СЕМЕНІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа №547/1104/20
Провадження №2/547/75/21
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 лютого 2021 року смт Семенівка, Полтавська область

Семенівський районний суд Полтавської області в складі:

головуючого судді В.Ф.Харченка,

за участі секретаря судових засідань І.І.Совєтової,

представника позивача ОСОБА_2 - адвоката І.М.Гайтота,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 2 Семенівського районного суду Полтавської області, у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін, цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінанс Інновація», треті особи Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Баршацький Ігор Вікторович, Приватний виконавець Виконавчого округу міста Києва Єфіменко Денис Олегович, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, стягнення безпідставно отриманих коштів,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2020 року позивач звернувся до суду із позовом про визнання виконавчого напису приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Баршацького Ігоря Вікторовича № 5206 від 05.05.2020, яким стягнуто з позивача ОСОБА_2 на користь відповідача ТОВ «Фінансова компанія «Фінанс Інновація» заборгованість у розмірі 16680,00 грн, таким, що не підлягає виконанню, а також стягнути витрати на правову допомогу розмір яких попередньо становить 5400,00 грн.

В обґрунтування позову вказано, що у червні 2020 року з заробітної плати позивача почали відраховуватися кошти, при зверненні до бухгалтерії Веселоподільської дослідно-селекційної станції Інституту біоенергетичних і цукрових буряків національної академії аграрних наук України, йому повідомили, що кошти з його заробітної плати відраховують на виконання постанови приватного виконавця Єфіменко Д.О. від 22.05.2020 виконавче провадження №62118299.

Виконавчий напис не підлягає виконанню, оскільки нотаріусом не дотримано приписи ст.ст. 87 і 88 Закону України "Про нотаріат", у т.ч. на підставі документа, за яким не стягнення заборгованості у безспірному порядку неможливе; відсутності безспірної заборгованості позивача перед відповідачем; не повідомлення нотаріусом позивача про отримання заяви відповідача про вчинення виконавчого напису; відсутність первинних бухгалтерських документів на підтвердження заборгованості; позивач не укладав жодних договорів із ТОВ «Фінансова компанія «Фінанс Інновація»; на відносини сторін поширюються положення Закону України "Про захист прав споживачів".

Ухвалою суду від 17.11.2020 прийнято позовну заяву та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін; витребувано докази.

Ухвалою суду від 18.11.2020 позивачеві відмовлено у застосуванні заходів забезпечення позову.

Ухвалою суду від 21.12.2020 задоволено заяву позивача щодо застосування заходів забезпечення позову.

Судом відмовлено у задоволенні заяви про передачу справи за підсудністю до Солом`янського районного суду м. Києва відповідно до ч.ч. 5, 12 ст. 28 ЦПК України.

21.12.2020 позивачем збільшено позовні вимоги а саме:

- визнати таким що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений 05.05.2020 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Баршацьким Ігорем Вікторовичем, зареєстрований в реєстрі за №5206 про стягнення з ОСОБА_2 заборгованості на користь ТОВ «Фінансова компанія «Фінанс Інновація» у розмірі 16680,00 грн;

- стягнути з ТОВ «Фінансова компанія «Фінанс Інновація» на користь ОСОБА_2 кошти у розмірі 13002,86 грн.;

- стягнути з ТОВ «Фінансова компанія «Фінанс Інновація» витрати на правову допомогу у розмірі 4700,00 грн.

Позивач і його представник у судове засідання не з`явилися.

Представника позивача - адвокат І.М.Гайтота подала заяву про розгляд справи за їх відсутності і підтримання позову.

Відповідач у відзиві і у запереченні проти заяви про збільшення позовних вимог просив відмовити в повному обсязі ОСОБА_2 та проводити розгляд без участі свого представника. Відзив зазначає, що кредитний договір було укладено між сторонами шляхом скріплення відповідачем електронного примірника договору цифровим підписом. Відповідач отримав у позивача кредит у розмірі 3000,00 грн зі сплатою відсотків за користування кредитом 1,7 % від суми кредиту за кожен день і 3,5 % залишку суми кредиту за кожен день прострочення терміну повернення кредиту. Кредитний договір від 29.10.2019 № 3-2 було пролонговано і реально виконано відповідачем і позивачем. Кредитний договір, розрахунок заборгованості і чеки є свідченням безспірності вимог відповідача за кредитним договором.

