Справа № 463/6093/21
Провадження № 2/463/1342/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 листопада 2021 року Личаківський районний суд м. Львова

в складі:

головуючого судді - Леньо С. І.

з участю секретаря - Станько Р.О.

розглянувши в залі суду в м. Львові в порядку спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошової компенсації за перевищення частки у праві власності на будинок -

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідача, просить ухвалити рішення, яким стягнути з ОСОБА_2 на його користь 7100,94 грн. компенсації за перевищення частки у праві власності на частину будинку.

В обґрунтування своїх вимог покликається на те, що рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 16.01.2020 у справі № 463/4685/17 виділено відповідачу в натурі 3/8 частки житлового будинку АДРЕСА_1 , а саме житлову кімнату 1-44 площею 15 кв.м. та кухню 1-5 площею 13,9 кв.м. Крім того, одночасно зобов`язано відповідача провести необхідні переобладнання. Виділ цієї частки здійснено відповідно до висновку експерта, а згідно дослідницької частини цього висновку корисна площа будинку становить 74,5 кв.м. Як наслідок, 5/8 ідеальної частки, яка належить ОСОБА_3 становить 46,6 кв.м., тоді як після виділення частки відповідачу ОСОБА_3 передано корисної площі 45,6 кв.м., шо менше ідеальної частки на 1 кв.м. Вартість цієї різниці просить стягнути з відповідача в примусовому порядку.

Відповідач не погодилась та подала відзив на позовну заяву, долучивши докази його направлення позивачу. Зазначає, що саме її частка зменшилась після проведеного виділу, а згідно висновку експерта, на основі якого ухвалено рішення рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 16.01.2020 у справі № 463/4685/17, саме на її користь має бути стягнуто грошову компенсацію в розмірі 9852 грн. внаслідок зменшення її ідеальної частки. Просить в позові відмовити.

Інших заяв по суті справи, виключно в яких в силу вимог ст. 174 ЦПК України викладаються вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування відносно позову не надходило.

Інформація про рух справи та процесуальні дії, вчинені судом в процесі її розгляду.

Позовна заява поступила до суду 01.06.2021.

Ухвалою судді Личаківського районного суду м. Львова від 05.07.2021 відкрито провадження у справі та призначено таку до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання за наявними в ній матеріалами. Визначено строк та черговість для подання заяв по суті справи.

Одночасно з відкриттям провадження у справі суд направив сторонам інформаційне повідомлення про права та обов`язки сторін (а.с.25), в тому числі про обов`язок подати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, а також неможливість приховування доказів. Цим же повідомленням сторонам роз`яснено порядок та строки подання доказів.

Таким чином, суд виконав вимоги ст. 221 ЦПК України.

Відповідно до прецедентної практики ЄСПЛ, яку останній повторив в п. 22 справи «Осіпов проти України» (заява № 795/09, рішення від 08.10.2020), стаття 6 Конвенції гарантує не право бути особисто присутнім у судовому засіданні під час розгляду цивільної справи, а більш загальне право ефективно представляти свою справу в суді та на рівність у користуванні правами з протилежною стороною, передбаченими принципом рівності сторін. Пункт 1 статті 6 Конвенції надає Державам можливість на власний розсуд обирати засоби гарантування цих прав сторонам провадження (див. рішення у справі «Варданян та Нанушян проти Вірменії» (Vardanyan and Nanushyan v. Armenia), заява № 8001/07, пункт 86, від 27 жовтня 2016 року, та наведені у ньому посилання). Отже, питання особистої присутності, форми здійснення судового розгляду, усної чи письмової, а також представництва у суді є взаємопов`язаними та мають аналізуватися у більш ширшому контексті «справедливого судового розгляду», гарантованого статтею 6 Конвенції. Суд повинен встановити, чи було надано заявнику, стороні цивільного провадження, розумну можливість ознайомитися з наданими іншою стороною зауваженнями або доказами та прокоментувати їх, а також представити свою справу в умовах, що не ставлять його в явно гірше становище vis-а-vis його опонента.

З огляду на характер спірних правовідносин, справа є малозначною, а оскільки вирішенню підлягали виключно питання права, суд з посиланням на відповідну практику ЄСПЛ при відкритті провадження визнав недоцільним проведення судового засідання та визначив, що розгляд справи проводитиметься без проведення судового засідання за наявними в ній матеріалами. Одночасно, сторонам було роз`яснено право ініціювати розгляд справи з викликом сторін.

