Справа № 369/2049/21
Провадження № 2/369/3040/21
РІШЕННЯ

Іменем України

23.11.2021 року

Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі:

головуючої судді Дубас Т.В.,

при секретарях судових засідань Мазурик Д.С., Шило М.І.,

за участю представника позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , третя особа: Києво-Святошинський районний Києво-Святошинський районний відділ державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) про стягнення неустойки за прострочення сплати аліментів,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2021 року позивачка звернулась до суду з даним позовом. Свої вимоги мотивувала тим, що на підставі рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області по справі № 369/5327/15 від 06.11.2015 року відповідач зобов`язаний виплачувати аліменти на користь позивача на утримання дітей у розмірі 1/2 частини з усіх видів заробітку ( доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Внаслідок не виконання відповідач рішення суду станом на 01.02.201 року утворилась заборгованість по виплаті аліментів в сумі 161181 грн. Вказала, що за період з 01.01.2017 року по 01.02.2021 року сума неустойки, яку відповідач зобов`язаний сплатити на її користь складає 167 149,71 грн. Враховуючи викладене просила суд стягнути з ОСОБА_4 на користь позивача неустойку ( пеню) за прострочення сплати аліментів в сумі 161 181 грн.

06.04.2021 року на адресу Києво-Святошинського районного суду Київської області надійшов відзив на позовну заяву. Вказав, що позовні вимоги є безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню. Оскільки сплата аліментів відбувалась шляхом здійснення відповідачем адресних поштових переказів на ім`я ОСОБА_3 на поштову адресу: АДРЕСА_1 . Розрахунок пені, який було надано позивачем є невірним, а тому позовна заява не підлягає задоволенню. Просив суд відмовити в задоволенні позову.

14.04.2021 року на адресу Києво-Святошинського районного суду Київської області надійшла відповідь на відзив. Вказала, що доводи відповідача викладені у відзиві на позовну заяву є необґрунтованими та неправдивими. Розрахунок пені був здійснений на підставі ч. 1 ст. 196 СК України, сума розрахунку заборгованості була надана державним виконавцем. Просила суд задовольнити позов.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 19.02.2021 року відкрито провадження по справі розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження.

У судове засідання призначене на 04.08.2021 року позивач та її представник не з`явилися, представник позивача подала заяву про розгляд справи у її відсутність, просила суд задовольнити позов.

У судове засідання призначене на 04.08.2021 року відповідач та його представник не з`явилися, повідомлялись належним чином.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд сприяє всебічному та повному з`ясуванню обставин по справі, роз`яснює їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їх прав у випадках передбачених цим Кодексом.

Згідно з ч.ч. 1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 80 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи: роз`яснює особам, які беруть участь у справ і, їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

З урахуванням проаналізованих правових норм, а також предмета позову суд з наданих йому доказів встановив наступне.

Батьками ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є ОСОБА_4 та ОСОБА_3 .

Батьками ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є ОСОБА_4 та ОСОБА_3 .

Батьками ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , є ОСОБА_4 та ОСОБА_3 .

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 06 листопада 2015 року було стягнуто з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , аліменти на користь ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , на утримання ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , в розмірі 1/2 частини заробітку (доходу), але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 20.05.2015 року до досягнення дітьми повноліття.

На виконання вказаного рішення було видано виконавчий лист, який було подано позивачкою для примусового виконання до Києво-Святошинського районного відділу ДВС Головного територіального управління юстиції в Київській області та відкрито виконавче провадження.

Відповідно до довідки-розрахунку заборгованості по аліментах головного державного виконавця міністерства юстиції України Києво-Святошинського районного ВДВС ГТУЮ у Київській області Тарасенко В.О. у виконавчому провадженні №50174944 сума заборгованості становить 161 181 грн.

Відповідно до ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» визначення суми заборгованості із сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому Сімейним кодексом України. Спори щодо розміру заборгованості із сплати аліментів вирішуються судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом.

За ст. 195 СК України заборгованість за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу), визначається виходячи з фактичного заробітку (доходу), який платник аліментів одержував за час, протягом якого не провадилося їх стягнення, незалежно від того, одержано такий заробіток (дохід) в Україні чи за кордоном.

Розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом.

Також судом встановлено, що відповідач сплачувались аліменти шляхом здійснення поштових переказів на ім`я ОСОБА_3 , що підтверджується поданими до суду копіями квитанцій.

