Головуючий у І інстанції Кузнецов Д.В. Єдиний унікальний номер 264/942/21
Номер провадження 22-ц/804/2321/21
Доповідач Барков В.М.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 листопада 2021 року м. Маріуполь

Донецький апеляційний суд в складі:

головуючого судді Баркова В. М.,

суддів Лопатіної М. Ю.,

Мальцевої Є. Є.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи в місті Маріуполі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 01 липня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини,

ВСТАНОВИВ:

В лютому 2021 року позивачка ОСОБА_2 звернулась до суду із позовом до відповідача ОСОБА_1 посилаючись на те, що вона перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, від якого має неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає разом із нею. Рішенням Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 20 вересня 2016 року шлюб з відповідачем було розірвано. Відповідач з січня 2021 року у добровільному порядку сина не утримує, що ставить позивачку у скрутне матеріальне становище. Просила стягнути з відповідача аліменти на утримання сина у розмірі ? частини з усіх видів його заробітку (доходів) щомісячно, але не менш 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття.

Рішенням Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 01 липня 2021 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі ? частини з усіх видів його заробітку (доходів) щомісячно, але не менш 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 19 лютого 2021 року. Вирішено питання про судовий збір.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив рішення суду скасувати частково та стягнути з нього аліменти в розмірі 2 500 грн. з дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що оскільки на його утриманні знаходяться його батьки пенсіонери, які потребують матеріальної підтримки, а також те, що він офіційно не працевлаштований та отримує не постійний дохід, сума аліментів в розмірі ? частини з усіх видів його заробітку (доходів) щомісячно, але не менш 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку ставить його у скрутне становище.

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивачки ОСОБА_2 адвокат Данелян А. А. заперечує проти доводів апеляційної скарги, просить відмовити у її задоволенні та рішення суду першої інстанції залишити без змін. Зазначає, що доводи відповідача про відсутність у нього постійного, регулярного доходу не відповідають дійсності, оскільки ОСОБА_1 офіційно працює за контрактом у Республіці Польща. Необхідність відповідача утримувати батьків пенсійного віку не звільняє його від обов`язку приймати участь у вихованні та утриманні дитини. Батьки відповідача отримують пенсію, не мають важких захворювань та інвалідності, спроможні себе забезпечувати. 02 серпня 2021 року ОСОБА_2 разом з дитиною переїхали до Республіки Польща, де на теперішній час проживають разом, дитина відвідує школу, позивачка повністю самостійно утримує сина, відповідач матеріальної допомоги не надає.

Відповідно до ч. 13 ст. 7, ч. 1, 3 ст. 368, ч. 1 ст. 369 ЦПК України справа розглядається апеляційним судом в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, без повідомлення учасників справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені у постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини справи, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, які правовідносини випливають із встановлених обставин, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин та інші.

У відповідності з вимогами ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Задовольняючи позовні вимоги, суд виходив з того, що оскільки сторони не домовилися про спосіб виконання обов`язку утримувати дитину та на теперішній час дитина проживає із позивачкою, з відповідача відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України необхідно стягнути аліменти на утримання дитини в розмірі ? частини з усіх видів його заробітку (доходів) щомісячно, але не менш 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 19 лютого 2021 року.

З такими висновками суду не можна не погодитися.

Судом встановлено, що сторони є батьками малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 29).

Відповідно до інформації про реєстрацію місця проживання матері/батька/опікуна (піклувальника) з дитиною (дітьми), яка надана Управлінням з оформлення паспортних документів та реєстрації місця проживання Департаменту адміністративних послуг Маріупольської міської ради за № 04-13.07-0137 від 05 лютого 2021 року, дитина - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований разом з матір`ю ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 12).

Також факт проживання дитини разом з матір`ю підтверджено довідкою КСН «Азов`є» про склад сім`ї від 11 лютого 2021 року (а.с. 13).

Відповідно до частин 1, 2 статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789-ХІІ та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно зі ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Частинами 2 і 3 статті 181 СК України визначено, що за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

В силу ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом (ч. 1 ст. 183 СК України).

Частиною третьою статті 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із частиною п`ятою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

При розгляді спору суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого - вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 зазначає, що офіційно він не працевлаштований, постійного доходу не має. Крім того, на його утриманні знаходяться батьки пенсіонери, які потребують фінансової підтримки.

Статтею 201 СК України визначено обов`язкові умови та підстави покладення на дітей обов`язку утримувати своїх батьків: діти досягли вісімнадцяти років; батьки є непрацездатними за віком або за станом здоров`я; батьки потребують матеріальної допомоги; відсутні обставини для звільнення дітей від обов`язку утримувати своїх батьків.

Слід зазначити, що моментом виникнення обов`язку утримувати своїх батьків є наявність усіх перерахованих умов.

Необхідність матеріальної допомоги визначається в кожному конкретному випадку в залежності від матеріального становища батьків. До уваги приймається отримання батьками пенсії, державних пільг, субсидій, наявність у батьків майна, що може приносити дохід тощо.

Таким чином сам факт непрацездатності батьків не зумовлює виникнення у дітей обов`язку надання їм утримання, стан непрацездатності має супроводжуватися необхідністю отримувати сторонню матеріальну допомогу.

Тобто, батьків слід визнавати такими, що потребують матеріальної допомоги.

Свідченням такої потреби є отримання матір`ю чи батьком доходів, які є меншими за прожитковий мінімум. Згідно діючого законодавства, держава забезпечує необхідним утриманням непрацездатних осіб пенсією за віком, пенсією з інвалідності, державною допомогою тощо.

Оскільки відповідачем не надано суду доказів тому, що його батьки потребують матеріальної допомоги, доводи апеляційної скарги в цій частині є безпідставними.

Також відповідачем не надано належних та допустимих доказів свого матеріального становища, які б свідчили про неможливість сплачувати аліменти у визначеному судом розмірі. Відтак ці обставини, які мають істотне значення для визначення розміру аліментів, відповідачем не доведені.

Визначаючи розмір аліментів, суд першої інстанції виходив з наявних у справі доказів отримання відповідачем доходів від роботи за контрактом у Республіці Польща.

Враховуючи наведене, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції з урахуванням конкретних обставин справи, в межах заявлених ОСОБА_2 позовних вимог та вимог закону обґрунтовано визначив розмір аліментів у розмірі ? частини з усіх видів заробітку (доходів) відповідача щомісячно, але не менш 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Доводи апеляційної скарги висновки суду першої інстанції щодо визначення розміру аліментів не спростовують.

Тому апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції повно та всебічно з`ясував обставини справи, правильно оцінив надані сторонами докази, дав їм належну правову оцінку та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення.

Керуючись ст. 374, 375, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 01 липня 2021 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складено 26 листопада 2021 року.

Судді В. М. Барков

М. Ю. Лопатіна

Є. Є. Мальцева