Ухвала

Іменем України

Справа №712/10063/20

Провадження № 4-с/712/100/21

22 листопада 2021 р. м.Черкаси

Соснівський районний суд м.Черкаси у складі

Головуючого-судді Марцішевської О.М.

за участю секретаря судових засідань Вдовенко О.В.

заявниці (боржника) ОСОБА_1

стягувача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу ОСОБА_1 на дії та рішення державного виконавця Соснівського відділу ДВС у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління юстиції (м. Київ), стягувач ОСОБА_2 -

ВСТАНОВИВ:

25 жовтня 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду зі скаргою на дії державного виконавця Соснівського відділу ДВС у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління юстиції (м. Київ), в обґрунтування скарги посилалась на те, що на виконанні у Соснівського відділу ДВС у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління юстиції (м. Київ) перебувають виконавчі провадження № 66461652 та № 66461657 про стягнення з неї заборгованості в розмірі 2000 грн. та 4500 грн. В рахунок боргу з її пенсії утримуються 20% виплат. Коли заявниці не змогла отримати залишок пенсії зі своєї картки, то вона дізналася, що її картка заблокована у зв`язку з накладенням арешту. 13 серпня 2021 року вона звернулася з завою до державного виконавця про зняття арешту з рахунку, але їй було відмовлено. За рахунок коштів пенсії вона знімає готівкові кошти, сплачує рахунки, купує їжу та одяг, оплачує пересування по місту, ліки та лікується.

Просить суд визнати неправомірною бездіяльність Соснівського відділу державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління юстиції (м. Київ) та скасувати постанову державного виконавця про арешт на грошові кошти, що надходять від Головного УПФУ.

Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 27 жовтня 2021 скаргу прийнято до провадження.

В судовому засіданні заявниця (боржник) ОСОБА_1 скаргу підтримала та просила її задовольнити.

Стягувач ОСОБА_2 в судовому засіданні заперечував проти задоволення скарги.

В судове засідання представник Соснівського відділу ДВС не з`явився, скерував до суду відзив на скаргу, в якому просив відмовити у задоволенні скарги повністю та проводити розгляд скарги без його участі. У відзиві зазначено наступне: на виконанні у Соснівському відділі ДВС перебуває виконавче провадження № 66461852 з примусового виконання виконавчого листа № 712/10063/20 виданого 06.08.2021 Соснівським районним судом м. Черкаси про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованості в сумі 2000 грн. та виконавче провадження провадження № 66461657 з примусового виконання виконавчого листа № 712/10063/20 виданого 06.08.2021 Соснівським районним судом м. Черкаси про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованості в сумі 4500 грн. 12 серпня 2021 року державним виконавцем винесено постанови № 66461852 та № 66461657 про арешт коштів боржника у зв`язку з наявністю заборгованості. Зазначено, що дана постанова прийнята в межах та у відповідності до вимог статей 10, 18, 48, 56 Закону. Перелік рахунків платників, на які забороняється звернення стягнення та накладення арешту на кошти на рахунках, визначений ст. 48 Закону. Відомостей про те, що рахунок боржника має спеціальний режим використання банк, з моменту надходження постанови про накладення арешту на рахунки, державного виконавця не повідомив, а постанову про накладення арешту не повернув. Таким чином на момент винесення постанови дії державного виконавця були правомірними. Таким чином, постанова про арешт коштів боржника державного виконавця Соснівського відділу ДВС винесена у відповідності до Закону України «Про виконавче провадження».

Дослідивши матеріали скарги, надані докази, заслухавши думку учасників процесу, суд вважає, що скарга підлягає до часткового задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 449 ЦПК України скаргу може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи.

Відповідно до ст. 447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Згідно ст.12 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст.1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до п. 9 ч. 2 ст. 129 Конституції України передбачено одну із основних засад судочинства - обов`язковість рішень суду, виконання будь-якого рішення є невід`ємною частиною правосуддя, а у ст. 19 Конституції України зазначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень, та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Зазначене конституційне положення відображено і уст. 18 ЦПК України, згідно з якою судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Судом встановлено, що 15 липня 2021 року Черкаським апеляційним судом було ухвалене рішення про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на правничу допомогу у суді апеляційної інстанції у розмірі 2000 грн. та витрати на правничу допомогу у суді першої інстанції у розмірі 4500 грн.

Примусове виконання рішень в силу частини 1 статті 5 Закону «Про виконавче провадження» покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

На підставі зазначеного рішення Черкаського апеляційного суду 06 серпня 2021 року було видано виконавчі листи, які були пред`явлені на примусове виконання до Соснівського відділу ДВС у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління юстиції (м. Київ).

Постановою державного виконавця Соснівського відділу державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління юстиції (м. Київ) від 12 серпня 2021 року відкрито виконавче провадження № 66461657 з примусового виконання виконавчого листа № 712/10063/20 виданого 06.08.2021 року Соснівським районним судом м. Черкаси про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 борг у сумі 4500 грн.

