської ради, відповідач проводила поховання свого дядька ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 за власні кошти.

Згідно матеріалів спадкової справи, позивач 20.07.2021 року подала до нотаріуса за місцем ведення спадкової справи заяву, відповідно до якої повідомила що є спадкоємцем ОСОБА_3 за заповітом та ту обставину, що вона у зв`язку з пропуском строку подала до Іванівського районного суду Одеської області позов про визначення їй додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини.

Також у судовому засіданні було досліджено наданий позивачкою оригінал консультативного висновку доцента кафедри внутрішньої медицини №2, кандидата медичних наук, пульманолога ОСОБА_4 , відповідно до якого ОСОБА_1 має діагноз гострий гнійних бронхіт, повторний огляд 01.03.2021 року, 15.03.2021 року запис на момент огляду бронхіту немає, діагноз здорова. На даному висновку наявна мокра печатка лікаря, висновок датований 27.07.2021 року, вихідного номеру не надано.

Так, згідно відповіді на виконання ухвали суду від в.о. ректора Одеського НМедУ ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 на стаціонарному, амбулаторному та консультативному лікуванні в Центрі реконструктивної та відновної медицини ОНМедУ у період з 10.09.2020 року та до 10.03.2021 року не перебувала, медична карта ОСОБА_1 амбулаторного чи стаціонарного хворого відсутня, в документації з лікувальної роботи ОСОБА_1 не зареєстрована. Також вказано, що відповідно до Інструкції щодо заповнення форми первинної облікової документації №028/о «консультативний висновок спеціаліста», затвердженої наказом МОЗ України від 14.02.2012 року №110, дані висновки вклеюються в форму №025/о (картка амбулаторного хворого) та №003/о (картка стаціонарного хворого), інших умов обліку та реєстрації консультативних висновків немає.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідного до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів , поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Так, у відповідності до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до ст.1222 ч.1ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи , які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народженні живими після відкриття спадщини.

В силу ст.ст.1216-1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців), яке може здійснюватися за заповітом або за законом.

Згідно ст.ст. 1233, 1234 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті, право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю, яке здійснюється нею особисто, вчинення заповіту через представника не допускається.

Відповідно до ст.ст.1235, 1236 ЦК України заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Заповідач має право охопити заповітом права та обов`язки, які йому належать на момент складення заповіту, а також ті права та обов`язки, які можуть йому належати у майбутньому. Заповідач має право скласти заповіт щодо усієї спадщини або її частини. Чинність заповіту щодо складу спадщини встановлюється на момент відкриття спадщини.

До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

За загальним правилом положення про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Отже, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Згідно з частиною третьою статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Правила частини третьої статті 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; ці обставини визнані судом поважними.

Подібний висновок викладений Верховним Судом України у постанові від 23 серпня 2017 року № 6-1320цс17. З указаним висновком погодився Верховний Суд у постанові від 01 квітня 2019 року у справі № 643/3049/16-ц (провадження № 61-39398св18).

З урахуванням наведеного, якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви.

Поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: тривала хвороба спадкоємців; велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо.

При цьому, судом не можуть бути визнані поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна та відкриття спадщини, похилий вік, непрацездатність, невизначеність між спадкоємцями, хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови тощо.

Якщо ж у спадкоємця перешкод для подання заяви не було, а він не скористався правом на прийняття спадщини через відсутність інформації про смерть спадкодавця, то правові підстави для визначення додаткового строку для прийняття спадщини відсутні.

Подібна правова позиція міститься у постановах Верховного Суду від 11 липня 2018 року у справі № 381/4482/16-ц (провадження № 61-12844св18).

Рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в тому судовому засіданні, в якому ухвалюється рішення. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях

Відповідно до положень частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач пропустила строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, оскільки він у зв`язку з об`єктивними, непереборними та істотними труднощами для неї (карантинні обмеження) не знала про смерть спадкодавця, на час закінчення строк для подання заяви про прийняття спадщини хворіла та не могла вчасно звернутися до нотаріуса з указаною вище заявою.

