П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 січня 2021 року м. Київ

Справа №363/2430/19

Резолютивна частина постанови оголошена 27 січня 2021 року

Повний текст постанови складено 29 січня 2020 року

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Стрижеуса А.М.,

суддів: Поливач Л.Д., Шкоріної О.І.

секретаря: Довгополої А.В.

учасники справи: позивач ОСОБА_1

відповідачі Литвинівська сільська рада Вишгородського району Київської області, ОСОБА_2

треті особи Реєстраційна служба Вишгородського району Київської області, Одинадцята Київська державна нотаріальна контора

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Вишгородського районного суду Київської області, ухваленого у складі судді Баличевої М.Б. 24 вересня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Литвинівської сільської ради Вишгородського району Київської області, ОСОБА_2 , треті особи: реєстраційна служба Вишгородського районного управління юстиції Київської області, одинадцята Київська державна нотаріальна контора про скасування рішення сільської ради та визнання недійсною державної реєстрації права власності на земельну ділянку, -

Справа №363/2430/19
№ апеляційного провадження:22-ц/824/2506/2021
Головуючий у суді першої інстанції:Баличева М.Б.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Стрижеус А.М.
В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до Вишгородського районного суду Київської області із позовною заявою до Литвинівської сільської ради, ОСОБА_2 , треті особи - реєстраційна служба Вишгородського районного управління юстиції Київської області та Одинадцята Київська державна нотаріальна контора про скасування рішення сільської ради та визнання недійсною державної реєстрації права власності на земельну ділянку, в якій просив скасувати рішення Литвинівської сільської ради Вишгородського району Київської області № 262-31-VI від 29.04.2014 року; скасувати рішення Литвинівської сільської ради Вишгородського району Київської області № 270-32-VI від 20.05.2014 року та визнати недійсною державну реєстрацію права власності ОСОБА_2 на земельну ділянку площею 0,06 га, з цільовим призначенням (03.07) для будівництва та обслуговування будівель торгівлі, кадастровий номер :09:063:0001, номер запису про права в державному реєстрі № 29421012.

В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що рішенням Литвинівської сільської ради Вишгородського району Київської області № 262-31-VI від 29.04.2014 року було вирішено затвердити ОСОБА_3 проект із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність площею 0,06 га, яка розташована в АДРЕСА_1 , для будівництва і обслуговування індивідуального житлового будинку та господарських будівель і споруд та передано ОСОБА_3 у власність вищевказану земельну ділянку та зобов`язано землевпорядника внести відповідні зміни в земельно - кадастрову та погосподарські книги. Рішенням Литвинівської сільської ради Вишгородського району Київської області № 270-32-VI від 20.05.2014 року було вирішено затвердити проект із землеустрою щодо відведення земельної ділянки приватної власності цільове призначення якої змінюється ОСОБА_3 площею 0,0600 га, з будівництва та обслуговування житлового будинку господарських будівель і споруд на будівництво та обслуговування будівель торгівлі в АДРЕСА_1 та змінено цільове призначення вказаної земельної ділянки з будівництва та обслуговування житлового будинку господарських будівель і споруд на будівництво та обслуговування будівель торгівлі в АДРЕСА_1 ; зобов`язано землевласника земельну ділянку використовувати за цільовим призначення, з дотриманням обов`язків власників земельних ділянок, згідно ст. ст. 91, 93 ЗК України; до освоєння земельної ділянки згідно зміненого використання, приступати після одержання документів, що посвідчують право на дану ділянку, та її державної реєстрації; контроль за рішенням покладено на постійну комісію сільської ради з питань агропромислового комплексу, земельних ресурсів, екології та проблем Чорнобильської катастрофи; зобов`язано землевпорядника внести відповідні зміни в земельно - кадастрову та по господарські книги. Згідно інформації з Державного земельного кадастру про право власності на речові права на земельну ділянку, 13.05.2014 року реєстраційною службою Вишгородського районного управління юстиції Київської області було зареєстровано право власності ОСОБА_3 на земельну ділянку площею 0,06 га, з цільовим призначенням (03.07) для будівництва та обслуговування будівель торгівлі, кадастровий номер :09:063:0001 номер запису про права в державному реєстрі № 5637520. Однак, позивач вважає, що рішення Литвинівської сільської ради Вишгородського району Київської області № 262-31-VI від 29.04.2014 року; рішення Литвинівської сільської ради Вишгородського району Київської області № 270-32-VI від 20.05.2014 року є незаконними з наступних підстав.