Позивач не надав доказу заборгованості 13002,86 грн., не здійснив звірку платежів із приватним виконавцем. На момент стягнення приватним виконавцем можливих коштів з позивача правова підстава для стягнення коштів існувала.

Позивач завищив розмір витрат на правову допомогу, витрати є неспівмірними зі складністю справи, обсягом роботи адвоката, витраченим часом тощо. Витрати на правничу допомогу повинні бути зменшені.

Відповідно до договору №3-2 від 29.10.2019 між ТОВ «Фінансова компанія «Фінанс Інновація» та ОСОБА_2 останній отримав кредит у розмірі 3000,00 грн строком на 15 днів, шляхом переказу на платіжну картку № НОМЕР_1 емітовану АТ «ОЩАДБАНК», зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1,7% від суми кредиту за кожен день користування та 3,5% від залишку суми за кожен день прострочення терміну повернення кредиту. Укладений кредитний договір не відноситься до споживчого кредитування, оскільки відповідно до ч.2 ст.3 Закону України «Про споживче кредитування», дія даного закону не поширюється на: кредитні договори, загальний розмір кредиту за якими не перевищує однієї мінімальної заробітної плати, встановленої на день укладення кредитного договору. Кредитний договір був укладений в електронному вигляді шляхом реєстрації позивача на веб-сайті в мережі Інтернет https://monetka.ua та підписання Кредитного договору електронним підписом з одноразовим ідентифікатором. Одноразовий ідентифікатор 933083 був направлений позивачу на його мобільний номер НОМЕР_2 29.10.2019 о 19 год. 47 хв. 44 сек., який вказувався при реєстрації. Кредитний договір був підписаний ОСОБА_2 29.10.2019 о 19 год. 48 хв. 14 сек. Тшляхом введення одноразового ідентифікатора 933083 в особистому кабінеті на веб-сайті в мережі Інтернет https://monetka.ua. Кредитні кошти були відправлені ОСОБА_2 на його платіжну карту № НОМЕР_1 емітовану АТ «ОЩАДБАНК», що підстверджується чеком №174080597 від 29.10.2019. Крім цього договір №3-2 від 29.10.2019 було пролонговано шляхом сплати комісії у розмірі 250,00 грн., що підтверджується чеком №177353559 від 15.11.2019, що свідчить про обізнаність ОСОБА_2 з умовами та існуванням Договору №3-2 від 29.10.2019.Тому була подана заява про вчинення виконавчого напису до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Бершацького І.В. про стягнення заборгованості до Договору №3-2 від 29.10.2019, плата за вчинення виконавчого напису становить 1200,00 грн., про що вказано у виконавчому написі приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Бершацького І.В. від 05.05.2020 зареєстрованого в реєстрі за №5206. Станом на 24.11.2020 заборгованість за Договором №3-2 від 29.10.2019 становить 7439,48 грн. та складається з: 3000,00 грн прострочена заборгованість за кредитом, 4439,48 грн. заборгованість про процентам за користування кредитом, станом на 19.03.2020 нарахування процентів зупинено та зафіксовано розмір заборгованості, розмір заборгованості змінився з дати вчинення виконавчого напису з урахуванням того, що відбувалися погашення, що відображено у розрахунку заборгованості. Просив відмовити в повному обсязі ОСОБА_2 в задоволення позовної заяви та проводити розгляд без участі свого представника (а.с.53-73).

Приватний нотаріус Баршацький І.В. судове повідомлення отримано ним 24.11.2020 та 11.01.2021 у судове засідання не з`явився, про причини неявки у судове засідання суд не повідомив.

Приватний виконавець Єфіменко Д.О. судове повідомлення отримано ним 24.11.2020 та 11.01.2021 у судове засідання не з`явився, про причини неявки у судове засідання суд не повідомив.

Неявка учасників справи і їх представників відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи по суті.

Суд зазначає, що за змістом ст. ст. 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 1 ст. 81 ЦПК України).

Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду (ч. 1 ст. 83 ЦПК України).

Тобто процесуальний обов`язок доведення позовних вимог, у т.ч. надання відповідних письмових доказів, покладено саме на позивача якщо відповідач заперечує проти позову.