На підтвердження цих обставин позивач посилалася на консультативний висновок від 27.07.2021 року, разом з тим суд визнає його неналежним доказом, оскільки відповідно до п.2 Інструкції щодо заповнення форми первинної облікової документації №028/о «консультативний висновок спеціаліста», затвердженої наказом МОЗ України від 14.02.2012 року №110 форма № 028/о (консультативний висновок) заповнюється лікарями-консультантами лікувально-профілактичних закладів (науково-дослідних інститутів, обласних лікарень, консультаційно-діагностичних центрів тощо), куди направляється на консультацію (обстеження) пацієнт. Відповідно до п.11 вказаної Інструкції форму № 028/о заповнює і підписує лікар-консультант, висновок завіряється печаткою закладу охорони здоров`я, де проводилась консультація, разом з тим наданий суду оригінал висновку містить печатку лікаря, а не закладу охорони здоров`я, отже допустимим доказом хвороби позивача бути не може, тому суд приймати його до уваги підстав не має.

При цьому суд не вбачає підстав для винесення окремої ухвали суду щодо надання оцінки виявленим на думку представника відповідача фактам фальсифікації письмових доказів з боку позивача, оскільки жодними доказами не підтверджено тієї обставини, що даний висновок був підроблений, містить сфальсифіковані дані чи підроблену печатку та підпис лікаря, разом з тим відсутність на ньому обов`язкових реквізитів тягне за собою визнання його недопустимим доказом у зв`язку з порушенням встановленої форми його видачі, однак не свідчить про неправомірність дій позивача.

Що стосується посилання позивача на ту обставину, що необізнаність про смерть спадкодавця пов`язана з карантинними обмеженнями є поважної причиною пропуску строку, судом також не приймається до уваги, оскільки місце проживання позивача (м. Одеса) та померлого спадкодавця (с. Знам`янка Березівського району Одеської області) не було віддаленим (приблизно 75 км.), пересування в межах області жорстким обмеженням не піддавалися.

Отже, доводи, про відсутність інформації про смерть спадкодавця, не може бути підставою для визнання поважною причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, оскільки поважність причин підлягає доведенню на підставі сукупності доказів, які в достатній мірі підтверджують наявність фактів, якими обґрунтовуються вимоги.

Таким чином, вищевказані докази не підтверджують поважних причин, які пов`язані з об`єктивними, непереборними та істотними труднощами для спадкоємця, що унеможливили звернення до нотаріуса у визначений частиною першою статті 1270 ЦК України строк.

Належних та допустимих доказів, які б підтверджували неможливість позивача унеможливили звернення до нотаріуса у визначений частиною першою статті 1270 ЦК України строк суду не надав та матеріали справи не містять.

Крім того, необізнаність спадкоємця про факт смерті спадкодавця не є об`єктивними та непереборними труднощами, з якими закон пов`язує поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини.

Разом з тим саме по собі незнання про смерть спадкодавця без установлення інших об`єктивних, непереборних, істотних труднощів на вчинення дій щодо прийняття спадщини не свідчить про поважність пропуску зазначеного строку.

Отже, з огляду на обставини цієї справи, обмеження позивача на прийняття спадщини, який пропустив визначений частиною першою статті 1270 ЦК України строк без поважних причин, є пропорційними і водночас його необхідним наслідком.

З урахуванням наведеного вище, суд не вбачає підстав для визначення позивачам додаткового строку для прийняття спадщини, оскільки на час розгляду справи позивачем не було надано суду доказів, що причини пропуску шестимісячного строку для подачі заяви про прийняття спадщини є поважними, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами.

Пропуск спадкоємцем строку для прийняття спадщини без поважних причин, при відсутності будь-яких перешкод і труднощів для подання заяви не свідчить про наявність у такого спадкоємця порушеного, невизнаного або оспорюваного права, яке підлягає захисту в судовому порядку.

Таким чином, проаналізувавши встановлені обставини по справі, оцінивши надані докази в їх сукупності, суд приходить висновку, що в задоволенні позову необхідно відмовити.

Керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 81, 141, 247, 263, 264, 265, 268, 273 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволені позову ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , зареєстрована АДРЕСА_2 ) до ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , зареєстрована в/ч АДРЕСА_3 ) про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Повний текст судового рішення складено 29.11.2021 року.

СуддяІ. В. Погорєлов