Ухвала

Іменем України

Єдиний унікальний номер справи 824/190/21
Номер провадження 22-вк/824/216/2021
Головуючий у суді першої інстанції Л.Д. Поливач

18 листопада 2021 року місто Київ

Номер справи 824/190/21

Київський апеляційний суд у складі судді судової палати з розгляду цивільних справ Поливач Л.Д., за участю секретаря судового засідання Сірої Ю.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві заяву 3NRG GmbH про надання дозволу на виконання рішення Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті України від 30 червня 2021 року у справі №329/2020 за позовом 3NRG GmbH до Приватного підприємства «Тайфун-Плюс» про стягнення грошових коштів, -

в с т а н о в и в :

3NRG GmbH у серпні 2021 року звернулося до суду із заявою про надання дозволу на виконання рішення Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті України від 30 червня 2021 року у справі №329/2020 за позовом 3NRG GmbH до ПП «Тайфун-Плюс» про стягнення грошових коштів.

Свою заяву 3NRG GmbH мотивувало тим, що 30.06.2021 Міжнародним комерційним арбітражним судом при Торгово-промисловій палаті України було ухвалено рішення у справі №329/2020 за позовом компанії 3NRG GmbH до ПП «Тайфун-Плюс», де спір між сторонами виник на підставі Контракту №14/18 від 06.07.2018 у зв`язку із неналежним виконанням боржником - ПП «Тайфун-Плюс» своїх зобов`язань, а саме щодо нездійснення поставки належним чином оплаченого 3NRG GmbH товару. Вказаним рішенням з відповідача на користь 3NRG GmbH стягнуто 12689,86 Євро попередньої оплати та процентів річних, 600 доларів США та 1300,61 Євро арбітражного збору, стягнуто витрати позивача на захист своїх інтересів у МКАС у сумі 3452, 00 Євро.

Оскільки, вказане рішення міжнародного комерційного арбітражу набуло остаточності та підлягає обов`язковому виконанню, а ПП «Тайфун-Плюс» у добровільному порядку відмовляється його виконувати, 3NRG GmbH змушене було звернутися до суду із даною заявою, відповідно до вимог якої просило суд надати дозвіл на примусове виконання рішення Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті України від 30 червня 2021 року у справі №329/2020 та видати відповідний виконавчий лист на примусове стягнення з ПП «Тайфун-Плюс» на користь 3NRG GmbH 12689,86 Євро попередньої оплати та процентів річних, 600 доларів США та 1300,61 Євро арбітражного збору, 5000 Євро витрат на правову допомогу, 1135 грн на оплату судового збору та 300 грн на оплату інших витрат, пов`язаних з розглядом справи, а всього 18990,47 Євро, 600 доларів США та 1435 грн.

На обґрунтування вимог стягнення з боржника витрат на правову допомогу у розмірі 5000 Євро та 300 грн заявник посилався на положення статтей 133, 137, 141, 258 та 479 ЦПК України, а також на передбачений статтею 2 ЦПК України принцип цивільного судочинства з відшкодування судових витрат. Зазначив, що на виконання укладеного між 3NRG GmbH та АО «Арцінгер» договору про надання правової допомоги заявник 21.07.2021 сплатив оплату наданих останнім послуг з надання правової допомоги у цій справі в розмірі 5000 Євро.

У відповідності до вимог частини четвертої статті 477 ЦПК України про надходження заяви Київським апеляційним судом було повідомлено боржника та запропоновано йому подати можливі заперечення щодо цього клопотання.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 20 вересня 2021 року заяву було призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні.

27.09.2021 на адресу суду від ПП «Тайфун-Плюс» надійшли письмові заперечення, у яких представник відповідача просив суд відмовити у задоволенні поданої заяви про надання дозволу на виконання рішення Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті України від 30 червня 2021 року у справі №329/2020 за позовом 3NRG GmbH до ПП «Тайфун-Плюс» про стягнення грошових коштів.

В обґрунтування поданих заперечень представник боржника вказував, що обставини, які були предметом розгляду у міжнародному комерційному арбітражі стосувалися правовідносин між сторонами, які виникли після спливу дії укладеного між ними контракту. А саме зазначив, що 06.07.2018 сторони арбітражного розгляду уклали контракт №14/18 на купівлю-продаж брикетів паливних з тирси і відходів деревини твердолистяних порід Pini&Kay, деревних гранул з тирси твердолистяних порід, відповідно до якого відповідач продає, а позивач купує на умовах FCA Ожидів (Інкотермс 2010) вказаний товар. Надалі, сторони шляхом підписання додаткової угоди №1 від 28.12.2018 продовжили термін дії контракту до 31.12.2019, після чого між ними не укладалось будь-яких додаткових угод спрямованих на продовження дії раніше укладеного контракту №14/18 на купівлю-продаж зазначеного вище товару.

Відповідно, після закінчення строку дії контракту, з урахування внесених до нього змін згідно Додаткової угоди №1 від 28.12.2018, між сторонами перестали існувати домовленості, визначені цим контрактом, щодо порядку та умов виконання зобов`язань, окрім тих, що мали місце протягом дії договору.

Таким чином, на переконання ПП «Тайфун-Плюс» предметом розгляду міжнародного комерційного арбітражу був спір щодо правових зобов`язань, які виникли між сторонами після закінчення строку дії договору. А тому, арбітражний суд розглянув спір, що виник між сторонами після завершення терміну дії договору, а не під час фактичного існування правових зобов`язань за контрактом №14/18.

Як вказав боржник у поданих запереченнях, оскільки вказаний спір виник між сторонами поза межами строку дії контракту, у якому містилося арбітражне застереження, він повинен був розглядатися Господарським судом Львівської області, оскільки продавцем товару є юридична особа, що зареєстрована у межах територіальної юрисдикції цього суду, а між сторонами відсутні домовленості щодо передачі спору на розгляд іншому суду.

Представник заявника 3NRG GmbH - Наконечний В.В. у судовому засіданні подану заяву підтримав та просив суд про її задоволення, посилаючись на обставини, що викладені у ній.

Представник боржника ПП «Тайфун-Плюс» у судове засідання не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлявся судом належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення. Будь-яких заяв чи клопотань, щодо розгляду справи за відсутності представника відповідача станом на день розгляду справи до суду від відповідача не надходило.