Постановою державного виконавця Соснівського відділу державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління юстиції (м. Київ) від 12 серпня 2021 року відкрито виконавче провадження № 66461852 з примусового виконання виконавчого листа № 712/10063/20 виданого 06.08.2021 року Соснівським районним судом м. Черкаси про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 борг у сумі 2000 грн.

Постановою державного виконавця Соснівського відділу державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Василюк Ю.О. від 12.08.2021 року ВП № 66461657 накладено арешт на грошові кошти, що містяться на відкритих рахунках, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунках накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом, та належить боржнику.

Постановою державного виконавця Соснівського відділу державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Василюк Ю.О. від 12.08.2021 року ВП № 66461852 накладено арешт на грошові кошти, що містяться на відкритих рахунках, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунках накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом, та належить боржнику.

Заявниця звернулась до Соснівського відділу державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) з заявою про зняття арешту з коштів її пенсії після здійснення з неї утримань, в чому їй було відмовлено.

Відповідно до ст. 447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця від час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Згідно ч.1 ст. 448 ЦПК України скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції.

Відповідно до ст. 13 Закону України «Про виконавче провадження» під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Частиною 1 статті 18 Закону встановлено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право: накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають у касах, на рахунках у банках, інших фінансових установах та органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів (крім коштів на рахунках платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, коштів на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом), на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей (п. 7 ч. 3ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження»).

Відповідно до частини третьої статті 52 Закону України «Про виконавче провадження» не підлягають арешту в порядку, встановленому цим Законом, кошти, що перебувають на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом. Банк, інша фінансова установа, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у разі надходження постанови виконавця про арешт коштів, що знаходяться на таких рахунках, зобов`язані повідомити виконавця про цільове призначення рахунку та повернути постанову виконавця без виконання в частині арешту коштів, що знаходяться на таких рахунках.

Частинами першою-третьою статті 56 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Арешт на рухоме майно, що не підлягає державній реєстрації, накладається виконавцем лише після проведення його опису. Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна. Виконавець за потреби може обмежити право користування майном, здійснити опечатування або вилучення його у боржника та передати на зберігання іншим особам, про що він виносить постанову або зазначає обмеження в постанові про арешт. Вид, обсяг і строк обмеження встановлюються виконавцем у кожному конкретному випадку з урахуванням властивостей майна, його значення для власника чи володільця, необхідності використання та інших обставин. Арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі.

Відповідно до пункту 1 частини четвертої статі 59 Закону України «Про виконавче провадження» підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом;

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 68 Закону України «Про виконавче провадження» стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника звертається у разі відсутності в боржника коштів на рахунках у банках чи інших фінансових установах, відсутності чи недостатності майна боржника для покриття в повному обсязі належних до стягнення сум, а також у разі виконання рішень про стягнення періодичних платежів. За іншими виконавчими документами виконавець має право звернути стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника без застосування заходів примусового звернення стягнення на майно боржника - за письмовою заявою стягувача або за виконавчими документами, сума стягнення за якими не перевищує п`яти мінімальних розмірів заробітної плати.

Відповідно до ст. 70 Закону України «Про виконавче провадження» розмір відрахувань із заробітної плати, пенсії, стипендії та інших доходів боржника вираховується із суми, що залишається після утримання податків, зборів та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування. Із заробітної плати боржника може бути утримано за виконавчими документами до погашення у повному обсязі заборгованості:у разі стягнення аліментів, відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю особи, у зв`язку із втратою годувальника, майнової та/або моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, - 50 відсотків;за іншими видами стягнень, якщо інше не передбачено законом, - 20 відсотків.

Статтею 46 Конституцією України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Конституційний Суд України у своєму рішенні № 25рп/2009 від 7 жовтня 2009 року зазначив, що право на соціальний захист віднесено до основоположних прав і свобод. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел та забезпечується статтями 7, 22,46, 58, 68 Конституції України. А саме, кожний громадянин має право на соціальний захист, що включає право на пенсійне забезпечення і всі застраховані особи є рівноправними щодо отримання пенсійних виплат. Конституційні права і свободи громадянина України гарантуються і не можуть бути скасовані.

Норми статті 41 Конституції України встановлюють принцип непорушності права приватної власності.

У постанові Верховного Суду від 03 жовтня 2019 року у справі № 642/6675/18 сформульовано правову позицію про те, що чинним законодавством передбачений окремий порядок здійснення відрахувань з пенсійних виплат, а тому арешт пенсійних коштів особи, після вирахування з неї сум за судовим рішенням, позбавляє її джерел до існування та порушує її право на соціальний захист.

З матеріалів справи вбачається, що накладено арешт на рахунок НОМЕР_1 , відкритий у Акціонерному товаристві Комерційний банк «Приватбанк» на ім`я ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) на який надходять пенсійні виплати.

