Ухвала

28 січня 2021 року

м. Київ

справа № 243/14652/19

провадження № 61-19690ск20

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

Ткачука О. С. (суддя-доповідач), Калараша А. А., Петрова Є. В.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником - ОСОБА_2 , на постанову Донецького апеляційного суду від 25 листопада 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визначення додаткового строку на подання заяви для прийняття спадщини,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом ОСОБА_3 про визначення додаткового строку на подання заяви для прийняття спадщини.

Позов мотивовано тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його бабуся - ОСОБА_4 . Після смерті останньої відкрилась спадщина, яка складається з 2/3 квартири АДРЕСА_1 .

Спадкоємцями першої черги після смерті ОСОБА_4 є її син -

ОСОБА_3 та позивач за правом представлення, оскільки його батько, який є другим сином померлої ОСОБА_4 - ОСОБА_5 , помер

ІНФОРМАЦІЯ_2 .

16 грудня 2019 року він подав заяву про прийняття спадщини, проте отримав постанову про відмову у вчиненні нотаріальних дій № 511/02-31, оскільки ним пропущено строк на прийняття спадщини та рекомендовано звернутись до суду.

Зазначає, що пропустив шестимісячний строк для подання заяви внаслідок того, що був введений в оману щодо наявності заповіту та відсутності у нього права на спадкування. Також він не мав можливості своєчасно подати заяву для прийняття спадщини, оскільки доглядає за іншою своєю бабусею, яка постійно потребує догляду та , не може самостійно пересуватись. Вважає, що обставини, які стали причиною пропуску ним строку для прийняття спадщини не залежали від його волі.

Враховуючи викладене, ОСОБА_1 просив суд визначити йому додатковий строк у три місяці для подання заяви про прийняття спадщини, яка відкрилась ІНФОРМАЦІЯ_1 після смерті ОСОБА_4 та складає

1/2 частину від 2/3 часток квартири АДРЕСА_1 .

Рішенням Слов`янського міськрайонного суду Донецької області

від 12 серпня 2020 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково. Визначено ОСОБА_1 додатковий строк тривалістю в один місяць для подання заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Слов`янськ Донецької області.

Постановою Донецького апеляційного суду від 25 листопада 2020 року рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 12 серпня 2020 року скасовано. У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про надання додаткового строку для прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 відмовлено. Вирішено питання розподілу судових витрат.

У грудні 2020 року до Верховного Суду засобами поштового зв`язку

представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подала касаційну скаргу на постанову Донецького апеляційного суду від 25 листопада 2020 року, у якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права,просить скасувати оскаржувані судові рішення та залишити в силі рішення суду першої інстанції.Зазначає, що суд в оскаржуваному судовому рішенні суд застосував норму права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України).

Частиною першою статті 394 ЦПК України передбачено, що одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження).

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов наступного висновку.

Згідно зі статтями 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Статтями 1217, 1223 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу (спадкоємці за законом першої-п`ятої черг). Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (частина перша статті 1270 ЦК України).

Відповідно до частини першої та другої статті 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою.

Згідно з частинами першою-третьою статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Відповідно до частини першої статті 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу за місцем відкриття спадщини. У разі відсутності такої згоди, за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини (стаття 1272 ЦК України).

З матеріалів касаційного провадження та оскаржуваного судового рішення вбачається, що ОСОБА_1 звернувся з заявою про прийняття спадщини, проте постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 16 грудня

2019 року, приватний нотаріус Слов`янського міського нотаріального округу Донецької області Паращук О. А. відмовила йому у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на одну 1/2 спадкового майна, яке складається з 2/3 часток квартири, що розташована по АДРЕСА_1 у зв`язку з тим, що спадкоємець пропустив строк для прийняття спадщини та вчинення такої дії суперечить законодавству України.

Правила частини третьої статті 1272 ЦК України можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання заяви про прийняття спадщини; 2) ці обставини визнані судом поважними.

Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постановах від 26 вересня 2012 року № 6-85цс12,

від 04 листопада 2015 року № 6-1486цс15.

Вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

При цьому обов`язок доведення поважності причин пропуску строку для прийняття спадщини покладається на спадкоємця.

Відповідно до частин першої та третьої статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частин першої та другої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Обґрунтовуючи поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини позивач зазначав, що пропустив цей строк, оскільки був введений відповідачем в оману щодо наявності заповіту померлої та крім того доглядає бабусю, яка постійно потребує його присутності та не може самостійно пересуватися.

Як зазначив Верховний Суд у постанові від 09 листопада 2020 року у справі №466/5674/17 судом не можуть бути визнані поважними такі причини пропуску строку подання заяви про прийняття спадщини як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про смерть спадкодавця, наявність спадкового майна, похилий вік, непрацездатність, незнання про існування заповіту, встановлення судом факту, що має юридичне значення для прийняття спадщини, невизначеність між спадкоємцями хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови.

Також не є поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини введення позивача відповідачем в оману, оскільки такі аргументи заявника не підтвердженні належними та допустимими доказами.

Догляд за бабусею також не свідчить про поважність пропуску позивачем строку для подання заяви для прийняття спадщини, оскільки позивачем не надано доказів, що на нього покладено обов`язок здійснювати такий догляд та він здійснював його постійно, протягом шести місяців, що передували зверненню до нотаріуса.

З оскаржуваного судового рішення вбачається, що акт про фактично спільне проживання позивача з бабусею ОСОБА_6 не містить дати його складання, а витяг з медичної карти ОСОБА_6 , в якому зазначено, що бабуся потребує стороннього догляду складено 16 грудня 2019 року, тобто вже після спливу шестимісячного строку, визначеного законом для прийняття спадщини.

Крім того, законом не заборонено можливість направлення заяви про прийняття спадщини на адресу нотаріуса поштою.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1 про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що відсутні належні та допустимі докази на підтвердження поважності причин пропуску строку для прийняття спадщини.

Суд правильно застосував положення законодавства та практику Верховного Суду у подібних правовідносинах. Доводи касаційної скарги, які значною мірою стосуються необхідності переоцінки доказів, розумних сумнівів у цьому не викликають.

З огляду на вищенаведене, доводи касаційної скарги є безпідставними, висновків суду апеляційної інстанції не спростовують та на законність і обґрунтованість постановленого судового рішення не впливають.

Відповідно до положення пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України суд в порядку, передбаченому частинами четвертою, п`ятою цієї статті, відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу суд може визнати таку касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити

у відкритті касаційного провадження, якщо Верховний Суд уже викладав

у своїй постанові висновок щодо питання застосування норми права

у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до такого висновку (крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого

висновку або коли Верховний Суд вважатиме за необхідне відступити

від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах).

Згідно з частиною шостою статті 394 ЦПК України ухвала про відмову у відкритті касаційного провадження повинна містити мотиви, з яких суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкриття касаційного провадження.

Таким чином, за результатами оцінки доводів касаційної скарги

представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 та змісту оскаржуваного судового рішень колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на постанову Донецького апеляційного суду

від 25 листопада 2020 року є необґрунтованою.

Керуючись частинами першою, четвертою та шостою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , поданою представником - ОСОБА_2 , на постанову Донецького апеляційного суду

від 25 листопада 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визначення додаткового строку на подання заяви для прийняття спадщини.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О. С. Ткачук

А. А. Калараш

Є. В. Петров