У Х В А Л А

"01" лютого 2021 р.

м. Київ

справа № 755/2040/21

провадження № 4-с/755/45/21

суддя Дніпровського районного суду м. Києва Галаган В.І., вивчивши матеріали скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Лізинг Україна», заінтересовані особи: старший державний виконавець Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Очеретяна Ірина Олександрівна, ОСОБА_1 , приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Доценко І.П., на дії державного виконавця,

УСТАНОВИВ:

До Дніпровського районного суду м. Києва надійшла скарга Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Лізинг Україна», заінтересовані особи: старший державний виконавець Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Очеретяна Ірина Олександрівна, ОСОБА_1 , приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Доценко І.П., на дії державного виконавця.

Вивчивши матеріали поданої скарги, суддя дійшов до наступного.

Відповідно до ст. 447 Цивільного процесуального кодексу України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Разом з ти, відповідно до ч. 1, 2 ст. 432 Цивільного процесуального кодексу України, суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню. Суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником або іншою особою або з інших причин.

Як убачається із змісту скарги, заявник оскаржує дії та постанови державного виконавця щодо виконання рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 17 серпня 2017 року у справі № 755/2240/17, а також заявник просить суд скасувати постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору та про стягнення штрафу.

Відповідно до ч. 1 ст. 188 Цивільного процесуального кодексу України, в одній заяві може бути об`єднано декілька вимог, пов`язаних між собою підставою виникнення або поданими доказами.

Відповідно до ч. 9 ст. 10 Цивільного процесуального кодексу України, якщо спірні правовідносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого - суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права).

Аналогія закону - це поширення судом на відносини, не врегульовані правом, конкретних правових норм, що регулюють подібні відносини. При цьому суд може допустити застосування аналогії закону, якщо: 1) процесуальні відносини не врегульовані законом; 2) є законодавство, що регулює подібні відносини; 3) подібне законодавство не суперечить сутності відносин, до яких застосовується аналогія.

У разі неможливості застосування аналогії закону, суд може застосувати аналогію права, тобто поширити на ці відносини загальні засади законодавства, тобто його принципи.

З огляду на зазначене положення принципу здійснення цивільного судочинства суд вважає за можливе застосувати до заяви, поданої в порядку судового контролю за виконанням рішення суду, положення статті 188 Цивільного процесуального кодексу України, як аналогію закону, оскільки досліджувані процесуальні відносини чітко не урегульовано законом.

Порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця, вчинених під час виконання судового рішення, ухваленого у цивільній справі, був визначений у розділі VII Цивільного процесуального кодексу України у редакції, чинній на час звернення зі скаргою до суду. ЦПК України визначив порядок реалізації судового контролю за виконанням судових рішень у статтях 447-453 розділу VII.

Відповідно до частини першої статті 287 Кодексу адміністративного судочинства України у редакції, чинній на час розгляду справи, учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Крім зазначеного порядку оскарження рішень, дій або бездіяльності державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби, відповідний порядок також встановлений Законом України «Про виконавче провадження» від 2 червня 2016 року (далі - Закон № 1404-VIII), що був чинним на час прийняття оскаржених постанов державного про стягнення зі скаржника виконавчого збору та про накладення штрафу.

Згідно з частиною першою статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Відповідно до частини другої вказаної статті рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Отже, Закон України «Про виконавче провадження» встановив спеціальний порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби щодо виконання постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору. Згідно з цим порядком відповідні спори належать до юрисдикції адміністративних судів, і їх слід розглядати за правилами адміністративного судочинства (аналогічні висновки сформульовані у постановах Великої Палати Верховного Суду від 6 червня 2018 року у справах № 921/16/14-г/15, від 13 березня 2019 року у справі № 545/2246/15-ц, від 27 березня 2019 року у справі № 766/10137/17, від 3 квітня 2019 року у справах № 370/1034/15-ц і № 370/1288/15, від 12 червня 2019 року у справі № 370/1547/17).

Так, судом встановлено, що заявник, звертаючись до суду із скаргою на дії державного виконавця здійснив об`єднання вимог, що підлягають судовому розгляду за різними видами судочинства.

Тобто, звертаючись до суду із скаргою на дії державного виконавця, заявником здійснено об`єднання вимог, які підлягають розгляду в порядку правил, встановлених різними видами судочинства (адміністративного та цивільного), таким чином об`єднавши вимоги, які підлягають розгляду за різними видами судочинства та різними судовими інстанціями (із дотриманням правил підвідомчості та підсудності); рішення за наслідками розгляду таких заяв мають різні процесуальні наслідки.

Відповідно до п. 2 ч. 4 ст. 185 Цивільного процесуального кодексу України, заява повертається у випадку порушення правила об`єднання вимог.

З огляду на вищевикладені порушення, а саме: порушення заявником правила об`єднання заявлених вимог, що мають різний порядок їх розгляду щодо дотримання правил підвідомчості справ, а також ураховуючи, що такі вимоги мають різні процесуальні наслідки їх розгляду, за відсутності підстав для застосування положень статті 188 ЦПК України про роз`єднання вимог, задля недопущення штучного створення підстав для залишення скарги без руху щодо її форми, змісту та способу захисту порушеного права, а також щодо виконання вимог ч. 1 ст. 177 ЦПК України, суд дійшов висновку про наявність обставин, процесуальним наслідком яких є повернення скарги заявнику.

На підставі викладеного, керуючись статтями 10, 188, 258-261, 352-354, 432, 447 Цивільного процесуального кодексу України, суддя -

УХВАЛИВ:

Скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Лізинг Україна», заінтересовані особи: старший державний виконавець Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Очеретяна Ірина Олександрівна, ОСОБА_1 , приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Доценко І.П., на дії державного виконавця - повернути заявникові.

Повернення заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана до Київського апеляційного суду через Дніпровський районний суд м. Києва протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Заявник має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення даної ухвали суду.

Суддя: В.І. Галаган