КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 листопада 2021 року м. Київ

Унікальний номер справи № 752/11188/19

Апеляційне провадження № 22-ц/824/15966/2021

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого - Левенця Б.Б.,

суддів - Ратнікової В.М., Борисової О.В.,

за участю секретаря судового засідання - Гаврюшенко К.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Голосіївського районного суду міста Києва від 19 жовтня 2021 року, постановлену під головуванням судді Шевченко Т.М., по справі за заявою ОСОБА_2 про скасування заходів забезпечення позову, -

в с т а н о в и в :

У вересні 2021 року представник ОСОБА_2 - Хоменко І.М. звернувся до суду із заявою про скасування заходів забезпечення позову, вжитих ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 07 червня 2019 року. На обґрунтування заяви зазначав, що рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 05 червня 2020 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 19 травня 2021 року, відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , третя особа: приватний нотаріус КМНО Тетерська О.Ю. про визнання недійсним договору дарування. Проте судом питання про скасування заходів забезпечення позову не вирішено, у зв`язку з чим просив скасувати заходи забезпечення позову (а.с. 42-43).

Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 19 жовтня 2021 року задоволено заяву ОСОБА_2 про скасування заходів забезпечення позову. Скасовано заходи забезпечення позову, вжиті згідно ухвали Голосіївського районного суду м. Києва від 07 червня 2019 року, якою заборонено відчуження квартири АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта: 000 (а.с. 49-50).

Не погодившись з ухвалою районного суду, 21 жовтня 2021 року ОСОБА_1 звернулась до суду з апеляційною скаргою, у якій просила скасувати оскаржувану ухвалу та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні заяви ОСОБА_2 про скасування заходів забезпечення позову відмовити (а.с. 53-61).

В апеляційній скарзі зазначила, що у провадженні Верховного Суду перебуває на розгляді справа № 752/12240/19 за її позовом до ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , третя особа - приватний нотаріус КМНО Тетерська О.Ю. про визнання договору дарування недійсним; за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , третя особа - приватний нотаріус КМНО Тетерська О.Ю., про визнання права власності на нерухоме майно. Вказаної обставини суд першої інстанції не з`ясував, що є підставою для скасування ухвали суду. Звертала увагу на те, що не була повідомлена про розгляд справи, тому не мала можливості надати суду докази. Вважає, що скасування заходів забезпечення позову унеможливить виконання рішення суду.

У судовому засіданні представник ОСОБА_2 - адвокат Хоменко І.М. заперечував проти скарги і просив її відхилити.

Інші особи, які беруть участь у справі до суду не прибули, про час та місце розгляду справи були сповіщені належним чином, про що у справі є докази. ОСОБА_1 була сповіщена повідомленням її представника - ОСОБА_6 повідомленням телефонограмою із забезпеченням технічної фіксації такого повідомлення та оголошенням на офіційному веб-сайті Судової влади України. Представник ОСОБА_1 - ОСОБА_6 подав клопотання про відкладення розгляду справи, пославшись на те, що не є адвокатом (а.с. 68-79).

Суд апеляційної інстанції зауважив, що предметом апеляційного перегляду в цій справі є перевірка законності ухвали районного суду про скасування раніше вжитих заходів забезпечення позову після набрання законної сили судовими рішеннями про відмову в позові. При цьому, явка до суду апеляційної інстанції не є обов`язковою, а суд апеляційної інстанції забезпечив право ОСОБА_7 на перегляд її апеляційної скарги на ухвалу районного суду.

Згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції з прав людини і основоположних свобод кожен при вирішенні питання щодо прав та обов`язків має право на справедливий і відкритий розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, визначеним законом.

Виходячи з положень ст. 13 ЦПК України кожна сторона розпоряджається своїми правами на власний розсуд, у т.ч. правом визначити свою участь в судовому засіданні.

