РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 листопада 2021 року

м. Рівне

Справа № 201/9026/20

Провадження № 22-ц/4815/1109/21

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Ковальчук Н.М.,

суддів: Боймиструка С. В.., Шимківа С. С.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Здолбунівського районного суду Рівненської області від 09 квітня 2021 року у складі судді Кушніра О. Г., ухвалене в м. Здолбунів Рівненської області,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу. Свої позовні вимоги обґрунтовував тим, що спільне життя між ними з відповідачкою не склалося, у зв`язку з чим з травня 2013 року шлюбних стосунків не підтримують, проживають окремо, шлюб існує формально, примирення між ними неможливе і збереження сім`ї суперечить їх інтересам. Просив суд розірвати шлюб з відповідачкою ОСОБА_2 , який був укладений та зареєстрований 15 липня 2006 року Центральним відділом реєстрації шлюбів м.Києва з державним Центром розвитку сім`ї /актовий запис №1370/.

Рішенням Здолбунівського районного суду Рівненської області від 09 квітня 2021 року вказаний позов задоволено. Шлюб ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований 15 липня 2006 року Центральним відділом реєстрації шлюбів м.Києва з державним Центром розвитку сім`ї /актовий запис №1370/, розірвано. Після розірвання шлюбу ОСОБА_2 залишено прізвище « ОСОБА_3 ».

Рішення суду першої інстанції вмотивоване конституційно гарантованим принципом добровільності шлюбу чоловіка і жінки та обґрунтовано тим, що позивач наполягає на розірванні шлюбу, а наданий судом строк для примирення подружжя не приніс відновлення шлюбних стосунків та не змінив намірів позивача.

Вважаючи рішення суду незаконним, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права, за невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи, ОСОБА_2 оскаржила його в апеляційному порядку. В поданій апеляційній скарзі вказує, що судом не було враховано інтересів дитини при розгляді спору. Пояснює, що від шлюбу вони з позивачем мають малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає із нею та знаходиться на її утриманні, тоді як позивач не надає жодних коштів, хоча має фінансову можливість працюючи в ІТ-компанії SoftServe, не цікавиться життям сина, його навчанням та розвитком. Зауважує, що син відвідує гуртки, які потребують суттєвих коштів та участі батьків у організації, і що у зв`язку з цим вона була змушена змінити роботу на нижче оплачувану. Покликається на п. 14 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007р № 11 «Про судову практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», у випадку коли при розірванні шлюбу в судовому порядку встановлено, що подружжя не досягло згоди про те, з ким із них будуть

проживати неповнолітні діти, про порядок та розмір виплати коштів на утримання дітей, дружини (чоловіка), а також про поділ спільного майна подружжя, або буде встановлено, що такої згоди досягнуто, але вона порушує інтереси дітей чи одного з подружжя, суд вирішує зазначені питання по суті одночасно з вимогою про розірвання шлюбу з дотриманням закону, який регулює ці правовідносини. Вказує, щ оскільки між нею та позивачем не досягнуто згоди про участь ОСОБА_1 у вихованні малолітнього сина ОСОБА_4 , про порядок та розмір виплати коштів на утримання дитини, про що позов заявлено, однак спір не вирішений станом на час звернення із цією скаргою. З наведених підстав просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в позові.

Відзиву на апеляційну скаргу не подано.

Дослідивши матеріали та обставини справи на предмет повноти їх встановлення, надання їм судом першої інстанції належної юридичної оцінки, вивчивши доводи апеляційної скарги стосовно дотримання норм матеріального і процесуального права судом першої інстанції, апеляційний суд прийшов до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, що сторони у справі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з 15 липня 2006 року перебувають у шлюбі, зареєстрованому Центральним відділом реєстрації шлюбів м. Києва з державним Центром розвитку сім`ї /актовий запис №1370/.

Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , виданим відділом РАЦС Солом`янського районного управління юстиції у м. Києві 02.08.2011р.

Відповідно до ст. 55 СК України, дружина та чоловік зобов`язані піклуватись про побудову сімейних відносин між собою на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги.

Згідно зі ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання.

У суді першої інстанції відповідачкою ОСОБА_2 було заявлено клопотання про надання строку для примирення.

Ухвалою Здолбунівського районного суду Рівненської області від 09 лютого 2021 року таке клопотання задоволено та надано сторонам у справі двомісячний строк для примирення.

Протягом наданого судом двомісячного строку сторони не примирилися.

Сторони втратили один до одного почуття любові, поваги, а відсутність взаєморозуміння призвело до відчуження між сторонами, миритись вони не бажають, шлюб існує формально і подальше його збереження є недоцільним. Як вбачається з апеляційної скарги, заперечення відповідачки проти розірвання шлюбу зводяться до того, що між нею та позивачем не врегульовані остаточно питання утримання та проживання спільної дитини, які, самі по собі не є перешкодою для припинення шлюбу. Більш того, в провадженні Здолбунівського районного суду Рівненської області перебуває справа № 562/378/21 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. У цій справі відкрито провадження та за клопотанням позивачки залучено до участі в справі в якості третьої особи Службу у справах дітей Здолбунівської міської ради Рівненської області. На час розгляду цієї апеляційної скарги рішення у справі про стягнення аліментів не постановлене. Разом з тим, відсутність судового рішення про стягнення аліментів не може ставитися в залежність від розірвання шлюбу між сторонами, оскільки це порушує права позивача у даному спорі, а також гарантований законом принцип добровільності шлюбу.

Поняття «юридичний спір» має тлумачитися широко, з урахуванням підходу Європейського суду з прав людини до тлумачення поняття «спір про право» (п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод). Зокрема, ЄСПЛ зазначив, що відповідно до духу Конвенції поняття «спір про право» має розглядатися не суто технічно, йому слід надавати сутнісного, а не формального значення.

Предмет спору це об`єкт спірного правовідношення, з приводу якого виник спір. Предмет позову розуміють як певну матеріально-правову вимогу позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення.

Підстави позову це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

Тобто правові підстави позову це зазначена в позовній заяві нормативно-правова кваліфікація обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги.

Предметом цього спору є припинення шлюбу шляхом його розірвання між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , а його правовими підставами положення Сімейного Кодексу, що регулюють шлюбні правовідносини, в тому числі, їх припинення.

Аліментні зобов`язання батьків щодо своїх дітей складають окрему групу правовідносин і не ставляться у взаємозалежність від факту перебування батьків дитини у зареєстрованому шлюбі. Розірвання шлюбу між батьком та матір`ю дитини не впливає на обсяг їхніх прав і обов`язків щодо спільної дитини.

Відхиляючи апеляційну скаргу, суд також враховує закріплений ст. 141 СК України принцип рівності обов`язків батька і матері щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то, відповідно, відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбних відносин, що є неприпустимим.

Відповідно до ст.112 ч.2 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення.

Процесуальне законодавство передбачає, що обставини цивільних справ з`ясовуються судом на засадах змагальності, в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Щодо обов`язку доказування і подання доказів, то кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Однак, будь-яких доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції, особою, яка подала апеляційну скаргу, не надано. Доводи апеляційної скарги апеляційним судом оцінюються критично, оскільки зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції стосовно установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції були правильно, всебічно і повно встановлені обставини справи, характер правовідносин, які виникли між сторонами та застосовано правові норми, які підлягали застосуванню при вирішенні даного спору, в зв`язку із чим рішення підлягає залишенню без змін, як ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Здолбунівського районного суду Рівненської області від 09 квітня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 25 листопада 2021 року.

Головуючий Ковальчук Н. М.

Судді: Боймиструк С. В.

Шимків С. С.