03 червня 2016 року та 10 червня 2016 року відбулись громадські слухання, зокрема, щодо обговорення питання на тему «Передпроектна пропозиція плану будівництва пункту придорожнього сервісу в центрі с. Литвинівка», на яких були присутніми мешканці села Литвинівка. Одноголосним рішенням присутніх на слуханнях мешканців села, було вирішено повернути спірну земельну ділянку у власність села. На заяву ОСОБА_1 , Литвинівська сільська рада Вишгородського району Київської області надала відповідь про те, що до моменту виділення у власність земельної ділянки, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , вона відносилась до рекреаційної зони. На усні запитання ОСОБА_1 до голови Литвинівської сільської ради Вишгородського району Київської області щодо здійснення головою сільради дій з порушеного питання на засіданні сільської ради, яке відбулось 10 червня 2016 року, сільський голова Мурга В.М. відповів, що ним нічого не було зроблено. На підставі викладеного, ОСОБА_1 змушений звернутись до суду із вказаним позовом, оскільки на його думку є очевидним факт порушення Литвинівською сільською радою Вишгородського району Київської області вимог ст. 20 ЗК України, оскільки зміна цільового призначення спірної земельної ділянки у встановленому законом порядку не відбулась.

Рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 24 вересня 2020 року у задоволені позовних вимог ОСОБА_1 до Литвинівської сільської ради, ОСОБА_2 , треті особи - реєстраційна служба Вишгородського районного управління юстиції Київської області та Одинадцята Київська державна нотаріальна контора про скасування рішення сільської ради та визнання недійсною державної реєстрації права власності на земельну ділянку - відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, позивачем ОСОБА_1 подано апеляційну скаргу, в якій він просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити, посилаючись на те, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, прийнятим з порушення норм процесуального та матеріального права, без повного та всебічного з`ясування всіх обставин справи, що призвело до неправильного вирішення питання.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник адвокат Опаріна А.Л. підтримали доводи апеляційної скарги.

Представник відповідача ОСОБА_2 адвокат Боднар Б.Є, проти доводів апеляційної скарги заперечувала, посилаючись на законність та обґрунтованість рішення суду.

Представник Литвинівської сільської ради Вишгородського району Київської області, представники третіх осіб реєстраційна служба Вишгородського районного управління юстиції Київської області та Одинадцята Київська державна нотаріальна контора, в судове засідання не з`явилися.

Колегія суддів враховує, що закон створює рівні умови для осіб, що володіють правом звернення до суду, зобов`язавши суд повідомляти цих осіб про час і місце розгляду справи.

Суд прийняв вичерпні заходи для повідомлення Литвинівської сільської ради Вишгородського району Київської області, третіх осіб: реєстраційної служби Вишгородського районного управління юстиції Київської області та Одинадцяту Київську державну нотаріальну контору, про час та місце розгляду справи, забезпечивши можливість з`явитися до суду і захистити свої права.

За змістом ст.14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права особа сама визначає обсяг своїх прав і обов`язків у цивільному процесі. Тому особа, визначивши свої права, реалізує їх на свій розсуд. Розпорядження своїми правами на розсуд особи є одним з основоположних принципів судочинства.

Враховуючи завдання судочинства, принцип правової визначеності, поширення загального правила, закріпленого в ч.1 ст.372 ЦПК України, відкладення судового розгляду у випадку неявки в судове засідання будь-кого з осіб, що беруть участь у справі, за відсутності відомостей про причини неявки в судове засідання не відповідало б конституційним цілям цивільного судочинства, що, у свою чергу, не дозволить розглядати судову процедуру в якості ефективного засобу правового захисту в тому сенсі, який закладений в ст.6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, ст.ст. 7, 8 і 10 Загальної декларації прав людини і ст.14 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права.