Європейський суд з прав людини неодноразово вказував, що на зацікавлену сторону покладається обов`язок проявляти належну увагу в захисті своїх інтересів та вживати необхідних заходів, щоб ознайомитись із подіями процесу (див. серед іншого «Гуржій проти України», заява № 326/3, 01 квітня 2008 року, «Олександр Шевченко проти України», № 8771/02, § 27, 26 квітня 2007 року). Вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов`язком не тільки держави, а й осіб, які беруть участь у справі. Так, в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С. А. проти Іспанії» зазначено, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Поряд з цим, національні суди мають організовувати судові провадження таким чином, щоб забезпечити їх ефективність та відсутність затримок (див. рішення ЄСПЛ від 02.12.2010 у справі "Шульга проти України", № 16652/04). При цьому запобігати неналежній і такій, що затягує справу, поведінці сторін у цивільному процесі - завдання саме державних органів (див. рішення ЄСПЛ від 20.01.2011 у справі "Мусієнко проти України", № 26976/06).

Зважаючи на вимоги ч.ч. 9, 11 ст. 128, ч. 5 ст. 130, ч. 2 ст. 372 ЦПК України колегія суддів визнала повідомлення належним, а неявку такою, що не перешкоджає апеляційному розглядові справи.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що у червні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з завою про забезпечення позову до його пред`явлення, у якій просила заборонити відчуження квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_2 та заборонити реєстрацію за місцем проживання або перебування малолітніх або неповнолітніх дітей за вказаною адресою.

В обґрунтування своїх вимог зазначала, що 19 лютого 2019 року Солом`янським районним судом м. Києва постановлена ухвала по справі № 760/7570/16-ц, якою визначена частка майна боржника у виконавчому провадженні - ОСОБА_5 у спільному майні, а саме в квартирі АДРЕСА_1 , в розмірі Ѕ частки. Незважаючи на покладений постановою приватного виконавця від 16 січня 2018 року арешт на будь-яке рухоме та нерухоме майно боржника ОСОБА_5 , зареєстрований в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію обтяження під номером 24428114 від 18 січня 2018 року, 01 березня 2019 року, тобто в проміжок часу після прийняття ухвали суду, але до набрання нею законної сили, ОСОБА_4 уклала із своєю матір`ю ОСОБА_2 договір дарування квартири АДРЕСА_1 , посвідчений нотаріусом Тетерськой О.Ю.

Зазначала, що у встановлений ст. 152 ЦПК України строк до суду буде подано позовна заява про визнання недійсним договору дарування квартири АДРЕСА_1 від 01 березня 2019 року, припинення дій ОСОБА_4 по зловживанню своїм правом шляхом встановлення заборони реєстрації за місцем проживання або перебування малолітніх або неповнолітніх дітей за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 2-5).

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 07 червня 2019 року частково задоволено заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову до подання позовної заяви. Заборонено відчуження квартири АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта: 000. У задоволенні інших вимог відмовлено (а.с. 32-33).

У вересні 2021 року представник ОСОБА_2 - Хоменко І.М. звернувся до суду із заявою про скасування заходів забезпечення позову, вжитих ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 07 червня 2019 року. На обґрунтування заяви посилався на ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову ОСОБА_1 (а.с. 42-43).

Встановлено, що у червні 2019 року позивач ОСОБА_1 звернулась до Голосіївського районного суду м. Києва з позовом, в якому просила: визнати недійсним договір дарування квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 , посвідчений 01 березня 2019 року приватним нотаріусом КМНО Тетерською О.Ю. за реєстровим номером 434; скасувати право власності ОСОБА_2 на квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 ; відновити становище, яке існувало до порушення; визначити частку відповідача ОСОБА_5 у розмірі однієї другої частини у праві спільної сумісної власності на квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 ; припинити дії ОСОБА_4 та ОСОБА_5 по зловживанню правом реєстрації за місцем проживання або перебування ОСОБА_9 , шляхом встановлення заборони реєстрації за місцем проживання або перебування малолітніх або неповнолітніх дітей за адресою: АДРЕСА_2 .

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 05 серпня 2020 року у справі № 752/12240/19, яке залишене без змін постановою Київського апеляційного суду від 19 травня 2021 року, у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , третя особа: приватний нотаріус КМНО Тетерська О.Ю., про визнання недійсним договору дарування відмовлено. У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , третя особа: приватний нотаріус КМНО Тетерська О.Ю., про визнання права власності на квартиру відмовлено.

Частиною 1, 2 ст. 273 ЦПК України визначено, що рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

При цьому, постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття (ч. 1 ст. 384 ЦПК України).