Суд встановив, що спірний виконавчий напис приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу І.В.Барщацького № 5206 від 05.05.2020, яким стягнуто з позивача ОСОБА_2 на користь відповідача ТОВ «Фінансова компанія «Фінанс Інновація» заборгованість у розмірі 16680,00 грн, вчинено на підставі, зокрема, кредитного договору № 3-2 від 29.10.2019 укладеного між ОСОБА_2 і ТОВ «Фінансова компанія «Фінанс Інновація» (а.с. 5, 6, 56). Заборгованість стягнуто за період 29.10.2019 - 29.04.2020. Строк платежу за кредитним договором настав, проте дата не вказана.

Згідно копії кредитного договору №3-2 від 29.10.2019 позивач отримав у ТОВ «Фінансова компанія «Фінанс Інновація» кредит у сумі 3000,00 грн на 15 календарних дні з фіксованою процентною ставкою 1,7 % на день. Договір не містить реквізит про його підписання електронними цифровими підписами сторін (а.с. 56, 57).

Вказаний кредитний договір вчинено у письмовій формі, нотаріально не посвідчено.

Квитанція від 29.10.2019 підтверджує переказ відповідачем 3000,00 грн за договором про надання фінансового кредиту. Отримувач коштів не відображений (а.с. 58).

15.11.2019 за квитанцією сплачено 250,00 грн "за пролонгацію за комісію за реквізитами карти", однак платник і отримувач вказаної суми не вказані (а.с. 59).

Учинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону України "Про нотаріат"). При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права.

У частині першій статті 88 Закону України "Про нотаріат" передбачено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року.

Учинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником.

Такий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 січня 2020 року у справі № 305/2082/14-ц (провадження № 14-557цс19).

Верховний Суд у постанові від 12 березня 2020 року, справа № 757/24703/18-ц, зазначив, що за загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно з частиною першою статті 39 Закону України "Про нотаріат" (далі - Закон), порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом та іншими актами законодавства України.

Відповідно до статті 87 Закону для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Статтею 88 Закону визначено умови вчинення виконавчих написів, відповідно до якої нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Підпунктом 3.2 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 (далі - Порядок) визначено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів (далі - Перелік), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172.

При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку (підпункт 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку).

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року, постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 листопада 2016 року скасовано. Визнано незаконною та нечинною Постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26 листопада 2014 року "Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів" в частині, а саме:

п. 1 Змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, в частині «а після слів «заставлене майно» доповнити словами «(крім випадку, передбаченого пунктом 11 цього переліку)»; доповнити розділ пунктом 11 такого змісту: «11. Іпотечні договори, що передбачають право звернення стягнення на предмет іпотеки у разі прострочення платежів за основним зобов`язанням до закінчення строку виконання основного зобов`язання. Для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого іпотечного договору; б) оригінал чи належним чином засвідчена копія договору, що встановлює основне зобов`язання; в) засвідчена стягувачем копія письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання, що була надіслана боржнику та майновому поручителю (в разі його наявності), з відміткою стягувана про непогашення заборгованості; г) оригінали розрахункового документа про надання послуг поштового зв`язку та опису вкладення, що підтверджують надіслання боржнику письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання; ґ) довідка фінансової установи про ненадходження платежу»,

п. 2. Змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів: «Доповнити перелік після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту: «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин

2. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувана про непогашення заборгованості.».

Зобов`язано Кабінет Міністрів України опублікувати резолютивну частину постанови суду про визнання незаконною та нечинною Постанови Кабінету Міністрів України № 662 від 26 листопада 2014 року "Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів" в частині, у виданні, в якому її було офіційно оприлюднено, після набрання постановою законної сили.

Постановою Великої Палати Верховного Суду від 20 червня 2018 року у справі № 826/20084/14 (провадження № 11-174ас18) відмовлено в задоволенні заяви Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» про перегляд ухвали Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року.

Відповідно до пункту 1 Переліку (в редакції на момент вчинення виконавчого напису) «Нотаріально посвідчені договори, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно», для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання.