За таких обставин, обставин апеляційний суд в складі колегії суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності представників Литвинівської сільської ради Вишгородського району Київської області, третіх осіб: реєстраційної служби Вишгородського районного управління юстиції Київської області та Одинадцятої Київської державної нотаріальної контори.

Розглянувши справу в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши обґрунтованість та законність оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд в складі колегії суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно вимог ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції перевіряє справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні заяви, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 не довів суду належними і допустимими доказами незаконність рішення Литвинівської сільської ради №262-31-VI від 29 квітня 2014 року про затвердження проекту землеустрою та передачу ОСОБА_3 у приватну власність земельної ділянки 0,0600 га в АДРЕСА_1 для будівництва і обслуговування індивідуального житлового будинку та господарських будівель і споруд та незаконність рішення Литвинівської сільської ради №270-32-VI від 20 травня 2014 року про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки приватної власності, цільове призначення якої змінюється ОСОБА_3 площею 0,0600 га з будівництва та обслуговування житлового будинку господарських будівель і споруд на будівництво та обслуговування будівель торгівлі в АДРЕСА_1 , і колегія суддів погоджується з такими висновками суду, виходячи з наступного.

Як убачається з матеріалів справи та встановлено судом, 19 березня 2014 року рішенням Литвинівської сільської ради Вишгородського району Київської області №247-30- VI було надано дозвіл ОСОБА_3 на розробку проекту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність площею 0,0600 га, яка розташована в АДРЕСА_1 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд.

07 квітня 2014 року Управлінням Держземагенства у Вишгородському районі Київської області Головного управління Держземагенства у Київській області надано висновок № 340 по проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки громадянину України ОСОБА_3 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, з якого вбачається, що Управління Держземагенства у Вишгородському районі Київської області не заперечує та погоджується із відведенням даної земельної ділянки загальною площею 0,0600 га для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, у тому числі по угіддях: 0,0600 га - під одно - та двоповерхове житловою забудовою за рахунок земель не наданих у власність або постійне користування Литвинівської сільської ради Вишгородського району Київської області за адресою: АДРЕСА_1 , у тому числі по угіддях: 0,0600 га - зелених насаджень загального користування.

07 квітня 2014 року Відділ містобудування та архітектури Вишгородської районної державної адміністрації Київської області надано висновок № 293 про погодження проекту землеустрою щодо відведення у власність гр. ОСОБА_3 земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по АДРЕСА_1 , загальною площею 0,0600 га, яка розташована в існуючих межах населеного пункту.

29 квітня 2014 року рішенням Литвинівської сільської ради Вишгородського району Київської області № 262-31-VI було затверджено ОСОБА_3 проект із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність площею 0,0600 га, яка розташована в АДРЕСА_1 для будівництва та обслуговування індивідуального житлового будинку, господарських будівель та споруд та передано ОСОБА_3 у власність земельну ділянку площею 0,06 га, яка розташована в АДРЕСА_1 для будівництва та обслуговування індивідуального житлового будинку, господарських будівель та споруд.

14 травня 2014 року ОСОБА_3 отримав свідоцтво про право власності на нерухоме майно, індексний номер 21581233 на земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :09:063:0001, з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), розміром 0,06 га.

Відповідно до статті 2 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» місцеве самоврядування в Україні - це гарантоване державою право та реальна здатність територіальної громади самостійно або під відповідальність органів та посадових осіб місцевого самоврядування вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції і Законів України.

Статтею 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в України» визначено, що територіальним громадам сіл, селищ, міст, районів у містах належить право комунальної власності на рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, землю, природні ресурси, підприємства тощо.

Відповідно до положення статті 123 ЗК України надання земельних ділянок державної або комунальної власності здійснюється на підставі рішень органів місцевого самоврядування за умови здійснення дій, передбачених вимогами зазначеної статті.