Сторони таким правом не скористались. Суд також не знайшов підстав ініціювати розгляд справи з викликом сторін, а тому, розгляд справи проводиться в порядку письмового провадження.

З огляду на ціну позову справа розглядалась в порядку спрощеного позовного провадження, а відтак, в силу вимог ч. 3 ст. 279 ЦПК України суд не проводив підготовчого засідання.

Відтак, суд у відповідності до вимог ч.5 ст.12 ЦПК України та прецедентної практики ЄСПЛ створив для сторін рівні можливості відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Крім того, суд у відповідності до вимог ч. 7 ст. 81 ЦПК України розглянув можливість самостійно збирати докази і не знайшов підстав для реалізації такого свого права, оскільки ніщо не ставить під сумнів добросовісність здійснення учасниками справи своїх процесуальних прав та обов`язків.

Таким чином, враховуючи таку засаду цивільного судочинства як змагальність, а також те, що в даному процесі кожна сторона мала рівні можливості відстоювати свою позицію в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом, дана справа буде вирішена на основі зібраних доказів з покладенням на сторін ризику настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням тієї чи іншої процесуальної дії. Обставини справи встановлюватимуться таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.

В будь-якому випадку, право на справедливий судовий розгляд забезпечується, серед іншого, процедурою апеляційного перегляду судових рішень, де сторона не позбавлена можливості подання нових доказів якщо буде доведено поважність причин їх неподання в суді першої інстанції (ч. 3 ст. 367 ЦПК України). Тому, якщо у сторін наявні ті чи інші аргументи або докази, на які даним судовим рішенням не буде надано відповіді, така сторона вправі навести їх у апеляційній скарзі, одночасно вказавши причини неподання їх суду першої інстанції.

Позиція суду.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши в сукупності зібрані докази та ухвалюючи рішення у відповідності до вимог ст. 264 ЦПК України суд приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволення з огляду на таке.

Фактичні обставини справи.

Судом встановлено, що 16.01.2020 у цивільній справі № 463/316/21 Личаківський районний суд м. Львова ухвалив рішення (а.с.15-19), яким ОСОБА_2 виділив зі спільної часткової власності в натурі 3/8 частки житлового будинку АДРЕСА_1 , а саме наступні приміщення: 1-4 житлову кімнату площею 15,0 кв.м.; 1-5 кухню площею 13,9 кв.м. Також зобов`язано ОСОБА_2 замурувати дверний проріз, що з`єднує коридор з кухнею 1-5; горище над приміщеннями виділеними їй на першому поверсі, зобов`язавши влаштувати на горищі перегородку із легких неспалимих будівельних матеріалів, а також вбиральню «Гу» та огорожу № 1 відповідно до висновку експертного інженерно-технічного дослідження № 22-17 від 12.09.2017 року. Крім того, зобов`язано ОСОБА_2 згідно з висновком експертного інженерно-технічного дослідження № 22-17 від 12.09.2017 року для приведення виділених приміщень у житловому будинку до вимог будівельних норм влаштувати прибудову підсобних приміщень (передпокою, санвузла) до житлового будинку розміром у плані 2,0 м х 4,27 м, влаштувавши з прибудови дверний проріз для входу в приміщення внутріквартирного коридору, який влаштувати у виділеному приміщенні кухні 1-5 та з прибудови вхід у виділену частину горища. Також виділено ОСОБА_2 зі спільної часткової власності в натурі 3/8 частки земельної ділянки (кадастровий номер № :05:001:0030) на АДРЕСА_1 , а саме: земельну ділянку площею 375 кв.м., що позначена у таблиці № 3 до висновку експертного інженерно-технічного дослідження № 22-17 від 12.09.2017 року із врахуванням його доопрацювання від 14.03.2018 року жовтим кольором, геометричними розмірами по периметру проти руху годинникової стрілки від точки Б: по огорожі 19,38 м., 1,43 м., 18,38 м., 7.45 м., по лінії розподілу, яка проходить по середині стін першого поверху 8,14 м., по лінії розподілу 5,63 м., по межі 12,22 м. Припинено право спільної часткової власності ОСОБА_2 на житловий будинок з господарськими спорудами та земельну ділянку, що розташовані за вказаною адресою та стягнуто з відповідача 640,0 гривень судового збору. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Відповідно до мотивувальної частини цього рішення, при виділенні вказаної частки суд керувався висновком експертного інженерно-технічного дослідження по заяві ОСОБА_2 від 12.09.2017 (а.с.4-12) та доопрацюванням до цього висновку (а.с.13зв.).

