КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2021 року місто Київ

єдиний унікальний номер справи: 1003/13122/12

номер провадження: 22-ц/824/611/2021

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Верланова С.М. (суддя - доповідач),

суддів: Мережко М.В., Савченка С.І.,

за участю секретаря - Орел П.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Глеваського Віталія Васильовича на ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 16 липня 2020 року у складі судді Кошель Л.М., у справі за заявою ОСОБА_1 від 06 липня 2020 року про заміну сторони виконавчого провадження,та ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 31 липня 2020 року у складі судді Бондаренко О.В., у справі за заявою ОСОБА_1 від 20 липня 2020 року про заміну сторони виконавчого провадження, у справі за позовом публічного акціонерного товариства «Комерційний Банк «Надра» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В:

06 липня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про заміну сторони виконавчого провадження.

Заява мотивована тим, що заочним рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 29 жовтня 2012 року у цивільній справі №1003/13122/2012 задоволено позов публічного акціонерного товариства «Комерційний Банк «Надра» (далі - ПАТ «КБ «Надра») та стягнуто солідарно із ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь ПАТ «КБ «Надра» заборгованість за кредитним договором № 233/П/13/2008/840 від 10 жовтня 2008 року у сумі 131 455 грн 40 коп. та судові витрати у сумі 1 314 грн 56 коп. Зазначав, що Сквирським районним відділом державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області було відкрито виконавче провадження № 53759498 з виконання виконавчого листа про стягнення коштів з ОСОБА_2 на користь ПАТ «КБ «Надра».

Вказував, що відповідно до акту прийому-передачі права вимоги від 13 травня 2020 року до договору комісії № 30-К від 02 травня 2019 року товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Морган Кепітал» (далі - ТОВ «ФК «Морган Кепітал») передало ОСОБА_1 всі права вимоги за кредитним договором № 233/П/13/2008/840 від 10 жовтня 2008 року, укладеним між ПАТ КБ «Надра» та ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , яке ТОВ «ФК «Морган Кепітал» придбало на підставі договору про відступлення прав вимоги від 07 травня 2020 року, укладеним з товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвест Хауз» (далі - ТОВ «ФК «Інвест Хауз»), яке в свою чергу набуло право вимоги на підставі договору № GL2N79735 про відступлення права вимоги.

Посилаючись на викладене, ОСОБА_1 просив замінити сторону у справі № 1003/13122/12 з ПАТ «КБ «Надра» для подальшої заміни стягувача у виконавчому провадженні № 53759498 про стягнення з ОСОБА_2 і ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «Надра» заборгованості за кредитним договором на ОСОБА_1 .

Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 16 липня 2020 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про заміну стягувача у виконавчому проваджені відмовлено.

20 липня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду ще з однією заявою про заміну сторони виконавчого провадження, яка за своїм змістом є тотожною його заяві про заміну сторони виконавчого провадження від 06 липня 2020 року (а.с.134-136).

Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 31 липня 2020 року заяву ОСОБА_1 про заміну сторони виконавчого провадження повернуто без розгляду (а.с.161-162).

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції від 16 липня 2020 року та з ухвалою цього ж суду від 31 липня 2020 року, представник ОСОБА_1 - адвокат Глеваський В.В. подав апеляційну скаргу, в якій просить їх скасувати та постановити нову ухвалу, якою замінити сторону у справі № 1003/13122/12 з ПАТ «КБ «Надра» для подальшої заміни стягувача у виконавчому провадженні №53759498 про стягнення із ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «Надра» заборгованості за кредитним договором на ОСОБА_1 , посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції у порушення вимог ст.442 ЦПК України не повідомив учасників справи про розгляд заяви ОСОБА_1 про заміну сторони її правонаступником від 06 липня 2020 року, не призначив її до розгляду в судовому засідання та судове рішення не було отримано заявником. З огляду на це 20 липня 2020 року представником заявника було повторно подано до суду заяву про заміну сторони її правонаступником.