20 травня 20104 року Управлінням Держземагенства у Вишгородському районі Київської області Головного управління Держземагенства у Київській області надано довідку № 843 з державної статистичної звітності про наявність земель та розподіл їх за власниками земель, землекористувачами, угіддями з якої вбачається, що станом на 15.05.2014 року площе земель, що знаходиться у власності ОСОБА_3 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно (індексний номер 21581233 від 14.05.2014 року), становить 0,0600 га, в тому числі під житловою забудовою: одно і двоповерховою (гр. 35) - 0,0600 га. Земельна ділянка знаходиться в межах населеного пункту і відноситься до категорії земель житлової та громадської забудови. Земельна ділянка не відноситься до категорії земель природно - заповідного та іншого природоохоронного призначення, історико - культурного призначення, лісогосподарського призначення та земель водного фонду.

20 травня 2014 року рішенням Литвинівської сільської ради Вишгородського району Київської області № 270-32-VI затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки приватної власності цільове призначення якої змінюється гр. ОСОБА_3 площею 0,0600 га, з будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд на будівництво та обслуговування будівель торгівлі в АДРЕСА_1 ; змінено цільове призначення земельної ділянки площею 0,0600 га, кадастровий номер :09:063:0001, будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд на будівництво та обслуговування будівель торгівлі в АДРЕСА_1 , гр. ОСОБА_3 , в АДРЕСА_1 .

03 червня 2014 року ОСОБА_3 отримав витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності земельної ділянки цільове призначення якої змінюється, а саме: земельна ділянка площею 0,0600 га, кадастровий номер :09:063:0001, цільове призначення: для будівництва та обслуговування будівель торгівлі в АДРЕСА_1 , власник ОСОБА_3 .

Відповідно до змісту статті 20 ЗК України зміна цільового призначення земель провадиться органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування, які приймають рішення про передачу цих земель у власність або надання у користування, вилучення (викуп) земель і затверджують проекти землеустрою або приймають рішення про створення об`єктів природоохоронного та історико-культурного призначення.

23 травня 2016 року рішенням Литвинівської сільської ради Вишгородського району Київської області № 114-8-VII розглянуто заяву гр. ОСОБА_3 щодо надання дозволу на розробку детального плану території та вирішено направити вказану заяву та передпроектну пропозицію будівництва на обговорення на громадські слухання та призначено громадські слухання на 03.06.2016 року та 10.06.2016 року.

За приписами статей 13,14 Конституції України земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Статтею 18 ЗК України (тут і далі - у редакції, чинній на час прийняття оспорюваного рішення) встановлено, що до земель України належать усі землі в межах її території, в тому числі острови та землі, зайняті водними об`єктами, які за основним цільовим призначенням поділяються на категорії. Категорії земель України мають особливий правовий режим.

Положеннями статті 19 ЗК України встановлено, що землі України за основним цільовим призначенням поділяються, зокрема, на землі рекреаційного призначення.

Відповідно до статті 51 ЗК України до земель рекреаційного призначення належать земельні ділянки зелених зон і зелених насаджень міст та інших населених пунктів, навчально-туристських та екологічних стежок, маркованих трас, земельні ділянки, зайняті територіями будинків відпочинку, пансіонатів, об`єктів фізичної культури і спорту, туристичних баз, кемпінгів, яхт-клубів, стаціонарних і наметових туристично- оздоровчих таборів, будинків рибалок і мисливців, дитячих туристичних станцій, дитячих та спортивних таборів, інших аналогічних об`єктів, а також земельні ділянки, надані для дачного будівництва і спорудження інших об`єктів стаціонарної рекреації.

Листом від 30.05.2016 року за № 132/02-31 Литвинівська сільська рада Вишгородського району Київської області повідомила ОСОБА_1 про те, що до моменту виділення у власність земельної ділянки, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , відносилась до рекреаційної зони відповідно до 1.1. Класифікації видів цільового призначення земель розробленої до Земельного кодексу України, Закону України «Про землеустрій» та Положення про Державний комітет України із земельних ресурсів, затвердженого постановою Кабінету міністрів України від 19.03.2008 року № 224.

