ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 595/1638/19Головуючий у 1-й інстанції Федорончук В.Б.
Провадження № 22-ц/817/49/21 Доповідач - Міщій О.Я.
Категорія - 310040000
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 січня 2021 року м. Тернопіль

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Тернопільського апеляційного суду в складі:

головуючого - Міщій О.Я.

суддів - Костів О. З., Шевчук Г. М.,

секретар с/з - Іванюта О.М.

з участю позивачки ОСОБА_1 , її представника адвоката Захарчука Ю.В., відповідача ОСОБА_2 , його представника адвоката Ковальчина М.Я., представника органу опіки і піклування Бучацької районної державної адміністрації Єднака В.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції цивільну справу № 595/1638/19 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник адвокат Захарчук Юрій Володимирович, на рішення Бучацького районного суду Тернопільської області від 18.09.2020 року, ухвалене в м. Бучачі суддею Бучацького районного суду Федорончуком В.Б., за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи - орган опіки і піклування Бучацької районної державної адміністрації та орган опіки і піклування Переволоцької сільської ради Бучацького району Тернопільської області про позбавлення батьківських прав,-

ВСТАНОВИЛА:

03.09.2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду із вказаним позовом, посилаючись на те, що вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, який розірвано рішенням Бучацького районного суду від 29.12.2018 року. Під час перебування у шлюбі у них народилося двоє дітей - син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та дочка ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Позивачка зазначила, що діти перебувають на її утриманні, ОСОБА_2 не приймає участі у їх вихованні, не цікавиться їх станом здоров`я та розвитком, не спілкується з дітьми, не надає додаткових витрат на їх утримання, має заборгованість зі сплати аліментів на суму 6341 гривень. На думку відповідачки, вказані обставини свідчать про ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків та є підставою для позбавлення його батьківських прав.

Рішенням Бучацького районного суду від 18.09.2020 року в позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи орган опіки і піклування Бучацької районної державної адміністрації, орган опіки і піклування Переволоцької сільської ради Бучацького району Тернопільської області про позбавлення батьківських прав - відмовлено.

23.10.2020 року представник ОСОБА_1 адвокат Захарчук Ю.В., подав апеляційну скаргу, у якій просить рішення суду скасувати, постановити нове судове рішення, яким задовольнити позов, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права. Представник зазначив, що судом не враховано ті обставини, що відповідач не спілкується з сином та дочкою, не виявляє батьківської турботи, не піклується про їх навчання, фізичний та духовний розвиток та підготовку дітей до самостійного життя. Також вказав, що при вирішенні спору судом не надано правової оцінки постанові Бучацького районного суду у справі № 595/159/19, якою ОСОБА_2 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 статті 173-2 КУпАП за вчинення насильства у сім`ї щодо неповнолітнього сина ОСОБА_5 . Також, суд не взяв до уваги постанову Бучацького районного суду у справі № 595/579/19, якою ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні насильства в сім`ї щодо колишньої дружини - позивачки ОСОБА_1 . Крім того, суд не надав оцінки показам неповнолітнього ОСОБА_6 , який пояснив у суді, що його батько не спілкується з ним, не виявляє щодо нього батьківського піклування, не турбується про його навчання і розвиток, вчиняє насильство в сім`ї та просив позбавити відповідача батьківських прав.

Також, суд безпідставно не взяв до уваги висновок органу опіки і піклування Бучацької РДА від 19.09.2019 року про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав щодо його неповнолітніх дітей.

Відзив на апеляційну скаргу відповідачем не подано.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції виходив із недоведеності умисного ухилення ОСОБА_2 від виконання батьківських обов`язків щодо виховання своїх дітей, тому відмовив у задоволенні позову про позбавлення його батьківських прав.

Колегія суддів погоджується із вказаним висновком суду.

Судом установлено, що з 01.11.2004 року сторони по справі перебували у зареєстрованому шлюбі, під час якого у них народилося двоє дітей - син ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та дочка ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 4-5).

Рішенням Бучацького районного суду від 29.12.2018 року шлюб між сторонами розірвано (а.с. 6).

02.08.2018 року Бучацьким районним судом видано судовий наказ про стягнення з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 аліментів на утримання дітей - ОСОБА_9 , ОСОБА_10 в розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму на кожну дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи із 20 червня 2018 року до досягнення дітьми повноліття (а.с. 10).

Згідно висновку органу опіки та піклування Бучацької районної державної адміністрації від 19 вересня 2019 року, ОСОБА_2 є батьком неповнолітніх дітей ОСОБА_6 та ОСОБА_11 . Відповідач самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків, тому його доцільно позбавити батьківських прав щодо дітей.