Вказує, що суд першої інстанції помилково зазначив в оскаржуваній ухвалі від 16 липня 2020 року про те, що, приймаючи всі права вимоги за договором «Автопакет № 233/П/13/2008/840 від 10 жовтня 2008 року ОСОБА_1 стає кредитодавцем у кредитних правовідносинах, оскільки у зв`язку укладенням договору про відступлення права вимоги відбулася передача права вимоги, а не права на здійснення операцій з надання фінансових послуг. Тому відбулася заміна сторони стягувача, а не кредитодавця. Вказує, що чинним законодавством не зобов`язано заявника надавати разом із заявою про заміну сторони стягувача докази сплати відповідно до договору про відступлення права вимоги, а тому вважає, що ця обставина не може бути підставою для відмови у задоволенні заяви. Зазначає, що заявником надано суду докази відступлення права вимоги, а саме договір та акт прийому - передачі прав за підписами сторін договору.

Також вказує, що в оскаржуваній ухвалі від 31 липня 2020 року суд дійшов помилкового висновку про повернення заяви ОСОБА_1 від 20 липня 2020 року без розгляду, оскільки суд не звернув уваги на те, що ЦПК України не передбачено обов`язку додавати докази надсилання (надання) іншим учасникам справи процесуальних документів. Натомість цей обов`язок покладено безпосередньо на суд. Зазначає, що відповідно до ст.177 ЦПК України позивач повинен надати до заяви копії заяви та копії всіх документів, що додаються до неї, відповідно до кількості відповідачів та третіх осіб. Вказує, що в оскаржуваній ухвалі від 31 липня 2020 року суд помилково послався на ст.183 ЦПК України, оскільки заява ОСОБА_1 від 20 липня 2020 року відповідає вимогам цієї норми. Крім того, судом не надано строк для усунення недоліків заяви, а відразу постановлено ухвалу про повернення заяви без розгляду.

Учасники справи не скористалися своїм правом на подання до суду відзиву на апеляційну скаргу, своїх заперечень щодо змісту і вимог апеляційної скарги до апеляційного суду не направили.

Згідно з ч.3 ст.360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду ухвали суду першої інстанції.

Відповідно до положень ч.ч.1,2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення ОСОБА_1 , вивчивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваних ухвал суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Відповідно до ч.2 ст.129 Конституції України до основних засад судочинства належить змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Положення цього конституційного принципу закріплені у ст.ст. 12, 13 ЦПК України, якими встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Повідомлення про судове засідання відноситься до елементу змагальності сторін та є обов`язком суду.

За змістом п.2 ч.1 ст.43 ЦПК України учасники справи мають право брати участь у судових засіданнях.

Відповідно до ч.3 ст.442 ЦПК України суд розглядає заяву про заміну сторони її правонаступником у десятиденний строк з дня її надходження до суду у судовому засіданні з повідомленням учасників справи та заінтересованих осіб. Неявка учасників справи та інших осіб не є перешкодою для вирішення питання про заміну сторони виконавчого провадження.

Порядок повідомлення учасників справи про розгляд справи встановлений ст.ст.128-130 ЦПК України, про належне повідомлення особи про дату, час і місце судового засідання може свідчити розписка.

За змістом ч.2 ст.223 ЦПК України неявка в судове засідання учасника справи, щодо якого відсутні відомості про вручення йому повідомлення про дату, час і місце судового засідання, перешкоджає розгляду справи.

Неповідомлення судом учасників процесу про дату судового засідання є порушенням ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, частиною першою якої передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

З матеріалів справи вбачається, що заяву ОСОБА_1 від 06 липня 2020 про заміну сторони виконавчого провадження розглянуто судом 16 липня 2020 року, що підтверджується протоколом судового засідання (а.с.128).

Однак, матеріали справи не містять відомостей про те, що заявник ОСОБА_1 чи його представник були повідомлені судом про дату, час і місце судового засідання. Натомість суд першої інстанції розглянув справу без їх участі та постановив ухвалу.

Відповідно до п.3 ч.3 ст.376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

Таким чином недотримання судом норм процесуального права призвело до порушення права ОСОБА_1 на справедливий суд, що в силу п.3 ч.3 ст. 376 ЦПК України є обов`язковою підставою для скасування ухвали суду першої інстанції від 16 липня 2020 року.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що оскаржувана ухвала суду першої інстанції від 16 липня 2020 року не може бути залишена в силі та підлягає скасуванню.