З Інформації Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку, яка сформована на замовлення ОСОБА_1 07.12.2018 року земельна ділянка з кадастровим номером :09:063:0001, площею 0,06 га, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування будівель торгівлі на праві власності, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 належить ОСОБА_3 з 13.05.2014 року.

З Інформації Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку, яка сформована на замовлення ОСОБА_1 24.05.2019 року земельна ділянка з кадастровим номером :09:063:0001, площею 0,06 га, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування будівель торгівлі на праві власності, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 належить ОСОБА_2 з 12.12.2018 року.

З довідки Головного управління Держгеокадастру у Київській області від 12.09.2019 року № 173/168-19 вбачається, що згідно державної статистичної звітності про наявність земель та розподіл їх за власниками земель, землекористувачами, угіддями станом на 01.01.2014 року та на 01.07.2014 року, землі не надані у власність або постійне користування (шифр рядка 96), з усіх земель: землі рекреаційного призначення (гр. 80) в межах населеного пункту с. Литвинівка на території Литвинівської сільської ради - відсутні.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи місцевого самоврядування, здійснюючи владу і самостійно вирішуючи питання місцевого значення, віднесені законом до їх компетенції, та приймаючи рішення, які є обов`язковими до виконання на відповідній території, зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У відповідності до ст. 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їх невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку.

У ст. 41 Конституції України зазначено, що використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.

Частини друга й третя ст.55 Конституції України визначають, що права та свободи громадянина захищаються судом, кожному гарантується право на оскарження в суд рішень, дій або бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Відповідно до вимог ст. 152 Земельного кодексу України держава забезпечує громадянам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю.

Відповідно до вимог ст. 158 ЗК України виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, а також спори щодо розмежування територій, сіл, селищ, міст, районів та областей.

Згідно вимог ст. ст. 317, 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини,на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Враховуючи положення ч. 2 ст. 77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Доказами в розумінні ч. 1 ст. 76 ЦПК України, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Позивач в обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що до моменту виділення у власність земельної ділянки, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить відповідачу ОСОБА_3 , вона відносилась до рекреаційної зони відповідно до 1.1. Класифікації видів цільового призначення земель розробленої до Земельного кодексу України, Закону України «Про землеустрій» та Положення про Державний комітет України із земельних ресурсів, затвердженого постановою Кабінету міністрів України від 19.03.2008 року № 224.

В той же час, як вбачається з наявної в матеріалах справи довідки від 20 травня 2014 року Управління Держземагенства у Вишгородському районі Київської області Головного управління Держземагенства у Київській області надано № 843, що станом на 15.05.2014 року площа земель, що знаходиться у власності ОСОБА_3 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно (індексний номер 21581233 від 14.05.2014 року), становить 0,0600 га, в тому числі під житловою забудовою: одно і двоповерховою (гр. 35) - 0,0600 га. Земельна ділянка знаходиться в межах населеного пункту і відноситься до категорії земель житлової та громадської забудови. Земельна ділянка не відноситься до категорії земель природно - заповідного та іншого природоохоронного призначення, історико-культурного призначення, лісогосподарського призначення та земель водного фонду.

За змістом ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу.

Враховуючи те, що позивачем ОСОБА_1 не доведено належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами обґрунтування позовних вимог, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав до задоволення позовної заяви ОСОБА_1 .

Виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом першої інстанції письмових доказів, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що обставини, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими при вирішенні справи, доведені.

Висновки суду щодо наявності підстав для відмови в задоволенні позовних вимог, відповідають обставинам справи та положенням матеріального закону, судом надано належну оцінку всім наданим матеріалам справи.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду та не впливають на їх правильність, а тому не можуть бути прийняті до уваги.

Порушень норм матеріального та процесуального права, які призвели б до неправильного вирішення справи, колегією суддів не встановлено.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, апеляційний суд в складі колегії суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість постановленого по даній справі рішення та відсутність підстав для його скасування та задоволення апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст.268, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Вишгородського районного суду Київської області від 24 вересня 2020 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 30 днів до Верховного Суду з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Суддя-доповідач: А.М. Стрижеус

Судді: Л.Д. Поливач

О.І. Шкоріна