Оскільки абзацом другим частини першої статті 477 ЦПК України передбачено, що неявка сторін чи однієї із сторін, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає судовому розгляду заяви, а також враховуючи той факт, що судом у відповідності до вимог частини шостої вказаної норми не встановлено поважних причин для відкладення розгляду заяви, суд вважав за можливим провести розгляд даної справи за відсутності представника відповідача.

Крім того, 30.09.2021 та 20.10.2021 на адресу суду від відповідача надійшли клопотання про зупинення провадження у даній справі до набрання законної сили рішенням у цивільній справі №824/225/21 за заявою ПП «Тайфун-Плюс» про скасування рішення Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті України від 30.06.2021 у справі №329/2020, яка наразі розглядається Київським апеляційним судом.

Ухвалою суду від 18 листопада 2021, занесеної до протоколу судового засідання, судом відмовлено у задоволенні вказаних клопотань. Відмовляючи ПП «Тайфун-Плюс» у зупиненні провадження у даній справі, суд виходив із того, що останнім не було належним чином обґрунтовано об`єктивної неможливості розгляду даної справи до набрання законної сили рішеннмя у справі №824/225/21, де відповідач подав заяву про скасування рішення міжнародного комерційного арбітражного суду, про надання дозволу на виконання якого 3NRG GmbH звернулося до суду із відповідною заявою у цій справі.

Крім того, вивчивши мотиви направлених боржником клопотань, суд дійшов висновку, що за відсутності будь-якої об`єктивної неможливості розгляду даної справи, до вирішення іншої справи, зібрані у справі докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду у цій справі, оскільки докази та обставини у провадженні про надання дозволу на виконання рішення міжнародного комерційного арбітражу та про скасування рішення міжнародного комерційного арбітражу є тотожними. Водночас, суд врахував і той факт, що відповідач звернувся до суду з заявою про скасування рішення МКАСу, лише після того, як позивачем було заявлено вимогу до суду про надання дозволу на виконання цього рішення, що може свідчити про навмисне затягування відповідачем розгляду даної справи. Суд взяв до уваги строк, визначений законом на розгляд судом заяви про надання дозволу на виконання рішення МКАСу, який вже судом порушено через неодноразову неявку представника відповідача у судові засідання. Крім того, станом на момент розгляду вказаних клопотань Київським апеляційним судом не вирішено питання про відкриття провадження у справі №824/225/21, ухвалою Київського апеляційного суду заява відповідача про скасування рішення МКАСу залишена без руху, заявнику наданий строк на усунення зазначених судом недоліків заяви. Взявши до уваги усі вищезазначені факти, суд відмовив відповідачу у зупиненні провадження у справі.

Заслухавши пояснення осіб, які з`явилися у судове засідання, дослідивши матеріали справи, а також зваживши доводи заяви та направлені боржником проти неї заперечення, суд приходить до висновку, що подана 3NRG GmbH заява підлягає частковому задоволенню, з огляду на таке.

Як вбачається з матеріалів справи, 06.07.2018 ПП «Тайфун-Плюс» (продавець) та 3NRG GmbH (покупець) уклали контракт №14/18 (далі - Контракт), у відповідності до умов якого визначили, що продавець продає, а покупець купує на умовах FCA Ожидів (Інкотермс 2010) брикети паливні з тирси і відходів деревини твердолистяних порід Pini&Kay, деревні гранули з тирси твердолистяних порід (далі - товар). Умови поставки товару, які не обговорені в даному контракті, вказуються в рахунках-фактурах до даного контракту, які є невід`ємною частиною даного контракту (а.с.56-57).

В укладеному між сторонами Контракті, а саме у п.п.8.2, 8.3 міститься арбітражне застереження, відповідно до якого у випадку, якщо сторони не домовляться про вирішення суперечностей і спорів, які виникли щодо виконання даного контракту, вони підлягають вирішенню у відповідності з процесуальним порядком Міжнародного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті України в м.Київ, рішення якого є остаточним і обов`язковим для виконання для обох сторін. Право, яке регулює даний контракт є матеріальне законодавство України. Місце проведення засідання суду - м.Київ. Мовою арбітражного провадження є українська.

У зв`язку з невиконанням ПП «Тайфун-Плюс» своїх зобов`язань за укладеним із 3NRG GmbH контрактом №14/18 від 06.07.2018, останнє на підставі його пунктів 8.2, 8.3 звернулося до Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті України з відповідним позовом.

30 червня 2021 року Міжнародним комерційним арбітражним судом при Торгово-промисловій палаті України ухвалено рішення у справі №329/2020 за позовом 3NRG GmbH до ПП «Тайфун-Плюс», яким стягнуто з ПП «Тайфун-Плюс», зареєстрованого згідно із законодавством України, внесеного до Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України під номером 36741547, що знаходиться за адресою: Україна, 80530, Львівська область, Буський район, с. Ожидів, вул. Шашкевича, буд. 41, на користь компанії 3NRG GmbH, зареєстрованої згідно із законодавством Німеччини за реєстраційним номером у Торговельному реєстрі Дрездена HRB 32364, юридична адреса якої: Німеччина, 01909, Schmiedefeld, Hauptstrasse 21, 12 689,86 Євро (дванадцять тисяч шістсот вісімдесят дев`ять Євро 86 євроцентів) попередньої оплати та процентів річних, 600,00 доларів США (шістсот доларів США) та 1 300,61 Євро (одна тисяча триста Євро, 61 євроцент) арбітражного збору, а також 3 452,00 Євро (три тисячі чотириста п`ятдесят два Євро) витрат Позивача на захист своїх інтересів у МКАС (а.с.12-55).

У відповідності до п.237 вказаного рішення, воно набирає чинності з дати його винесення, є остаточним і підлягає негайному виконанню.

Правовідносини щодо визнання та виконання рішень міжнародних комерційних арбітражів в Україні урегульовані статтею V Конвенції про визнання та виконання іноземних арбітражних рішень від 10 червня 1958 року (Нью-Йоркська Конвенція), яка набула чинності для України 10 січня 1961 року, статтею 35 Закону України «Про міжнародний комерційний арбітраж» та положеннями розділу IX ЦПК України.