Ст. 196 СК України передбачає що при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів.

При цьому право одержувача аліментів на стягнення неустойки, передбачене ст. 196 СК України, у випадках несвоєчасної виплати присуджених за рішенням суду аліментів виникає з часу набрання рішенням законної сили.

Як роз`яснено у п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені), визначена у ст. 196 СК України, настає лише за наявності вини цієї особи; на платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів.

Таким чином, виходячи зі змісту ст. 196 СК України, суд відповідно до вимог ст.214 ЦПК України повинен встановити факт заборгованості за аліментами й наявність чи відсутність вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, у її виникненні, та залежно від цього вирішити питання про наявність чи відсутність у одержувача аліментів права на стягнення неустойки. При цьому право одержувача аліментів на стягнення неустойки, передбачене ст. 196 СК України, не пов`язується з дотриманням державним виконавцем вимог Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідно до вимог ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - за її межами.

Виходячи з наведеного, законодавець не ставить обов`язок по сплаті аліментів, у разі обізнаності платника аліментів про їх стягнення, в залежність від стягнення таких за виконавчим листом шляхом відрахування із заробітної плати чи іншого доходу, оскільки судові рішення, що набрали законної сили, підлягають обов`язковому виконанню.

Стягнення пені, передбаченої абз. 1 ч. 1 ст. 196 СК України, можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти. У СК України не передбачені випадки, коли вина платника аліментів виключається. У такому разі підлягають застосуванню норми цивільного законодавства. Якщо платник аліментів доведе, що вжив усіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, то платник аліментів є невинуватим у виникненні заборгованості, і підстави стягувати неустойку (пеню) відсутні. Саме на платника аліментів покладено обов`язок доводити відсутність своєї вини в несплаті (неповній сплаті) аліментів.

До того ж, пеня повинна бути засобом розумного стимулювання боржника виконувати взяте на себе зобов`язання, а не перетворюватись на непомірний тягар для нього.

Згідно ст. 9 Сімейного кодексу України, подружжя, батьки дитини, батьки та діти, інші члени сім`ї та родичі, відносини між якими регулює цей Кодекс, можуть врегулювати свої відносини за домовленістю (договором), якщо це не суперечить вимогам цього Кодексу, інших законів та моральним засадам суспільства.

Згідно ч. 2 ст. 196 Сімейного кодексу України, розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів.

Застосовуючи дану норму, суд зобов`язаний встановити баланс між застосованим до порушника заходом відповідальності у вигляді неустойки й оцінкою розміру заборгованості та збитків, заподіяних у результаті конкретного правопорушення.

Чинне законодавство передбачає неустойку в якості засобу виконання зобов`язань й міру майнової відповідальності за їх невиконання або неналежне виконання, а правом на пом`якшення неустойки наділений суд за для усунення явної її неспіврозмірності й подальшого порушення зобов`язань.

При розрахунку заборгованості, суд не бере до уваги подану позивачем довідку державного виконавця про розмір заборгованості, якою визначено розмір заборгованості у розмірі 161181 грн.. При цьому суд враховує, що з даної довідки не можливо визначити порядок нарахування заборгованості, порядок зарахування виконавцем платежів, що надходили: яка частина йде на погашення існуючої заборгованості, яка частина спрямована на погашення поточного платежу. У даній довідці відсутній будь-який порядок зарахування коштів як на поточні платежі, так і на погашення існуючої заборгованості, а виконавцем просто прораховано загальний розмір заборгованості аліментів з 2018 року, загальний розмір платежів, що надійшли з 2018 року, та вказана різниця. Враховуючи подані сторонами докази, суд вважає, що позивачка не надала суду належних та допустимих доказів несплати відповідачем аліментів 01.01.2017 року по 01.02.2021 року, а тому у задоволенні позову суд відмовити.

При цьому, з огляду на низку тверджень сторін, що не стали предметом аналізу в даному рішенні, суд вважає за необхідне зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10.02.2010).

Керуючись ст.ст. 180, 182, 183, 192, 194, 196 СК України, ст.ст. 12, 13, 81, 141, 247, 258, 263-265, 274-279, 280-282, 354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , третя особа: Києво-Святошинський районний Києво-Святошинський районний відділ державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) про стягнення неустойки за прострочення сплати аліментів відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту судового рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи(вирішення питання) без повідомлення(виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скаргу на рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Т. В. Дубас