Вирішуючи заяву ОСОБА_1 від 06 липня 2020 року про заміну сторони виконавчого провадження, колегія суддів вважає, що ця заява не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 29 жовтня 2012 року Білоцерківським міськрайонним судом Київської області було ухвалено заочне рішення у цивільній справі № 1003/13122/2012, згідно з яким стягнуто солідарно з ОСОБА_2 і ОСОБА_3 на користь ПАТ «КБ «Надра» заборгованість за кредитним договором № 233/П/13/2008/840 від 10 жовтня 2008 року у сумі 131 455 грн 40 коп. та 1 314 грн 56 коп. судових витрат, а всього - 132 769 грн 96 коп. (а.с.59-61). Вказане рішення суду набрало законної сили 19 листопада 2012 року.

Згідно інформаційної довідки з Єдиного реєстру боржників станом на 03 липня 2020 року на виконанні у Сквирського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області перебуває виконавче провадження № 53759498 з виконання виконавчого документа, виданого Білоцерківським міськрайонним судом Київської області про стягнення коштів з ОСОБА_2 (а.с.122).

У ст.442 ЦПК України визначено, що у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження суд замінює таку сторону її правонаступником. Заяву про заміну сторони її правонаступником може подати сторона (заінтересована особа), державний або приватний виконавець.

Згідно ч.5 ст.15 Закону України «Про виконавче провадження» у разі вибуття однієї із сторін виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, є обов`язковими тією мірою, якою вони були б обов`язковими для сторони, яку правонаступник замінив.

По своїй суті заміна кредитора в зобов`язанні внаслідок відступлення права вимоги є різновидом правонаступництва та можлива на будь-якій стадії процесу. У зв`язку з заміною кредитора відбувається вибуття цієї особи з виконавчого провадження, і її заміна новим кредитором проводиться відповідно до ч.5 ст.15 Закону України «Про виконавче провадження» за заявою заінтересованої сторони. Такою заінтересованою особою є новий кредитор (правонаступник).

Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 20 листопада 2013 року № 6-122цс13.

Отже, підставою для заміни сторони виконавчого провадження, тобто процесуального правонаступництва, є наступництво у матеріальних правовідносинах, унаслідок якого відбувається вибуття сторони зі спірних або встановлених судом правовідносин і переходу до іншої особи прав і обов`язків вибулої сторони в цих правовідносинах.

Відповідно до ч.1 ст.512 ЦК України кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених ст.515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі ст. 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Тлумачення ч.1 ст.512 ЦК України дає підстави для висновку, що відступлення права вимоги є одним із випадків заміни кредитора в зобов`язанні, яке відбувається на підставі правочину. Відступлення права вимоги не є окремим видом договору, це правочин, який опосередковує перехід права. Відступлення права вимоги може відбуватися, зокрема, внаслідок договору: (а) купівлі-продажу чи міни (ч.3 ст.656 ЦК України; (б) дарування (ч.2 ст.718 ЦК України; (в) факторингу (глава 73 ЦК України).

Аналогічний висновок міститься у постановах Верховного Суду від 11 листопада 2020 року у справі № 2-768/11 (провадження №61-8794св20) та від 25 листопада 2020 року у справі № 2-2960/2010 (провадження №61-155ск20).

Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до змісту ст.ст.12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Отже, сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. В іншому разі, за умови недоведеності тих чи інших обставин суд вправі винести рішення у справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі.

Положеннями ч.1 ст.76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до приписів ст.79 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Із доданих ОСОБА_1 до заяви про заміну сторони виконавчого провадження від 06 липня 2020 року документів вбачається, що на підтвердження факту набуття права вимоги за кредитним договором № 233/П/13/2008/840 від 10 жовтня 2008 року, заявник надав копію договору про відступлення прав вимоги від 07 травня 2020 року, укладеного між ТОВ «ФК «ІнвестХаус» та ТОВ «ФК «Морган Кепітал», відповідно до умов якого ТОВ «ФК «ІнвестХаус» відступило ТОВ «ФК «Морган Кепітал» належні йому права вимоги на підставі договору № CL2N79735 про відступлення права вимоги, посвідченого 05 березня 2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чайкою І.Г., що укладений з ПАТ «КБ «Надра» (а.с.115-119), а також акт прийому-передачі до договору про відступлення прав вимоги від 07 травня 2020 року, укладеного між ТОВ «ФК «ІнвестХаус» та ТОВ «ФК «Морган Кепітал» (а.с.120).