Відповідно до частини першої статті 35 Закону України «Про міжнародний комерційний арбітраж» арбітражне рішення, незалежно від того, в якій країні воно було винесено, визнається обов`язковим і при поданні до компетентного суду письмового клопотання виконується з урахуванням положень цієї статті та статті 36.

Визнання та надання дозволу на виконання рішення міжнародного комерційного арбітражу - це поширення законної сили такого рішення на територію України і застосування засобів примусового виконання в порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом України.

Порядок розгляду і вирішення заяви про визнання та надання дозволу на виконання рішення міжнародного комерційного арбітражу визначені в Главі 3 Розділу ІХ ЦПК України «Визнання та виконання рішень іноземних судів, міжнародних комерційних арбітражів в Україні, надання дозволу на примусове виконання рішень третейських судів».

У частинах першій, третій статті 482 ЦПК України визначено, що надання дозволу на виконання рішення міжнародного комерційного арбітражу, якщо місце арбітражу знаходиться на території України, здійснюється судом у порядку, встановленому цією главою, з особливостями, передбаченими цією статтею. До постановлення ухвали по суті поданої заяви про надання дозволу на примусове виконання рішення міжнародного комерційного арбітражу будь-яка сторона арбітражного розгляду в установлені законом порядку та строки має право звернутися до суду із заявою про скасування цього ж рішення та просити розглянути його спільно із заявою про надання дозволу на виконання цього рішення в одному провадженні.

Згідно з частиною третьою статті 475 ЦПК України заява про визнання і надання дозволу на виконання рішення міжнародного комерційного арбітражу подається до апеляційного суду, юрисдикція якого поширюється на місто Київ, протягом трьох років з дня прийняття рішення міжнародним комерційним арбітражем.

Відповідно до вимог частини першої статті 474 ЦПК України рішення міжнародного комерційного арбітражу (якщо його місце знаходиться за межами України), незалежно від того, в якій країні воно було винесено, визнається та виконується в Україні, якщо їх визнання та виконання передбачено міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності

У разі якщо визнання та виконання рішення міжнародного комерційного арбітражу залежить від принципу взаємності, вважається, що він існує, оскільки не доведено інше (частина друга статті 474 ЦПК України).

Вирішуючи питання про визнання та надання дозволу на виконання рішення міжнародного комерційного арбітражу, суд не може оцінювати, чи законним є прийняте рішення, обговорювати його правильність по суті чи вносити будь-які зміни до його змісту, а перевіряє лише дотримання строків звернення з клопотанням, дотримання вимог процесуального закону щодо його форми і змісту та наявність обставин, які можуть бути підставою для відмови в задоволенні заяви.

Нью-Йоркська Конвенція про визнання та виконання іноземних арбітражних рішень 1958 року встановлює, що кожна Договірна Держава визнає арбітражні рішення як обов`язкові і приводить їх до виконання згідно з процесуальними нормами тієї території, де запитується визнання і приведення у виконання цих рішень, на умовах, викладених у нижченаведених статтях Конвенції.

Стаття 4 вказаної Конвенції визначає, що для визнання і приведення у виконання рішення іноземного арбітражного суду сторона, яка просить про таке визнання і виконання, при подачі відповідного прохання надає: a) належним чином засвідчений оригінал арбітражного рішення або належним чином завірену копію такого; b) оригінал арбітражної угоди або її належним чином засвідчену копію. Якщо арбітражне рішення або угода викладені не офіційною мовою тієї країни, де порушене клопотання про визнання і приведення у виконання рішення, також надається переклад цих документів на офіційну мову. Переклад засвідчується офіційним чи присяжним перекладачем чи дипломатичною або консульською установою.

Згідно з вимогами частини четвертої статті 476 ЦПК України до заяви про визнання і надання дозволу на виконання рішення міжнародного комерційного арбітражу додаються: 1) оригінал належним чином засвідченого арбітражного рішення або нотаріально завірена копія такого рішення; 2) оригінал арбітражної угоди або нотаріально звірена копія такої угоди; 3) документ, що підтверджує сплату судового збору; 4) копії заяви про визнання і надання дозволу на виконання рішення міжнародного комерційного арбітражу відповідно до кількості учасників судового розгляду; 5) довіреність або інший документ, що підтверджує повноваження особи на підписання заяви; 6) засвідчений відповідно до законодавства переклад перелічених у пунктах 1-3 та 5 цієї частини документів українською мовою або мовою, передбаченою міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною радою України, якщо вони викладені іншою мовою.

Як вбачається з матеріалів справи, при зверненні до суду із заявою про надання дозволу на виконання рішення Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті України від 30 червня 2021 року, ухваленого у справі №329/2020 за позовом 3NRG GmbH до Приватного підприємства «Тайфун-Плюс» про стягнення грошових коштів, 3NRG GmbH дотрималось визначеного статтею 475 ЦПК України порядку та трирічного строку на подання заяви про надання дозволу на виконання вказаного вище рішення.

З матеріалів справи також вбачається, що до заяви 3NRG GmbH долучено документи у відповідності до переліку, визначеного статтею 4 Конвенції, що узгоджуються з положеннями статті 476 ЦПК України та статті 36 Закону України «Про міжнародний комерційний арбітраж», а саме: нотаріально завірена копія арбітражного рішення Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті України від 30 червня 2021 року; нотаріально завірена копія арбітражної угоди (Контракту №14/18 від 06.07.2018).

У направлених до суду письмових запереченнях проти поданої 3NRG GmbH заяви про надання дозволу на виконання рішення міжнародного комерційного арбітражу, ПП «Тайфун-Плюс» просило відмовити у задоволенні цієї заяви з тих підстав, що предметом розгляду міжнародного комерційного арбітражу був спір щодо правових зобов`язань, які виникли між сторонами після завершення терміну дії договору, а не під час фактичного існування правових зобов`язань за контрактом №14/18, де містилося арбітражне застереження.

Вказував, що строк дії контракту №14/18 у відповідності до укладеної між сторонами додаткової угоди №1 від 28.12.2018 закінчився 31.12.2019, а його сторони у письмовому вигляді не вирішували питання щодо його продовження.

Враховуючи той факт, що рішенням Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті України від 30 червня 2021 року у справі №329/2020 було вирішено позовні вимоги 3NRG GmbH щодо оплати поставок товару, здійснених після 31.12.2019, то відповідно на ці правовідносини не могла бути поширена дія контракту №14/18 від 06.07.2018, яким була врегульована можливість вирішення спорів між сторонами у арбітражному суді. У зв`язку із цим боржник вважав, що на підставі п.п.«в» п.1 ст.478 ЦПК України суд повинен відмовити у задоволенні заяви позивача в арбітражному розгляді про надання дозволу на виконання вищевказаного рішення міжнародного комерційного арбітражу.

Перелік підстав для відмови у визнанні і наданні дозволу на виконання рішення міжнародного комерційного арбітражу визначено в статті 478 ЦПК України, яка узгоджується з положеннями статті 36 Закону України «Про міжнародний комерційний арбітраж».

Вищевказаними нормами передбачено, що суд відмовляє у визнанні і наданні дозволу на виконання рішення міжнародного комерційного арбітражу, якщо:

1) на прохання сторони, проти якої воно спрямоване, якщо ця сторона подасть суду доказ того, що:

а) одна із сторін в арбітражній угоді була якоюсь мірою недієздатною; або ця угода є недійсною за законом, якому сторони цю угоду підпорядкували, а в разі відсутності такої вказівки, - за законом держави, де рішення було винесено; або

б) сторону, проти якої винесено рішення, не було належним чином сповіщено про призначення арбітра чи про арбітражний розгляд або з інших поважних причин вона не могла подати свої пояснення; або

в) рішення винесено щодо спору, не передбаченого арбітражною угодою, або такого, що не підпадає під її умови, або містить постанови з питань, що виходять за межі арбітражної угоди; проте якщо постанови з питань, охоплених арбітражною угодою, можуть бути відокремлені від тих, які не охоплюються такою угодою, то та частина арбітражного рішення, яка містить постанови з питань, що охоплені арбітражною угодою, може бути визнана і виконана; або

г) склад міжнародного комерційного арбітражу або арбітражна процедура не відповідали угоді між сторонами або, за відсутності такої, не відповідали закону тієї держави, де мав місце арбітраж; або

ґ) рішення ще не стало обов`язковим для сторін, або було скасовано, або його виконання зупинено судом держави, в якій або згідно із законом якої воно було прийнято; або

2) якщо суд визнає, що:

а) відповідно до закону спір, з огляду на його предмет, не може бути переданий на вирішення міжнародного комерційного арбітражу; або

б) визнання та виконання цього арбітражного рішення суперечить публічному порядку України.

Аналогічні підстави для відмови у визнанні та виконанні арбітражного рішення містяться і в статті 5 Конвенції про визнання та виконання іноземних арбітражних рішень (Нью-Йорк, 10 червня 1958 року).

Отже, тягар доведення наявності підстав для відмови у визнанні і виконанні арбітражного рішення покладається на сторону, яка заперечує проти заяви позивача.

За положеннями статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, передбачених цим кодексом.

Вивчивши викладені боржником заперечення проти поданої 3NRG GmbH заяви про надання дозволу на виконання рішення Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті України від 30 червня 2021 року у справі №329/2020, а також дослідивши додані до них докази, суд дійшов висновку про необґрунтованість тверджень ПП «Тайфун-Плюс» про те, що рішення міжнародного комерційного арбітражу винесено щодо спору, не передбаченого арбітражною угодою, з огляду на таке.

Так, згідно з пунктом 1 частини другої статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Встановлено, що договірні відносини, що склалися між сторонами у арбітражній справі, за своєю правовою природою мають ознаки договору поставки.

Згідно положень частини першої статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до частини першої статті 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно із частинами першою та другою статті 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Статтею 655 Цивільного кодексу України визначено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до статті 662 Цивільного кодексу України продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу. Продавець повинен одночасно з товаром передати покупцеві його приналежності та документи (технічний паспорт, сертифікат якості тощо), що стосуються товару та підлягають переданню разом із товаром відповідно до договору або актів цивільного законодавства.

Згідно зі статтею 662 Цивільного кодексу України продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

З матеріалів справи убачається, що 06.07.2018 ПП «Тайфун-Плюс» (продавець) та 3NRG GmbH (покупець) уклали контракт №14/18, у відповідності до умов якого визначили, що продавець продає, а покупець купує на умовах FCA Ожидів (Інкотермс 2010) брикети паливні з тирси і відходів деревини твердолистяних порід Pini&Kay, деревні гранули з тирси твердолистяних порід (далі - товар). Умови поставки товару, які не обговорені в даному контракті, вказуються в рахунках-фактурах до даного контракту, які є невід`ємною частиною даного контракту.

Відповідно до п.3 вказаного контракту сторони погодили, що ціна встановлюється за одну тонну на умовах FCA і вказується в рахунках-фактурах, які є невід`ємною частиною даного контракту. Загальна сума контракту складає 50000 Євро.

Згідно умов п.4.1 вказаного контракту сторони визначили, що початок поставки: з моменту підписання контракту, а завершення поставки - 31.12.2018 з правом продовження контракту.

Як убачається зі змісту рішення Міжнародного комерційного арбітражного суду від 30 червня 2021 року та що не заперечується сторонами арбітражного розгляду, 28.12.2018 між ними було укладено Додаткову угоду №1 до Контракту №14/18 від 06.07.2018, якою викладено у новій редакції його пункт 4.1 та визначено, що початок поставки: з моменту підписання контракту, а завершення поставки - 31 грудня 2019 року з правом продовження контракту.

Згідно змісту наданого суду контракту №14/18 від 06.07.2018, сторони чітко погодили, що умови поставки визначеного договором товару, які не обговорені в даному контракті, вказуються в рахунках фактурах до даного контракту, які є невід`ємною частиною даного Контракту.

На підставі п.6 контракту оплата поставки повинна проводитися шляхом попередньої оплати за товар переказом на валютний рахунок продавця або внесенням готівки на рахунок продавця в банку. Платіж вважається виконаним після того, як продавець підтвердить його отримання, витрати по банківських операціях (комісія банку) оплачується продавцем.

Аналізуючи умови укладеного між 3NRG GmbH та ПП «Тайфун-Плюс» Контракту, можна дійти висновку, що всі поставки за таким контрактом відбувалися після виставлення продавцем, тобто ПП «Тайфун-Плюс», рахунків фактур, перерахування покупцем відповідних попередніх оплат за цими рахунками, після чого сторони оформляли пакет товаросупровідних документів, включаючи комерційні рахунки, на кожну партію товару, які відвантажували на кожний окремий автотранспорт, який подавав покупець.

У пунктах 78-94 рішення Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті України від 30 червня 2021 року у справі №329/2020, зазначено таке:

«23 вересня 2020 року відповідач виставив позивачу рахунок на попередню оплату/ pro-forma invoice №106 на суму 21060 Євро на поставку «wood fuel briquettes pressed from sawdust and wasters of wood of deciduous kinds - briquettes Pini&Kay/ Деревина паливна пресована у вигляді брикетів з тирси і відходів деревини листяних порід - паливні брикети Pini&Kay» загальною вагою 234 т.

28 вересня 2020 року відповідач виставив позивачурахунок на попередню оплату/ pro-forma invoice №109 на суму 16848 Євро на поставку «wood fuel pellets pressed from sawdust of deciduous kinds (wood pellets) with a diameter 6 mm» загальною вагою 187,2т.

29 вересня 2020 року рахунок №106 був відкоригований на прохання позивача та пересланий представником відповідача позивачу. Сума попередньої оплати за відкоригованим рахунком №106 становить 10530 Євро, загальна вага паливних брикетів - 117 т. Відповідач наголошує, що таке коригування було здійснено з формальних міркувань для цілей ведення бухгалтерського та управлінського обліку позивача, щоб «закрити оплату за вересень».

30 вересня 2020 року позивач здійснив оплату в розмірі 27216 Євро з призначенням платежу: «pro-forma 106+109». 01 жовтня 2020 року на рахунок відповідача було зараховано 27198,50 Євро, за вирахуванням комісій, але відповідач визнає, що платіж був зроблений на суму 27216 Євро.

01 жовтня 2020 року відповідач здійснив поставку деревини паливної пресованої у вигляді брикетів, розміром 58х58х225 мм з тирси і відходів деревини листяних порід, на загальну суму 2073,6 Євро відповідно до комерційного рахунку №104 від 01 жовтня 2020 року, замовлення №РО2535.

02 жовтня 2020 року відповідач здійснив поставку деревини паливної пресованої у вигляді гранул з тирси листяних порід (деревні гранули) діаметром 6 мм на загальну суму 2106 Євро відповідно до комерційного рахунку №105 від 02 жовтня 2020 року, замовлення №РО02531.

07 жовтня 2020 року відповідач здійснив поставку деревини паливної пресованої у вигляді гранул з тирси листяних порід (деревні гранули) діаметром 6 мм на загальну суму 2106 Євро відповідно до комерційного рахунку №106 від 07 жовтня 2020 року, замовлення №РО02530.

09 жовтня 2020 року відповідач здійснив поставку деревини паливної пресованої у вигляді гранул з тирси листяних порід (деревні гранули) діаметром 6 мм на загальну суму 2106 Євро відповідно до рахунку №107 від 09 жовтня 2020 року, замовлення №РО02577.

09 жовтня 2020 року відповідач здійснив поставку деревини паливної пресованої у вигляді брикетів, розміром 58х58х225 мм з тирси і відходів деревини листяних порід, на загальну суму 2073,6 Євро відповідно до комерційного рахунку №108 від 09 жовтня 2020 року, замовлення №РО2536.

09 жовтня 2020 року відповідач здійснив поставку деревини паливної пресованої у вигляді брикетів, розміром 58х58х225 мм з тирси і відходів деревини листяних порід, на загальну суму 2073,6 Євро відповідно до комерційного рахунку №109 від 09 жовтня 2020 року, замовлення №РО2537.

19 жовтня 2020 року відповідач здійснив поставку деревини паливної пресованої у вигляді гранул з тирси листяних порід (деревні гранули) діаметром 6 мм на загальну суму 2106 Євро відповідно до комерційного рахунку №111 від 19 жовтня 2020 року, замовлення №РО02578.

Крім того, 19 жовтня 2020 року відповідно до листа перевізника від 17 грудня 2020 року, автотранспорт НОМЕР_1 / НОМЕР_2 та НОМЕР_3 / НОМЕР_4 був поданий на пункт завантаження - вул.Шишкевича, 41, смт.Ожидів, 80530, ПП «Тайфун-Плюс» - під навантаження паливних гранул/ wood fuel pellets pressed from sawdust of deciduous kinds (wood pellets) with a diameter 6 mm загальною вагою 23,4 т для кожного автомобіля. Але уповноважені особи відповідача по прибуттю автотранспорту відмовили у допуску автотранспорту на територію підприємства із посиланням на неготовність товару до завантаження. Автотранспорт знаходився за адресою пункту завантаження протягом 32 годин в очікуванні завантаження. Завантаження не відбулося через відмову представників відповідача його здійснювати 20 жовтня 2020 року, після чого автотранспорт залишив пункт завантаження.

Інших поставок за контрактом здійснено не було.

Всього протягом 2018-2020 року відповідач поставив позивачу товару на загальну суму 241732,50 Євро, що підтверджується CMR у кількості 109 штук.

За цей же період позивач сплатив відповідачу 254368,50 Євро за Контрактом, що підтверджується повідомленнями SWIFT у кількості 23 штуки.

Отже, різниця між поставленим товаром і здійсненими оплатами складає 12636 Євро і між сторонами немає спору щодо цього.

23 грудня 2020 року позивач звернувся із позовною заявою до МКАС.».

З поданих боржником до суду письмових заперечень убачається, що ПП «Тайфун-Плюс» фактично не заперечує той факт, що після 31.12.2019 між сторонами не укладалось будь-яких додаткових письмових угод, спрямованих на продовження дії Контракту №14/18 від 06.07.2018. Разом з тим, останній також не заперечує проти того факту, що ним після 31.12.2019, а саме у 2020 році, виставлялись 3NRG GmbH рахунки на попередню оплату товару, які оплачувались покупцем, та здійснювались відповідні поставки.

Так, у вказаних запереченнях боржник посилався на те, що предметом розгляду міжнародного комерційного арбітражу був спір щодо правових зобов`язань, які виникнули між сторонами після закінчення строку дії Контракту №14/18 від 06.07.2018, оскільки спір виник саме за наслідком оплати та поставки товару у 2020 році. Вказував, що п.8.4 вказаного Контракту щодо підсудності вирішення між сторонами спорів з приводу поставки товарів у міжнародному комерційному арбітражі не має жодного відношення до правовідносин, які виникли у жовтні 2020 рок.

Однак, з`ясовуючи наявність визначених ст.ст.478, 482 ЦПК України підстав для відмови у наданні дозволу на виконання рішення міжнародного комерційного арбітражу, суд не погоджується із посиланням відповідача на ухвалення міжнародним комерційним арбітражем рішення щодо спору, не передбаченого арбітражною угодою з підстав закінчення строку дії Контракту №14/18 від 06.07.2018, у якому викладене арбітражне застереження, з огляду на таке.

Частиною першою статті 7 Закону України «Про міжнародний комерційний арбітраж» визначено, що арбітражна угода - це угода сторін про передачу до арбітражу всіх або певних спорів, які виникли або можуть виникнути між ними в зв`язку з будь-якими конкретними правовідносинами, незалежно від того, чи мають вони договірний характер чи ні. Арбітражна угода може бути укладена у вигляді арбітражного застереження в контракті або у вигляді окремої угоди.

За змістом даної норми виключно наявність арбітражної угоди, укладеної між сторонами, є підставою для розгляду справи арбітражним судом.

Відповідно до пункту 8.2 Контракту №14/18 від 06.07.2018 його сторони визначили, що «у випадку, якщо сторони не домовляться про вирішення суперечностей і спорів, які виникли щодо виконання даного контракту, вони підлягають вирішенню у відповідності з процесуальним порядком Міжнародного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті України в м.Київ, рішення якого є остаточним і обов`язковим для виконання для обох сторін. Право, яке регулює даний контракт є матеріальне законодавство України. Місце проведення засідання суду - м.Київ. Мовою арбітражного провадження є українська».

Вказаний пункт договору є арбітражним застереженням (угодою), що не заперечується сторонами.

Так, згідно пункту 4.1 Контракту сторони передбачили, що початок поставки: з моменту підписання контракту, завершення поставки 31 грудня 2018 року з правом продовження контракту.

При цьому, учасниками справи не заперечувався той факт, що Додатковою угодою №1 до Контракту №14/18 від 06.07.2018 було викладено у новій редакції його пункт 4.1 та визначено, що початок поставки: з моменту підписання контракту, а завершення поставки - 31 грудня 2019 року з правом продовження контракту.

Таким чином, сторонами була передбачена можливість продовження дії контракту після 31.12.2019.

Так, як убачається зі змісту рішення Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті України від 30 червня 2021 року у справі №329/2020, що фактично не заперечувалося учасниками арбітражного розгляду, після 31.12.2019 сторони у 2020 році продовжили виниклі між ними на підставі Контракту №14/18 від 06.07.2018 правовідносини з поставки товару, а саме ПП «Тайфун-Плюс» виставлялися рахунки-фактури, 3NRG GmbH здійснювалася їх оплата, а в подальшому ними здійснювалися дії з поставки визначеного таким контрактом товару.

За правилами частин першої, четвертої статті 28 Закону України «Про міжнародний комерційний арбітраж» третейський суд вирішує спір згідно з такими нормами права, які сторони обрали як такі, що застосовуються до суті спору. Якщо в ньому не висловлено іншого наміру, будь-яке положення права або системи права будь-якої держави повинно тлумачитись як таке, що безпосередньо відсилає до матеріального права цієї держави, а не до її колізійних норм. В усіх випадках третейський суд приймає рішення згідно з умовами угоди і з врахуванням торгових звичаїв, що стосуються даної угоди.

Відповідно до частин першої та другої статті 9 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про договори міжнародної купівлі-продажу товарів від 11 квітня 1980 року сторони зв`язані будь-яким звичаєм, щодо якого вони домовились, та практикою, яку вони встановили у своїх відносинах. За відсутності інших домовленостей вважається, що сторони мали на увазі застосування до їх договору чи до його укладення звичаю, про який вони знали чи мали знати і який в міжнародній торгівлі широко відомий і постійно додержується сторонами в договорах такого роду й відповідній галузі торгівлі.

Згідно із частиною першою статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін (частина четверта цієї ж статті).

Відповідно до законодавчого визначення правочином є перш за все вольова дія суб`єктів цивільного права, що характеризує внутрішнє суб`єктивне бажання особи досягти певних цивільно-правових результатів - набути, змінити або припинити цивільні права та обов`язки. Здійснення правочину законодавством може пов`язуватися з проведенням певних підготовчих дій учасниками правочину (виготовленням документації, оцінкою майна, інвентаризацією), однак сутністю правочину є його спрямованість, наявність вольової дії, що полягає в згоді сторін взяти на себе певні обов`язки (на відміну, наприклад, від юридичних вчинків, правові наслідки яких наступають у силу закону незалежно від волі його суб`єктів).У двосторонньому правочині волевиявлення повинно бути взаємним, двостороннім і спрямованим на досягнення певної мети; породжуючи правовий наслідок, правочин - це завжди дії незалежних та рівноправних суб`єктів цивільного права.

Частиною третьою статті 203 ЦК України передбачено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

За частиною першою статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Стаття 207 ЦК України встановлює загальні вимоги до письмової форми правочину. Так, на підставі частини першої цієї статті правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Згідно із частиною першою статті 627 ЦК України і відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (частина перша статті 638 ЦК України).

Отже, враховуючи той факт, що після закінчення 31.12.2019 строку дії поставки за контрактом №14/18 від 06.07.2018, з урахуванням внесених до нього змін за Додатковою угодою №1 від 28.12.2018 (де також було передбачено право продовження дії контракту), сторони продовжили співпрацю у встановленому Контрактом порядку та звичаї до описаних раніше подій жовтня 2020 року, вказаний Контракт було продовжено саме конклюдентними діями сторін у вигляді нових замовлень, попередніх оплат та поставок товару, а відповідно, продовжило свою дію і арбітражне застереження даного Контракту.

При цьому, продовження вказаних правовідносин у 2020 році мало місце, як і раніше визначені ним строки дії поставок протягом одного року, як це було передбачено у Контракті №14/18 від 06.07.2018, а пізніше у Додатковій угоді №1 від 28.12.2018. Будь-яких доказів, доводів, або ж пояснень з приводу вчиненнями сторонами дій з виконання вказаного контракту у 2021 році в матеріалах справи відсутні.

Таким чином, у зв`язку із вчиненням сторонами дій, направлених на продовження дії вказаного вище договору, зазначений спір міг бути переданий до міжнародного комерційного арбітражу.

За наслідками розгляду поданої 3NRG GmbH заяви, з урахуванням поданих ПП «Тайфун-Плюс» заперечень, судом не встановлено підстав для відмови у наданні дозволу на виконання рішення міжнародного комерційного арбітражу, визначених статті 478 ЦПК України.

Враховуючи викладене, заява 3NRG GmbH про надання дозволу на виконання рішення Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті України від 30 червня 2021 року у справі №329/2020 за позовом 3NRG GmbH до Приватного підприємства «Тайфун-Плюс» про стягнення грошових коштів підлягає частковому задоволенню.

Водночас, суд звертає увагу на те, що задовольняючи часткову подану 3NRG GmbH заяву, суд виходить саме із помилкового формулювання заявником прохальної частини цієї заяви.

А саме, згідно прохальної частини поданої заяви 3NRG GmbH просило суд задовольнити цю заяву про надання дозволу на виконання зазначеного рішення міжнародного комерційного арбітражу, а також видати відповідний виконавчий лист на примусове стягнення з ПП «Тайфун-Плюс» на користь компанії 3NRG GmbH 12689,86 Євро попередньої оплати та процентів річних, 600 дол.США та 1300,61 Євро арбітражного збору, 5000 Євро витрат на правову допомогу, 1135 грн на оплату судового збору та 300 грн на оплат витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, а всього 18990,47 Євро, 600 дол.США та 1435 грн.

Так, рішенням МКАС стягнуто з відповідача на користь позивача не 5000 Євро витрат позивача на правничу допомогу, а стягнуто 3 452,00 Євро витрат позивача на захист своїх інтересів в МКАС, саме ця сума має бути відображена у виконавчому листі.

Відповідно до змісту поданої заяви заявник окремо обґрунтовував свої вимоги про надання дозволу на виконання рішення міжнародного комерційного арбітражу, видачу на його примусове виконання виконавчого листа, а також щодо стягнення з боржника на свою користь понесених витрат у вигляді сплаченого судового збору, витрат на правничу допомогу та інших витрат, пов`язаних з розглядом даної справи.

Згідно з вимогами частин першої та другої статті 479 ЦПК України за результатами розгляду заяви про визнання і надання дозволу на виконання рішення міжнародного комерційного арбітражу суд постановляє ухвалу про визнання і надання дозволу на виконання рішення міжнародного комерційного арбітражу або про відмову у визнанні і наданні дозволу на виконання рішення міжнародного комерційного арбітражу за правилами, встановленими цим Кодексом для ухвалення рішення.

В ухвалі суду мають бути також зазначені: 1) найменування і склад міжнародного комерційного арбітражу, який прийняв рішення; 2) імена (найменування) сторін арбітражного спору; 3) дані про рішення міжнародного комерційного арбітражу, за яким заявник просить видати виконавчий лист; 4) вказівка про видачу виконавчого листа або про відмову у його видачі.

Вказаною нормою не передбачено можливості включати у вказівку суду на видачу виконавчого листа на примусове виконання рішення міжнародного комерційного арбітражу вирішеного судом за наслідками розгляду заяви питання про розподіл судових витрат.

Таким чином, у прохальній частині вказаної заяви 3NRG GmbH помилково об`єднало в один абзац прохання видати виконавчий лист на примусове виконання рішення міжнародного комерційного арбітражу, а також питання про стягнення з відповідача понесених заявником судових витрат.

У зв`язку із викладеним, суд на підставі статті 479 ЦПК України, надаючи дозвіл на примусове виконання рішення Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті України від 30 червня 2021 року у справі №329/2020, вважає за доцільне частково задовольнити вимоги заявника у частині надання вказівки про видачу виконавчого листа на примусове виконання вказаного рішення, обмежившись вказівкою на видачу виконавчого листа саме в частині виконання рішення міжнародного комерційного арбітражу, та відповідно у встановленому процесуальним законом порядку окремо вирішити питання про розподіл судових витрат, пов`язаних з розглядом цієї справи.

Відповідно до частини першої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Склад таких витрат визначений в частині третій статті 133 ЦПК України. Такими витратами є: витрати на професійну правничу допомогу, пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведення експертизи, пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів, пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Згідно положень частин 2-4 статті 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Як убачається з копії договору про надання правової допомоги №2806/02 від 09.12.2020, укладеного між 3NRG GmbH та АО «Арцінгер» в особі керуючого партнера Бондарева Т.Б., виконавець зобов`язався надавати замовникові правову допомогу в обсязі та на умовах, передбачених договором (а.с.58-64).

Згідно пункту 4.1 вказаного договору його сторони визначили, що розмір винагороди виконавця за надання замовнику правової допомоги та порядок її сплати визначається додатковим договором, що підписується сторонами.

Додатком №2 до Договору про надання правової допомоги №2806/02 від 20.07.2021 передбачено, що виконавець надасть замовнику наступні послуги за винагороду та за умови відшкодування витрат виконавця, в порядку, строки та на умовах, визначених Договором та Додатком, Спеціальними Умовами в розумінні п.2 цього Додатку та Загальними Умовами згідно з п.3 цього Додатку:

юридичний супровід в процесі визнання та отримання дозволу на виконання рішення міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті України від 30 червня 2021 року у справі №329/2020 (далі - рішення) на території України, а саме: a) написання та подання до Київського апеляційного суду заяви про визнання та надання дозволу на виконання рішення; b) аналіз заперечень ПП «Тайфун-Плюс» щодо заяви про визнання і надання дозволу на виконання рішення; c) написання та подання коментарів щодо заперечень ПП «Тайфун-Плюс» щодо заяви про визнання і надання дозволу на виконання рішення; d) участь у не більше ніж двох засіданнях Київського апеляційного суду у справі щодо визнання і надання дозволу на виконання рішення.

У відповідності до пункту 5 цього Додатку до договору про надання правової допомоги, за послуги, передбачені п.1 Додатку, замовник сплачує виконавцю гонорар у сумі 5000 Євро. Послуги, передбачені п.1 цього Додатку, надаються на основі 100% предоплати гонорару у зазначеному вище розмірі з боку замовника на підставі рахунку виконавця (а.с.65-68).

Відповідно до рахунку-фактури №2806/04-1 від 20.07.2021, виданого АО «Арцінгер», Swift-протоколу РЕТ467471202 на підтвердження здійснення перерахунку грошових коштів, а також довідки №14211/23 від 21.07.2021, виданої АТ «Креді Агріколь Банк», 3NRG GmbH перерахувало на рахунок АО «Арцінгер» кошти в сумі 5035 Євро (а.с.72, 73, 74-75, 76-77, 78).

Так, положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Згідно зі статтею 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги.

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Відповідно до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.

Разом із тим законом визначено критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.

Відповідно до положень частини першої, пункту 1 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно із частиною третьою статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до частин четвертої та п`ятої статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

При цьому, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правничої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Під час розгляду справи клопотань про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката стороною відповідача надано не було.

Оскільки представник 3NRG GmbH згідно з положеннями статті 81 ЦПК України довів надання правової допомоги у суді у заявленому розмірі, суд доходить висновку, що за відсутності клопотання іншої сторони про зменшення таких витрат, відсутні правові підстави за власною ініціативою зменшити заявлені стороною позивача до відшкодування витрати на правничу допомогу, які належно підтверджені.

Указана правова позиція щодо права суду зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони, узгоджується із правовою позицією, викладеною в постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19.

Таким чином, з ПП «Тайфун-Плюс» на користь 3NRG GmbH підлягають стягненню витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5000 Євро.

Крім того, на підставі статті 141 ЦПК України з боржника на користь 3NRG GmbH підлягають стягненню судові витрати у вигляді сплаченого заявником судового збору за подання до суду заяви у розмірі 1135 грн, а також інших витрати, пов`язаних з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи у розмірі 300 грн, що були понесені заявником на оплату послуг нотаріального засвідчення вірності копії контракту й перекладу, та які підтверджені відповідними довідками приватного нотаріуса та платіжними дорученнями.

На підставі ст.ст.1, 2, 35, 36 Закону України «Про міжнародний комерційний арбітраж», та керуючись, ст.ст. 141, 268, 351, 352, 474, 477, 479 ЦПК України, суд -

у х в а л и в :

Заяву 3NRGGmbHпро надання дозволу на виконання рішення Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті України від 30 червня 2021 року у справі №329/2020 за позовом 3NRG GmbH до Приватного підприємства «Тайфун-Плюс» про стягнення грошових коштів задовольнити частково.

Надати дозвіл на виконання рішення Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті України від 30 червня 2021 року у справі №329/2020 за позовом 3NRG GmbH до Приватного підприємства «Тайфун-Плюс» про стягнення грошових коштів.

Видати виконавчий лист на виконання рішення Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті України від 30 червня 2021 року, ухваленого у справі №329/2020, яким вирішено:

«Стягнути з приватного підприємства «Тайфун-Плюс», зареєстрованого згідно із законодавством України, внесеного до Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України під номером 36741547, що знаходиться за адресою: Україна, 80530, Львівська область, Буський район, с. Ожидів, вул. Шашкевича, буд. 41, 12 689,86 Євро (дванадцять тисяч шістсот вісімдесят дев`ять Євро 86 євроцентів) попередньої оплати та процентів річних на користь компанії 3NRG GmbH, зареєстрованої згідно із законодавством Німеччини за реєстраційним номером у Торговельному реєстрі Дрездена HRB32364, юридична адреса якої: Німеччина, 01909, Schmiedefeld, Hauptstrasse21;

Стягнути з приватного підприємства «Тайфун-Плюс», зареєстрованого згідно із законодавством України, внесеного до Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України під номером 36741547, що знаходиться за адресою: Україна, 80530, Львівська область, Буський район, с. Ожидів, вул. Шашкевича, буд. 41, 600,00 доларів США (шістсот доларів США) та 1 300,61 Євро (одна тисяча триста Євро, 61 євроцент) арбітражного збору на користь компанії 3NRGGmbH, зареєстрованої згідно із законодавством Німеччини за реєстраційним номером у Торговельному реєстрі Дрездена HRB32364, юридична адреса якої: Німеччина, 01909, Schmiedefeld, Hauptstrasse 21.

Стягнути з приватного підприємства «Тайфун-Плюс», зареєстрованого згідно із законодавством України, внесеного до Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України під номером 36741547, що знаходиться за адресою: Україна, 80530, Львівська область, Буський район, с. Ожидів, вул. Шашкевича, буд. 41, 3 452,00 Євро (три тисячі чотириста п`ятдесят два Євро) витрат Позивача на захист своїх інтересів у МКАС на користь компанії 3NRGGmbH, зареєстрованої згідно із законодавством Німеччини за реєстраційним номером у Торговельному реєстрі Дрездена HRB32364, юридична адреса якої: Німеччина, 01909, Schmiedefeld, Hauptstrasse 21.».

Стягнути з приватного підприємства «Тайфун-Плюс» на користь 3NRG GmbHвитрати на правничу допомогу у розмірі 5000 Євро та 300 грн інших витрат, витрати по сплаті судового збору у сумі 1135 грн.

Ухвала суду може бути оскаржена в апеляційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня проголошення ухвали шляхом подання апеляційної скарги через Київський апеляційний суд.

Ухвала, якщо вона не буде оскаржена в апеляційному порядку, набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги ухвала набирає законної сили після розгляду справи судом апеляційної інстанції.

Повна ухвала складена 25.11.2021.

Суддя Л.Д. Поливач