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

У статті 7 СК України визначено необхідність забезпечення дитині можливості здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Згідно із частинами другою та четвертою статті 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Статтею 164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Тобто, перелік підстав позбавлення батьківських прав є вичерпним.

Частинами першою, другою статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Стаття 9 Конвенції покладає на держави-учасниці обов`язок забезпечувати те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до статті 18 Конвенції, батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків.

Згідно статті 18 Закону України «Про охорону дитинства», держава забезпечує право дитини на проживання в таких санітарно-гігієнічних та побутових умовах, що не завдають шкоди її фізичному та розумовому розвитку.

У справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року Європейським судом з прав людини наголошено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (пункт 54). Вирішення питання позбавлення батьківських прав має ґрунтуватися на оцінці особистості відповідача, його поведінки.

У справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09) від 16 липня 2015 року Європейський суд з прав людини зауважив, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. При цьому основні інтереси дитини є надзвичайно важливими.

Пунктами 15, 16, 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» судам роз`яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та інше) є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на орган опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Отже, законом визначено, що позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо та є крайнім заходом, який слід розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків.

Частиною першою статті 81 ЦПК України року визначено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частини шостої статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Як пояснила позивачка, у зв"язку з погіршенням відносин з відповідачем в 2019 році вона разом з дітьми змушена була залишити місце свого проживання в с. Переволока Бучацького району Тернопільської області та в даний час живе у своїх батьків у с. Садки, Заліщицького району. Діти перебувають на її утриманні, відповідач ОСОБА_2 не спілкується з дітьми, не приймає участі у їх вихованні, не цікавиться їх станом здоров`я та розвитком, має заборгованість зі сплати аліментів.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_2 пояснив, що не має змоги щоденно бачитись з дітьми, оскільки позивачка з дітьми проживає окремо в іншому районі. Однак, категорично заперечив щодо задоволення позову, зазначивши, що до червня 2019 року діти проживали з ним, він належно виконував батьківські обов"язки, матеріально забезпечував сім"ю, піклувався про сина і дочку. Пояснив також, що надає матеріальне забезпечення дітям та має бажання надалі приймати участь у їх вихованні.

Як видно з довідки виконкому Переволоцької сільської ради, Бучацького району №468 від 5.06.2019 року, акту обстеження житлових умов від 6.06.2019 року сторони спору та їх неповнолітні діти проживають (до 2.06.2019 року) в селі Переволока, Бучацького району. В будинку створено належні умови для проживання дітей.

Як вбачається із довідки, виданої адміністрацією Переволоцької загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів від 15.10.2019 р., учні ОСОБА_3 та ОСОБА_4 навчалися в навчальному закладі до 31.05.2019 року. Батько дітей виконував батьківські обов`язки, зокрема допомагав у підготовці навчальних приміщень до нового навчального року, неодноразово підвозив дітей до школи та забирав їх після школи (а.с. 36).

Згідно довідки від 16.10.2019 року, виданої Переволоцьким дошкільним навчальним закладом, під час відвідування ОСОБА_10 вказаного навчального закладу, батько ОСОБА_2 належно виконував батьківські обов`язки, брав участь у ремонті групової кімнати.

Разом з тим, як зазначено у довідці, виданій Переволоцькою ЗОШ I-III ступенів від 04.06.2019 року, ОСОБА_2 не спілкувався із вчителями щодо навчання дітей ОСОБА_6 та ОСОБА_11 , батьківських зборів не відвідував (а.с. 7).

Також, відповідач долучив до матеріалів справи позитивну характеристику, видану настоятелем храму святого Юрія ПЦУ, який зазначив, що ОСОБА_2 має гарні відгуки від сусідів та інших жителів села, піклується про членів своєї сім"ї та складає пожертву на храм після повернення із сезонних заробітків ( а.с. 37).

Позивачкою не надано беззаперечних доказів ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків, тому за обставин наявності конфлікту між колишнім подружжям, їх окремого проживання, а також враховуючи те, що батько заперечує проти позбавлення його батьківських прав, має інтерес щодо участі у вихованні дітей, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав.

Вказаний висновок узгоджуються із усталеною практикою Верховного Суду при вирішенні даної категорії спорів, висвітленою в постанові Верховного Суду від 18.03.2020 року у справі № 445/421/17 та у постанові від 23.12.2020 року у справі № 522/21914/17.

За положенням частини шостої статі 19 СК України, суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування (про доцільність чи недоцільність позбавлення батьківських прав), якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Вказаний висновок має рекомендаційний характер.

Висновок органу опіки та піклування Бучацької районної державної адміністрації від 19.09.2019 року про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 щодо неповнолітніх дітей сина ОСОБА_5 та дочки ОСОБА_8 не є обов`язковим для суду. Суд першої інстанції правильно не погодився із вказаним висновком, оскільки цей висновок є недостатньо обґрунтованим, здійснений без урахування характеристики батька дитини, його ставлення до виконання батьківських обов`язків. У висновку також не наведено доводів позитивного впливу такого рішення на процес виховання дітей.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що судом першої інстанції не була врахована думка дитини щодо вирішення спору не відповідає обставинам справи. Так, за клопотанням сторони позивача суд першої інстанції отримав пояснення неповнолітнього сина сторін ОСОБА_6 , який висловив думку про те, що батька слід позбавити батьківських прав.

За змістом статті 171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою, але суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її найкращі інтереси.

Колегія суддів вважає, що відношення дитини до батька мотивовано тимчасовим почуттям образи, але це не означає, що позбавлення батька батьківських прав буде відповідати найвищим інтересам неповнолітніх дітей, оскільки надзвичайно важливо для дитини відчувати спорідненість з рідним батьком, отримувати його підтримку та піклування. У зв"язку з цим, думка дитини, з урахуванням інших обставин справи, не може в даному випадку бути визначальною при вирішенні спору.

Разом з тим, судом першої інстанції не надано оцінки усім доказам, якими обґрунтовувались позовні вимоги ОСОБА_1 .

Так, постановою Бучацького районного суду від 24.01.2019 року у справі № 595/159/19 ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 173-2 КупАП, та накладено стягнення у вигляді 40 годин громадських робіт за вчинення насильства в сім`ї щодо неповнолітнього сина ОСОБА_5 .

Постановою Бучацького районного суду від 14.05.2019 року у справі № 595/979/19 ОСОБА_2 визнано винним в скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого частини 2 статті 173-2 КупАП, та накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі двадцяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян за вчинення насильства в сім`ї відносно дружини ОСОБА_1 .

Як роз`яснено в п. 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

З урахуванням зазначених доказів, наявності винної поведінки ОСОБА_2 у вчиненні правопорушень, що свідчить про неналежне виконання батьківських обов`язків та враховуючи бажання батька спілкуватись з дітьми, піклуватись про їх розвиток, приймати участь у їх утриманні, колегія суддів вважає, що слід попередити ОСОБА_2 про необхідність змінити ставлення до виховання дітей і покласти на орган опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Пунктом 1 частини 1 статті 376 ЦПК України визначено, що підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи.

Враховуючи те, що суд неповно з`ясував обставини, що мають значення при вирішенні даного спору, не надав оцінки усім поданим доказам, рішення Бучацького районного суду від 18.09.2020 року слід змінити, доповнивши його резолютивну частину абзацами другим та третім, де зазначити про попередження ОСОБА_2 щодо необхідності змінити ставлення до виховання неповнолітніх дітей сина ОСОБА_6 та дочки ОСОБА_11 . Покласти на орган опіки та піклування Бучацької районної державної адміністрації Тернопільської області контроль за виконанням ОСОБА_2 батьківських обов`язків щодо своїх дітей.

Частиною 1, 13 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Враховуючи те, що суд розглянув спір немайнового характеру, апеляційним судом змінено оскаржуване судове рішення, з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 слід стягнути половину суми сплаченого позивачкою судового збору за подання позовної заяви (384,20 гривень) та за подання апеляційної скарги (576,30 гривень), що разом становить 960,50 гривень.

Керуючись статтями 374, 376, 381, 382 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник адвокат Захарчук Ю.В.- задовольнити частково.

Рішення Бучацького районного суду Тернопільської області від 18.09.2020 року змінити, доповнивши резолютивну частину абзацами другим та третім наступного змісту.

Попередити ОСОБА_6 про необхідність змінити ставлення до виховання свого сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та дочки ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Покласти на орган опіки та піклування Бучацької районної державної адміністрації Тернопільської області контроль за виконанням батьківських обов`язків ОСОБА_2 щодо сина ОСОБА_6 та дочки ОСОБА_11 .

Стягнути з ОСОБА_6 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) в користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , ідентифікаційний код НОМЕР_2 ) судовий збір у розмірі 960,50 грн. (дев`ятсот шістдесят гривень п`ятдесят копійок).

В решті рішення Бучацького районного суду Тернопільської області від 18.09.2020 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови апеляційної суду складено 1.02.2021 року.

Головуючий

Судді