Установлені судами обставини свідчать, що серед документів наданих Банком нотаріусу для вчинення виконавчого напису оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів), за яким стягнення заборгованості може провадитися у безспірному порядку, відсутній. Надана нотаріусу анкета-заява позичальника не посвідчена нотаріально, не містить умов щодо збільшення кредитного ліміту на картковому рахунку позичальника, умов та порядку нарахування відсотків, відповідальності за порушення зобов`язань, а отже не могла бути тим договором, за яким стягнення заборгованості могло бути проведено у безспірному порядку шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису.

За таких обставин апеляційний суд мав задовольнити позов ОСОБА_1 у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника.

Ст. 50 Закону передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти.

Суд повторює, що спірний кредитний договір укладено між сторонами у письмовій формі, можливо шляхом підписання електронними цифровими підписами, його не посвідчено у нотаріальному порядку, а, відтак, нотаріусом не дотримано зазначених вимог закону України "Про нотаріат" щодо права вчинити виконавчий напис на не нотаріально посвідченому кредитному договорі.

Відповідно до ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

У пункті 54 рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Трофимчук проти України", заява № 4241/03 від 28.10.2010, вказано, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (рішення у справі "Ґарсія Руіз проти Іспанії", заява N 30544/96, п. 26, ECHR 1999-I).

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Серявін та інші проти України", заява № 4909/04, від 10 лютого 2010 року).

Ураховуючи зазначене, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, у т.ч. з точки зору їх достатності, суд робить висновок що спірний виконавчий напис нотаріуса не відповідає закону а, відтак, суд визнає його таким, що не підлягає виконанню і задовольняє позов повністю у відповідній частині.

З`ясування правомірності вчиненні відповідачем чи приватним нотаріусом інших дій, дотримання порядку листування, повноти документів тощо не впливає на висновок суду про відсутність підстав для задоволення позову через недотримання вимог до вчинення виконавчого напису.

Відповідач не позбавлений можливості звернутися до суду з позовом до позивача про стягнення коштів за кредитним договором.

Відповідно довідки виданої Веселоподільською ДСС інституту біоенергетичних культур і цукрових буряків національної академії аграрних наук України № 50 від 17.12.2020 із заробітної плати позивача ОСОБА_2 були здійснені відрахування за постановою від 22.05.2020 ВП №62118299 виданою за виконавчим документом: виконавчий напис №5206 виданий 05.05.2020 на користь ТОВ «Фінансова компанія «Фінанс Інновація», сумами 1947,82 грн, 2155,40 грн., 2260,13 грн., 2267,19 грн., 1677,59 грн., 1664,20 грн., 1030,53 грн а всього 13002,86 грн (а.с. 95).

Суд приймає вказаний документ як достатній, достовірний і належний доказ отримання відповідачем усього 13002,86 грн за рахунок заробітної плати позивача.

Будь-якого доказу на спростування вірності вказаної довідки відповідач до суду не надав.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Відтак суд також задовольняє позовну вимогу щодо стягнення з відповідача на користь позивача фактично утриманих із заробітку позивача 13002,86 грн за спірним (незаконним) виконавчим написом.

Правничу допомогу позивачеві ОСОБА_2 у справі надавала адвокат І.М.Гайтота ("Адвокатське бюро "Ірини Гайтоти"), що підтверджено копією свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю І.М.Гайтоти , ордером на надання правничої допомоги серія ПТ № 213379, договором - дорученням про надання правової допомоги від 12.10.2020 де у п.4.2 зазначено що розрахунок за виконану роботу здійснюється замовником на підставі Актів приймання-передачі юридичних послуг, шляхом перерахування коштів на банківський рахунок Виконавця, або розрахунок готівковими коштами.

21.12.2020 сторони підписали акт прийняття-передачі юридичних послуг на суму 4700,00 грн із зазначенням витрачених адвокатом І.М.Гайтота 8 годин на надання послуг (виконання робіт), 1 судове засідання, 1 адвокатський запит для ОСОБА_2 у цій цивільній справі.

Отже позивач сплатив 4700,00 грн за отримання правової допомоги.

Відповідач в запереченні проти збільшення позовних вимог заперечував проти розміру витрат на правову допомогу.

Відповідно до ст. 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України).

За змістом ч.ч. 1-4 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до ч.ч. 2, 3, 8, 9 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати (окрім судового збору), пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

У випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами, або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Додаткова Постанова Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020, справа № 755/9215/15-ц, зазначила, що підсумовуючи, можна зробити висновок, що ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.