Звернення стягнення на пенсійні виплати здійснюється у порядку, унормованому Розділом IX "ЗВЕРНЕННЯ СТЯГНЕННЯ НА ЗАРОБІТНУ ПЛАТУ, ПЕНСІЮ, СТИПЕНДІЮ ТА ІНШІ ДОХОДИ БОРЖНИКА" Закону України "Про виконавче провадження" шляхом відрахування частини періодичних платежів за розпорядженням державного виконавця без накладення арешту на рахунок.

Статтями 69, 70 Закону України «Про виконавче провадження» визначено максимальний розмір відрахувань із пенсії, на які може бути звернуто стягнення, що складає 50 % у конкретно визначених випадках та 20 % в усіх інших випадках. Відрахування із пенсій у вказаних розмірах здійснюється органами Пенсійного фонду України, які перераховують кошти на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця. В іншій частині звернення стягнення не пенсію боржника не допускається з метою недопущення позбавлення боржника будь-яких джерел існування.

Аналіз наведених вище положень Закону України «Про виконавче провадження» дає підстави дійти висновку, що розмір пенсії, який залишається після здійснення органами Пенсійного фонду України відрахувань із пенсії боржника та перерахування їх на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби, рахунку приватного виконавця, належить до коштів, на які заборонено звернення стягнення та накладення арешту.

Аналогічний висновок зроблений Верховним судом у постанові від 07 липня 2021 року у справі № 712/9660/20.

Згідно з ч.2,3 ст.59 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець зобов`язаний зняти арешт з коштів на рахунку боржника не пізніше наступного робочого дня з дня надходження від банку документів, які підтверджують, що на кошти, які знаходяться на рахунку, заборонено звертати стягнення згідно із цим Законом, а також у випадку, передбаченому пунктами 10, 15 частини першої статті 34 цього Закону. У разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець.

Звертаючись до суду з даною скаргою, заявниця вказувала, що після звернення до державного викоанвця з приводу накладення банком арешту на її пенсію на банківському рахунку позбавлена засобів існування, однак державний виконавець їй відмовиив у знятті арешту з пенсійних виплат.

Суд виходить з того, що кошти пенсії заявниці після утримання з них 20% в рахунок боргу є коштами, та на які законом заборонено звернення стягнення та накладення арешту, у зв`язку із чим фінансосою установою допущено порушення порядку накладення арешту шляхом виконання постанови державного виконавця про арешт коштів боржника від 12 серпня 2021 року не у порядку та спосіб, визначені цією постановою, якою заборонено накладення арешту на грошові кошти, що містяться на рахунках накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом.

Враховуючи викладене, заявниця обгрунтовано звернулась до державного виконавця з приводу зняття арешту на кошти, на які заборонено стягнення за законом, а тому відмова державного виконавця у задоволенні такого звернення суперечить ст.59 Закону України "Про виконавче провадження" та порушує права та законні інтереси боржника на розпорядження коштами пенсії після здійснення утримань з них 20% в рахунок боргу.

Зазначення у довідці банку від 20.09.2021р. про те, що крім пенсії на банківський рахунок може бути зарахована будь-яка виплата (переказ) на думку суду не спростовує доводи заявниці, виходячи з такого.

Фінансова установа вправі установлювати правила обслуговування клієнтів та відкриття банківських рахунків, зокрема відкриття рахінків тільки для пенсійних виплат чи для універсальних грошових переказів, однак це не позбавляє державного виконавця обов`язку забезпечення дотримання встановленого законом порядку звернення стягнення на пенсійні виплати із забороною звернення стягнення та накладення арешту на пенсіні виплати, які залишаються після здійснення органами Пенсійного фонду України відрахувань із пенсії боржника та перерахування їх на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби.

Виходячи зі змісту статті 451 ЦПК України, за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

У зв`язку з цим суд приходить до висновку про задоволення скарги в частині скасування арешту грошових коштів на рахунку НОМЕР_1 , відкритому у Акціонерному товаристві Комерційний банк «Приватбанк» на ім`я ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) в частині зобов`язання державного виконавця скасувати арешт грошових коштів на рахунку НОМЕР_1 , відкритому у Акціонерному товаристві Комерційний банк «Приватбанк» на ім`я ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) в частині отримання пенсійних виплат.

В іншій частині скарга не підлягає до задоволення, оскільки накладення арешту на кошти банківського рахунку, які не є пенсійними, не є неправомірним.

На підставі вищевикладеного, керуючись статтями 259-265, 447-451 ЦПК України, Законом України «Про виконавче провадження», суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Скасувати арешт грошових коштів на рахунку НОМЕР_1 , відкритому у Акціонерному товаристві Комерційний банк «Приватбанк» на ім`я ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) в частині отримання пенсійних виплат.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею і може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги до Черкаського апеляційного суду через Соснівський районний суд м.Черкаси у п`ятнадцятиденний строк з дня складення.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Інформацію стосовно справи можна отримати на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб-адресою http://court.gov.ua.

Суддя О.М. Марцішевська

Повний текст ухвали виготовлено 26 листопада 2021 року.