Також заявником надано акт прийому-передачі від 13 травня 2020 року права вимоги до договору комісії № 30-К від 02 травня 2019 року, відповідно до якого на виконання договору комісії № 30-К від 02 травня 2019 року ТОВ «ФК «Морган Кепітал» передало, а ОСОБА_1 прийняв всі права вимоги за договором «Автопакет» № 233/П/13/2008/840 від 10 жовтня 2008 року, укладеним між ПАТ «КБ «Надра» та ОСОБА_2 , ОСОБА_3 (а.с.121).

В той же час, ОСОБА_1 не додав до заяви договір комісії від 02 травня 2019 року, який укладений між ним і ТОВ «ФК «Морган Кепітал», на підставі якого можна зробити висновок про набуття ним права вимоги за договором «Автопакет» № 233/П/13/2008/840 від 10 жовтня 2008 року відповідно до ч.1 ст.512 ЦК України.

Таким чином ОСОБА_1 не надав суду достатніх доказів набуттяним права вимоги за договором «Автопакет» № 233/П/13/2008/840 від 10 жовтня 2008 року, укладеним між ПАТ КБ «Надра» та ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , що є його процесуальним обов`язком відповідно до приписів ст.ст.12, 81 ЦПК України.

Наведені обставини є підставою для відмови ОСОБА_1 у задоволенні заяви від 06 липня 2020 року про заміну сторони виконавчого провадження правонаступником у цій справі.

Що стосується ухвали Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 31 липня 2020 року про повернення без розгляду заяви ОСОБА_1 від 20 липня 2020 року про заміну сторони виконавчого провадження, то колегія суддів вважає, що вказана ухвала суду підлягає скасуванню із закриттям провадження у справі з таких підстав.

З матеріалів справи вбачається, що заява ОСОБА_1 від 20 липня 2020 року про заміну сторони виконавчого провадженняє аналогічною за змістом його заяві про заміну сторони виконавчого провадження від 06 липня 2020 року (а.с.134-136).

Тобто, у заяві ОСОБА_1 про заміну сторони виконавчого провадження від 06 липня 2020 року та у заяві ОСОБА_1 про заміну сторони виконавчого провадження від 20 липня 2020 року сторони, предмет і підстави є тотожними.

За змістом п.3 ч.1 ст.255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили за тими самими вимогами.

Відповідно до наведеної норми заяви вважаються тотожними, якщо в них одночасно збігаються сторони, підстави та предмет спору, тобто коли заяви повністю збігаються за складом учасників цивільного процесу, матеріально-правовими вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду. Нетотожність хоча б одного із цих чинників не перешкоджає повторному зверненню до суду заінтересованих осіб за вирішенням спору.

Неможливість повторного розгляду справи за наявності рішення суду, що набрало законної сили, ухваленого між тими ж сторонами, про той же предмет і з тих же підстав, ґрунтується на правових наслідках дії законної сили судового рішення.

Аналогічний висновок міститься у постанові Верховного Суду від 24 квітня 2019 року у справі № 345/284/16-ц.

Повноваження апеляційного суду на скасування рішення суду першої інстанції і закриття провадження у справі визначені ч.1 ст.377 ЦПК України, якою передбачено, що судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених ст.ст. 255 та 257 цього Кодексу.

Оскільки постанова апеляційного суду про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_1 від 06 липня 2020 року про заміну сторони виконавчого провадження, в якій сторони, предмет і підстави є тотожними заяві ОСОБА_1 від 20 липня 2020 року,набрала законної сили в день її прийняття, то колегія суддів вважає за необхідне скасувати оскаржувану ухвалу суду першої інстанції від 31 липня 2020 року та закрити провадження у справі за заявою ОСОБА_1 від 20 липня 2020 року про заміну сторони виконавчого провадження з підстав, передбачених п.3 ч.1 ст.255, ч.1 ст.377 ЦПК України.

За таких обставин апеляційна скарга представника ОСОБА_1 - адвоката Глеваського В.В. підлягає задоволенню частково.

Керуючись ст.ст.374, 376, 377, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Глеваського Віталія Васильовича - задовольнити частково.

Ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 16 липня 2020 року скасувати та ухвалити нове рішення.

У задоволенні заяви ОСОБА_1 від 06 липня 2020 року про заміну сторони виконавчого провадження- відмовити.

УхвалуБілоцерківського міськрайонного суду Київської області від 31 липня 2020 року скасувати.

Провадження у справі за заявою ОСОБА_1 від 20 липня 2020 року про заміну сторони виконавчого провадження- закрити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий

Судді: