КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 листопада 2021 року Київський апеляційний суд у складі:

суддя-доповідач Оніщук М.І.,

судді Шебуєва В.А., Крижанівська Г.В.,

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на рішення Печерського районного суду м. Києва від 01 березня 2021 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" про захист прав споживачів, зобов'язання вчинити дії та стягнення коштів,

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Печерського районного суду м. Києва з позовом до Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк", згідно з яким просив:

- стягнути з Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" на його користь грошові кошти у розмірі 24 485 грн. 00 коп. за рахунком № НОМЕР_1 , валюта UAN, тип рахунку Картка "Універсальна" та грошові кошті у розмірі 687,03 доларів США за рахунком № НОМЕР_2 , валюта USD, тип рахунку Карта для виплат;

- стягнути з Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" на користь ОСОБА_1 3 % річних у розмірі 309 грн. 07 коп. за рахунком № НОМЕР_1 та 3 % річних у розмірі 8,67 доларів США, що за курсом НБУ станом на 12.04.2019 року еквівалентно 232,61 грн., за рахунком № НОМЕР_2 ;

- стягнути з Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" на користь ОСОБА_1 інфляційні витрати у розмірі 514 грн. 18 коп. за рахунком № НОМЕР_1 та інфляційні витрати у розмірі 14,42 доларів США, що за курсом станом на 12.04.2019 року еквівалентно 386 грн. 88 коп., за рахунком № НОМЕР_2 ;

- зобов`язати Акціонерне товариство Комерційний Банк "Приватбанк" усунути всі перешкоди у користуванні та розпорядженні ОСОБА_1 грошовими коштами, що знаходяться на рахунках №№ НОМЕР_1 , НОМЕР_2 , шляхом негайного розблокування зазначених рахунків й карток у межах фактичного залишку коштів.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилався на те, що АТ КБ "Приватбанк" відкрив йому наступні рахунки: рахунок № НОМЕР_1 , валюта UAN, строк дії 08/19, тип рахунку Картка "Універсальна", доступний залишок складає 24 485 грн. 00 коп.; рахунок № НОМЕР_2 , валюта USD, строк дії 03/22, тип рахунку Карта для виплат, доступний залишок складає 687,03 доларів США.

Разом з тим, зазначав, що 09.11.2018 року він, маючи намір скористатися власними коштами, з`ясував, що відповідач в односторонньому порядку без належного повідомлення останнього заблокував його рахунок № НОМЕР_1 та припинив будь-які розрахунки (готівкові/безготівкові).

У подальшому, він дізнався про блокування банком й іншого рахунку № НОМЕР_2 .

При цьому, своїм листом від 19.12.2018 року банк, у відповідь на лист позивача від 27.12.2018 року, повідомив останнього, що припинив обслуговування його рахунків згідно з п.п. 1.1.3.2.3 Умов та Правил надання банківських послуг.

За вказаних обставин, а також посилаючись на те, що з вищенаведеними умовами він ознайомлений не був, позивач вважає, що відповідач незаконно позбавив його права користуватися та розпоряджатися власними грошовими коштами.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 01.03.2021 року позов задоволено частково. Стягнуто з АТ КБ "Приватбанк" на користь ОСОБА_1 грошові кошти по рахунку № НОМЕР_1 , валюта UAN, Картка "Універсальна", у розмірі 24 485 грн. 00 коп. та грошові кошти по рахунку № НОМЕР_3 , валюта USD, тип рахунку Картка для виплат, у розмірі 687,03 доларів США. Стягнуто з АТ КБ "Приватбанк" на користь ОСОБА_1 3 % річних за рахунком № НОМЕР_1 , що складає 309 грн. 07 коп., та за рахунком № НОМЕР_3 , що складає 8,67 доларів США, що еквівалентно 232 грн. 61 коп. за курсом НБУ станом на 12.04.2019 року, та інфляційні витрати по рахунку № НОМЕР_1 у розмірі 514 грн. 18 коп. та по рахунку № НОМЕР_3 у розмірі 14,42 доларів США, що еквівалентно 386 грн. 86 коп. за курсом НБУ станом на 12.04.2019 року. Стягнуто з АТ КБ "Приватбанк" на користь держави витрати по сплаті судового збору у розмірі 1536 грн. 80 коп. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено (а.с. 151-155).

В апеляційній скарзі, відповідач, посилаючись на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, просить скасувати рішення в частині задоволених позовних вимог та у цій частині ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні цих позовних вимог.

Так, в обгрунтування доводів апеляційної карти вказує на неврахування судом першої інстанції того, що оскільки банк не набував у свою власність кошти позивача, відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог про стягнення коштів, які знаходяться на рахунках останнього.

Також, зазначає, що оскільки у матеріалах справи відсутні будь-які докази, які б підтверджували, що саме з 09.11.2018 року починається прострочення виконання грошового зобов`язання банком, у суду першої інстанції були відсутні правові підстави для стягнення з відповідача на користь позивача суми 3 % річних та інфляційних втрат, починаючи з цієї дати.

При цьому, зауважує, що індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України - гривня (а.с. 161-163).

Ухвалою Київського апеляційного суду від 20.09.2021 року поновлено строк на апеляційне оскарження, відкрито апеляційне провадження у справі та надано учасникам справи строк для подання відзиву (а.с. 172, 173).

Ухвалою Київського апеляційного суду від 20.09.2021 року справу призначено до апеляційного розгляду в письмовому провадженні без повідомлення учасників справи (а.с. 174).

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Рішення суду оскаржено лише відповідачем і лише в частині задоволених позовних вимог. В іншій частині рішення суду сторонами не оскаржено.

Заслухавши доповідь судді, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, у АТ КБ "Приватбанк" на ім`я ОСОБА_1 відкрито рахунок № НОМЕР_1 , валюта UAN, строк дії 08/19, Картка "Універсальна", залишок 24 485 грн. 00 коп. та рахунок № НОМЕР_3 , валюта USD, строк дії 03/22, тип рахунку Карта для виплат, доступний залишок складає 687,03 доларів США.

21.11.2018 року позивач звернувся до відповідача з письмовою заявою, в якій повідомив про блокування банком з 09.11.2018 року його рахунків та просив надати інформацію щодо причин відмови в односторонньому порядку від обслуговування його, як клієнта банку.

Листом від 19.12.2018 року за вх. № 20.1.0.0.0/7-181121/465 АТ КБ "Приватбанк" повідомив позивача про припинення обслуговування його рахунків згідно з п.п. 1.1.3.2.3 Умов та правил надання банківських послуг.

Так, відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України).

Відповідно до ст. 1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Банк має право використовувати грошові кошти на рахунку клієнта, гарантуючи його право безперешкодно розпоряджатися цими коштами. Банк не має права визначати та контролювати напрямки використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд.

При цьому, згідно зі ст. 1074 ЦК України обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов`язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму чи фінансуванням розповсюдження зброї масового знищення, передбачених законом.

Таким чином, дії АТ КБ «ПриватБанк» щодо зупинення фінансових операцій за рахунком клієнта мають, зокрема, відповідати усім вимогам спеціального Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення».

У свою чергу, згідно з п. 1 ч. 2 ст. 5 Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення» банки є суб`єктами первинного фінансового моніторингу.

Частинами першою-третьою статті 17 Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення» передбачено, що суб`єкт первинного фінансового моніторингу має право зупинити здійснення фінансової (фінансових) операції (операцій), яка (які) містить (містять) ознаки, передбачені статтями 15 та/або 16 цього Закону, та/або фінансові операції із зарахування чи списання коштів, що відбувається в результаті дій, які містять ознаки вчинення злочину, визначеного Кримінальним кодексом України, та зобов`язаний зупинити здійснення фінансової (фінансових) операції (операцій), якщо її учасником або вигодоодержувачем за ними є особа, яку включено до переліку осіб, пов`язаних з провадженням терористичної діяльності або щодо яких застосовано міжнародні санкції (якщо види та умови застосування санкцій передбачають зупинення або заборону фінансових операцій), і в день зупинення повідомити спеціально уповноваженому органу в установленому законодавством порядку про таку (такі) фінансову (фінансові) операцію (операції), її (їх) учасників та про залишок коштів на рахунку (рахунках) клієнта, відкритому (відкритих) суб`єктом первинного фінансового моніторингу, який зупинив здійснення фінансової (фінансових) операції (операцій), та у разі зарахування коштів на транзитні рахунки суб`єкта первинного фінансового моніторингу - про залишок коштів на таких рахунках в межах зарахованих сум. Таке зупинення фінансових операцій здійснюється на два робочі дні з дня зупинення (включно).

Спеціально уповноважений орган може прийняти рішення про подальше зупинення фінансової (фінансових) операції (операцій), здійснене відповідно до частини першої цієї статті, на строк до п`яти робочих днів, про що зобов`язаний негайно повідомити суб`єкту первинного фінансового моніторингу, а також правоохоронним органам, уповноваженим приймати рішення відповідно до Кримінального процесуального кодексу України.

Спеціально уповноважений орган у разі виникнення підозр може прийняти рішення про зупинення видаткових фінансових операцій на строк до п`яти робочих днів, про що зобов`язаний негайно повідомити суб`єкту первинного фінансового моніторингу, а також правоохоронним органам, уповноваженим приймати рішення відповідно до Кримінального процесуального кодексу України. У такому разі суб`єкт первинного фінансового моніторингу зобов`язаний в день отримання, але не пізніше 11 години наступного робочого дня після отримання відповідного рішення повідомити спеціально уповноваженому органу про залишок коштів на рахунку клієнта, фінансові операції (кошти) за яким були зупинені, та у разі зупинення фінансових операцій на транзитних рахунках суб`єкта первинного фінансового моніторингу - про залишок коштів на таких рахунках в межах зарахованих сум.

Як передбачено, ч. 5 ст. 17 Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення» визначено, що у разі прийняття рішення відповідно до частин другої і третьої цієї статті спеціально уповноважений орган протягом строку подальшого зупинення відповідних (відповідної) фінансових (фінансової) операцій (операції) або зупинення видаткових фінансових операцій проводить аналітичну роботу, збирає необхідну додаткову інформацію, обробляє, перевіряє, аналізує її та у разі, якщо за результатами перевірки: ознаки легалізації (відмивання) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансування тероризму, або вчинення іншого злочину, визначеного Кримінальним кодексом України, не підтверджуються, спеціально уповноважений орган зобов`язаний негайно скасувати своє рішення про подальше зупинення відповідних (відповідної) фінансових (фінансової) операцій (операції) або зупинення видаткових фінансових операцій та повідомити про це суб`єкту первинного фінансового моніторингу; є мотивовані підозри, - спеціально уповноважений орган приймає рішення про продовження зупинення відповідних (відповідної) фінансових (фінансової) операцій (операції) (видаткових фінансових операцій), готує і подає відповідний узагальнений матеріал або додатковий узагальнений матеріал правоохоронним органам, уповноваженим приймати рішення відповідно до Кримінального процесуального кодексу України, та в день прийняття такого рішення інформує відповідного суб`єкта первинного фінансового моніторингу про дату закінчення строку зупинення відповідних (відповідної) фінансових (фінансової) операцій (операції). Строк зупинення відповідних фінансових (фінансової) операцій (операції) продовжується спеціально уповноваженим органом з наступного робочого дня після подання відповідного узагальненого матеріалу або додаткового узагальненого матеріалу за умови, що загальний строк такого зупинення не перевищуватиме 30 робочих днів.

Строки зупинення фінансової (фінансових) операції (операцій) суб`єктами первинного фінансового моніторингу та спеціально уповноваженим органом, зазначені у частинах першій-п`ятій цієї статті, є остаточними та продовженню не підлягають.

Крім того, п. 91 постанови Правління Національного банку України від 26.06.2015 року № 417 «Про затвердження Положення про здійснення банками фінансового моніторингу» передбачено, що банк зобов`язаний інформувати визначені законодавством України правоохоронні органи за місцем розташування банку про фінансові операції, стосовно яких є підстави підозрювати, що вони пов`язані, стосуються або призначені для фінансування тероризму чи фінансування розповсюдження зброї масового знищення, та їх учасників у день виявлення, але не пізніше наступного робочого дня з дня реєстрації таких фінансових операцій.

Заперечуючи щодо задоволення позовних вимог, відповідач посилався на правомірність своїх дій щодо блокування рахунків позивача, адже до АТ КБ "Приватбанк" надійшло повідомлення про те, що у 2018 році було вчинено ряд тяжких злочинів на території Харківської та інших областей України при обставинах заволодіння чужим майном, вчиненого шляхом незаконних операцій з використанням електронно-обчислювальної техніки, вчиненої групою осіб. Такі особи здійснювали переказ отриманих незаконним шляхом грошових коштів на банківські рахунки клієнтів банку з подальшим зняттям, зокрема й на рахунки позивача.

Разом з тим, матеріали справи не містять жодних доказів на підтвердження виконання відповідачем встановленого Законом України "Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванню тероризму" порядку та строків блокування рахунків позивача у разі виникнення підозри стосовно походження коштів, а також доказів на підтвердження того, що кошти на рахунок позивача надійшли злочинним шляхом та наявності рішення, прийнятого з цього питання правоохоронними органами.

За вказаних обставин та з підстав, передбачених вищенаведеними нормами права, правильним та обгрунтованим є висновок суду першої інстанції щодо того, що відповідач належним чином не обгрунтував правомірність блокування рахунків позивача, оскільки не довів наявність передбачених законом підстав для вчинення дій з блокування рахунків позивача, зокрема звернення до уповноваженого органу щодо порушення кримінального провадження з приводу незаконних дій позивача або порушення ним вимог чинного законодавства.

У свою чергу, укладаючи договори банківського рахунку позивач розраховував на належне та вільне користування своїми власними коштами шляхом їх переказу, оплати товарів і послуг на користь інших фізичних та юридичних осіб, зняття готівки для власних потреб, однак неправомірні дії банку позбавили його цього права, що, як наслідок, є підставою для задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача на користь позивача грошових коштів у розмірі 24 485 грн. 00 коп. за рахунком № НОМЕР_1 , валюта UAN, тип рахунку Картка "Універсальна" та грошових коштів у розмірі 687,03 доларів США за рахунком № НОМЕР_2 , валюта USD, тип рахунку Карта для виплат.

Посилання апелянта на те, що позивачем обрано невірний спосіб свого порушеного права, колегія суддів відхиляє, оскільки враховує висновки Верховного Суду, розглядаючи аналогічні спори з приводу блокування банками карток клієнтів та встановлюючи неправомірність дій банку щодо блокування рахунків, приходив до висновку про можливість захисту прав позивача саме шляхом стягнення з банку на користь клієнта коштів, які знаходяться на заблокованих рахунках (постанова Верховного Суду від 23.01.2019 року у справі №754/11107/16-ц, постанова Верховного Суду від 08.04.2020 року у справі №263/3658/17).

Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача на його користь трьох процентів річних та інфляційних втрат, слід зазначити наступне.

Так, відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно зі ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

При цьому, як роз`яснив Пленум ВССУ у п. 18 своєї постанови "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" від 30.03.2012 року за № 5, за змістом ст. 552, ч. 2 ст. 625 ЦК України інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов`язання, вираженого в національній валюті, та три проценти річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Таким чином, норма ст. 625 ЦК України про стягнення трьох відсотків річних та суми боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення зобов'язанняне є фінансовою (економічною) санкцією, а виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів і отриманні компенсації (плати) від боржника за користування отриманими ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Водночас, як зазначив Верховний Суд України у своїй постанові від 01.03.2017 року по справі № 6-284цс17, індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України - гривня, іноземна валюта індексації не підлягає. Норми ч. 2 ст. 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов'язання, визначеного у гривнях.

Обгрунтовуючи доводи своєї апеляційної скарги, відповідач вказував, що у матеріалах справи відсутні будь-які докази, які б підтверджували, що саме з 09.11.2018 року починається прострочення виконання грошового зобов`язання банком, та, як наслідок, у суду першої інстанції були відсутні правові підстави для стягнення з відповідача на користь позивача суми 3 % річних та інфляційних втрат, починаючи з цієї дати, слід зазначити наступне.

У той же час, як вже зазначалося вище, 21.11.2018 року позивач звернувся до відповідача з письмовою заявою, в якій повідомив про блокування банком з 09.11.2018 року його рахунків та просив надати інформацію щодо причин відмови в односторонньому порядку від обслуговування його, як клієнта банку.

При цьому, листом від 19.12.2018 року за вх. № 20.1.0.0.0/7-181121/465 АТ КБ "Приватбанк" підтвердив факт припинення обслуговування його рахунків згідно з п.п. 1.1.3.2.3 Умов та правил надання банківських послуг, не спростувавши, що це відбулося у інший день, аніж це зазначив позивач.

Тобто, оскільки своїм листом відповідач фактично підтвердив факт блокування ним рахунків позивача саме з 09.11.2018 року, як на тому наполягав позивач, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача за період з 09.11.2018 року по 12.04.2019 року наступних грошових сум: 3 % річних за рахунком № НОМЕР_1 , що складає 309 грн. 07 коп., та за рахунком № НОМЕР_3 , що складає 8,67 доларів США, що еквівалентно 232 грн. 61 коп. за курсом НБУ станом на 12.04.2019 року, та інфляційні витрати по рахунку № НОМЕР_1 у розмірі 514 грн. 18 коп.

При апеляційному розгляді справи порушень норм матеріального і процесуального права, які є підставою для скасування рішення в цій частині, в справі не виявлено.

Однак, правильно встановивши фактичні обставини справи, суд першої інстанції помилково стягнув з відповідача на користь позивача інфляційні втрати по рахунку № НОМЕР_2 у розмірі 14,42 доларів США, що за курсом станом на 12.04.2019 року еквівалентно 386 грн. 88 коп., адже вказана сума була розрахована на суму заборгованості в іноземній валюті - долар США.

Пунктом 2 частини 1 статті 374 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи (частини 1, 2 статті 376 ЦПК України).

Отже, з огляду на вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку про скасування рішення суду першої інстанції в частині стягнення з відповідача на користь позивача інфляційних втрат по рахунку № НОМЕР_3 у розмірі 14,42 доларів США, що еквівалентно 386 грн. 86 коп. за курсом НБУ станом на 12.04.2019 року, з ухваленням в цій частині нового судового рішення про відмову у задоволенні вказаної позовної вимоги.

Також, слід зазначити, що з урахуванням положень п. 3 ч. 6 ст. 19 та п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України постанова суду апеляційної інстанції не підлягає оскарженню в касаційному порядку.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 19, 268, 367, 369, 374, 376, 381, 382, 383, 384, 389 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний Банк «Приватбанк» - задовольнити.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 01 березня 2021 року в частині задоволення позовної вимоги ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" про стягнення інфляційних втрат за рахунком № НОМЕР_3 у розмірі 14,42 доларів США, що еквівалентно 386 грн. 86 коп. за курсом НБУ станом на 12 квітня 2019 року, - скасувати.

Ухвалити у цій частині нове судове рішення.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" про стягнення інфляційних втрат за рахунком № НОМЕР_3 у розмірі 14,42 доларів США, що еквівалентно 386 грн. 86 коп. за курсом НБУ станом на 12 квітня 2019 року, - відмовити.

В іншій частині рішення Печерського районного суду м. Києва від 01 березня 2021 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач М.І. Оніщук

Судді В.А. Шебуєва

Г.В. Крижанівська