Частиною 1, 2 ст. 158 ЦПК України передбачено, що суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи. Клопотання про скасування заходів забезпечення позову розглядається в судовому засіданні не пізніше п`яти днів з дня надходження його до суду.

Відповідно до ч. 9, 10 ст. 158 ЦПК України у випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову. У такому разі заходи забезпечення позову зберігають свою дію до набрання законної сили відповідним рішенням або ухвалою суду.

За змістом ч. 13 ст. 158 ЦПК України заходи забезпечення позову, вжиті судом до подання позовної заяви, скасовуються судом також у разі: неподання заявником відповідної позовної заяви згідно з вимогами частини третьої статті 152 цього Кодексу; повернення позовної заяви; відмови у відкритті провадження у справі.

Задовольняючи заяву про скасування заходів забезпечення позову суд першої інстанції виходив з того, що необхідність у вжитті заходів забезпечення позову відпала.

Колегія суддів вважає такий висновок суду правильним зважаючи на те, що згідно з ч. 9 ст. 158 ЦПК України у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову, проте відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1 судом першої інстанції не було вирішено питання про скасування заходів забезпечення позову.

Отже, враховуючи те, що рішення суду про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 про визнання договору дарування недійсним набрало законної сили, наявні підстави для скасувати заходів забезпечення позову, вжиті ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 07 червня 2019 року.

Суд апеляційної інстанції перевірив і відхилив посилання апелянта на несповіщення її районним судом про розгляд заяви про скасування раніше вжитих заходів забезпечення позову, оскільки за змістом положень ст. 158 ЦПК України суд розглядає скасування заходів забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи, а останнє має бути розглянуто в судовому засіданні не пізніше п`яти днів з дня надходження його до суду. При цьому, процесуальний закон не містить вказівки, що розгляд питання (клопотання) має відбуватись з повідомленням учасників справи.

У своїй практиці Європейський суд неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у статті 6 § 1 Конвенції, не є абсолютним: воно може бути піддане допустимим обмеженням, оскільки вимагає за своєю природою державного регулювання. Держави-учасниці користуються у цьому питанні певною свободою розсуду. Однак Суд повинен прийняти в останній інстанції рішення щодо дотримання вимог Конвенції; він повинен переконатись у тому, що право доступу до суду не обмежується таким чином чи такою мірою, що сама суть права буде зведена нанівець. Крім того, подібне обмеження не буде відповідати ст. 6 § 1, якщо воно не переслідує легітимної мети та не існує розумної пропорційності між використаними засобами та поставленою метою (див. Prince Hans-Adam II of Liechtenstein v. Germany).

Поряд з цим, суд апеляційної інстанції забезпечив реалізацію права апелянта на надання до суду доказів, які вона не мала можливості надати до районного суду (ухвала Верховного Суду від 09 вересня 2021 року у справі № 752/12240/19, витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, копія договору дарування), перегляд і оцінку цих доказів апеляційним судом (а.с. 53-60).

При цьому, доводи апеляційної скарги, що по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , третя особа: приватний нотаріус КМНО Тетерська О.Ю., про визнання недійсним договору дарування відкрито касаційне провадження, колегія суддів визнала неспроможними і відхилила, враховуючи, що рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 05 серпня 2020 року у справі № 752/12240/19 набрало законної сили і вищевказаною ухвалою Верховного Суду від 09 вересня 2021 року у справі № 752/12240/19 відмовлено в задоволенні клопотання ОСОБА_1 про зупинення дії рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 05 серпня 2020 року у справі № 752/12240/19, яке залишене без змін постановою Київського апеляційного суду від 19 травня 2021 року (а.с. 56-58).

Згідно з ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Отже, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржувана ухвала постановлена з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому не підлягає скасуванню.

Інші доводи цих висновків не спростовують, не містять підстав для скасування оскаржуваної ухвали, тому колегія суддів їх відхилила.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-382, 384 ЦПК України, суд -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Голосіївського районного суду міста Києва від 19 жовтня 2021 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно з моменту прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Дата складання повного судового рішення - 26 листопада 2021 року.

Судді Київського апеляційного суду: Б.Б. Левенець

В.М. Ратнікова

О.В. Борисова