Зі змісту статей 10, 11, 12, 13 ЦПК України в узагальненому вигляді, при вирішенні цивільного спору, у тому числі і при вирішенні питання щодо розподілу судових витрат, суд керується Конституцією України, законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, застосовує інші правові акти, враховує завдання цивільного судочинства, забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами, особливості предмета спору та ціну позову, складність справи, її значення для сторін та час, необхідний для розгляду справи, покладення доведення обставин, які мають значення для справи, саме сторонами, права яких є рівними, як і покладення саме на кожну сторону ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій та з урахуванням меж заявлених вимог та заперечень та обсягу поданих доказів.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

За положеннями пункту 4 статті 1, частин третьої та п`ятої статті 27 Закону України від 5 липня 2012 року № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі - Закон № 5076-VI) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. До договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права. Зміст договору про надання правової допомоги не може суперечити Конституції України та законам України, інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, присязі адвоката України та правилам адвокатської етики.

Пунктом 9 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI).

Відповідно до статті 19 Закону № 5076-VI видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону № 5076-VI).

При встановленні розміру гонорару відповідно до частини третьої статті 30 Закону № 5076-VI врахуванню підлягають складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, витрачений ним час, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини.

Також за статтею 28 Правил адвокатської етики, затверджених Звітно-виборним з`їздом адвокатів України від 9 червня 2017 року гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів професійної правничої (правової) допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата тощо), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини.

Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява № 19336/04, § 268)).

Ураховуючи зазначені законодавчі приписи, у т.ч. керуючись вимогами дійсності, співмірності, необхідності, розумності розміру, складності справи, фінансового стану учасників справи, обсягу доказів у справі, кількості судових засідань у яких брав участь представник позивача, поведінку сторін під час розгляду справи тощо, суд зменшує заявлені витрати на професійну правничу допомогу з 4700 грн до 2000,00 грн.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, ст. 22 Закону України "Про захист прав споживачів" суд стягує з відповідача в дохід держави 840,80 грн судового збору із позовної вимоги немайнового характеру (про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню); 420,40 грн судового збору із задоволеної судом заяви про забезпечення позову; 840,80 грн судового збору із задоволеної судом позовної вимоги майнового характеру (стягнення коштів), а всього 2102,00 грн.

Підстав для скасування заходів забезпечення позову, застосованих ухвалою Семенівського районного суду Полтавської області від 21.12.2020, справа №547/1104/20, провадження № 2-з/547/23/20, шляхом зупинення стягнення на підставі спірного виконавчого напису, - не має.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 258, 259, 264, 265, 273, 280-284, 351, 352, 354, 355 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задоволити повністю.

Визнати виконавчий напис приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Баршацького Ігоря Вікторовича № 5206 від 05.05.2020, яким стягнуто з ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Фінанс Інновація" 16680,00 грн, - таким, що не підлягає виконанню.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Фінанс Інновація" на користь ОСОБА_2 13002,86 грн.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Фінанс Інновація" на користь ОСОБА_2 2000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу, відмовивши у стягненні відповідних витрат у більшому розмірі у сумі 4700,00 грн.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Фінанс Інновація" 2102,00 грн судового збору в дохід держави.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку учасниками справи до Полтавського апеляційного суду протягом 30-ти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом 30 днів з дня вручення йому повного рішення суду.

У разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи.

Якщо протягом вказаного строку за заявою позивача (стягувача) буде відкрито виконавче провадження, вказані заходи забезпечення позову діють до повного виконання судового рішення.

Позивач - ОСОБА_2 (АДРЕСА_1; РНОКПП НОМЕР_4 ).

Відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінанс Інновація» (м. Київ, бульвар Вацлава Гавела. буд. 4, офіс 520, ).

Третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Баршацький Ігор Вікторович (м. Київ, Рейтарська/пров.Георгіївський, буд. 6-3 літ.А, каб.2-7).

Третя особа - Приватний виконавець Виконавчого округу м.Києва Єфіменко Денис Олегович (м.Київ, вул. Кирилівська, буд. 172, офіс 65).

Суддя В.Ф.Харченко