За змістом цього висновку співвласнику ОСОБА_3 пропонується надати приміщення в житловому будинку загальною площею 45,6 кв.м. вартістю 68600 грн., а також надати підвал «пд» вартістю 618 грн., хвіртку № 2 вартістю 3090 грн. Всього по будинковолодінню співвласнику ОСОБА_3 пропонується надати будівель та споруд на суму 396111 грн., що більше ідеальної частки на 9852 грн.

Як наслідок співвласнику ОСОБА_2 пропонується надати будівель та споруд на суму 221 903 гр., що менше ідеальної частки на 9852 грн.

Питання про стягнення компенсації за перевищення частки суд у рішенні від 16.01.2020 не вирішував.

Для вирішення цього питання позивач звернувся до суду з цим позовом.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року).

Таким чином з огляду на факти справи, характер спірних правовідносин та предмет доказування, для задоволення вимог пункту першого статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод суд повинен вирішити питання про наявність підстав для стягнення з відповідача компенсації за перевищення частки.

Мотиви, з яких виходить суд при розгляді цієї справи та застосовані ним норми права.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа у разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси.

Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника.

Оцінюючи належність обраного позивачем способу захисту та обґрунтовуючи відповідний висновок щодо нього, судам слід виходити із його ефективності (стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод), а це означає, що вимога про захист цивільного права має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, а також забезпечувати поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування.

Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачений статтею 16 ЦК України.

У частині другій статті 16 ЦК України визначено способи захисту цивільних прав та інтересів судом: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Порушені право чи інтерес підлягають судовому захисту і у спосіб, не передбачений законом, зокрема статтею 16 ЦК України, але який є ефективним способом захисту, тобто таким, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням.

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Відповідно до вимог частини четвертої статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Як зазначив Верховний Суд складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду під час розгляду справи № 288/1256/17(постанова від 08.02.2021) преюдиційні факти - це факти, встановлені рішенням чи вироком суду, що набрали законної сили. Преюдиційність ґрунтується на правовій властивості законної сили судового рішення і означається його суб`єктивними і об`єктивними межами, за якими сторони та інші особи, які брали участь у розгляді справи, а також їх правонаступники не можуть знову оспорювати в іншому процесі встановлені судовим рішенням у такій справі правовідносини.

Згаданим вище рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 16.01.2020 у справі № 463/4685/17 встановлено, що згідно із запропонованим варіантом виділу 3/8 частки будинку ідеальна частка будинковолодіння, яка належить ОСОБА_2 зменшиться на суму 9852 грн. Відповідно, частка співвласника ОСОБА_3 збільшиться на вказану суму і при цьому, експертом враховано не лише площу виділених приміщень, але й їхню вартість, що в кінцевому, вплинуло на визначення розміру ідеальної частки.

Вказані факти встановлені рішенням суду та є преюдиційними, однак доводи позовної заяви зводяться до заперечення цих преюдиційних фактів, оскільки позивач по суті оспорює висновки суду у справі № 463/4685/17 про розмір ідеальних часток після проведення виділу, вказуючи про необґрунтованість висновку експерта щодо встановлення вартості виділених приміщень.

На думку суду, в межах справи яка розглядається він не вправі давати правової оцінки експертному висновку, на основі якого в межах іншої справи проводився виділ частки із майна, яке перебуває у спільній частковій власності, оскільки правова оцінка цьому висновку мала б надаватись саме в межах справи про виділ часток.

Більше того, за наслідками розгляду іншої цивільної справи № 463/316/21 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 суд встановив відхилення від ідеальних часток після проведення виділу та стягнув з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошову компенсацію в розмірі 9852 грн.

Тим самим, додатково підтверджується преюдиційність встановленого факту про зменшення ідеальної частки саме ОСОБА_2 , що в свою чергу, виключає можливість стягнення з неї відповідної компенсації, оскільки така компенсація навпаки має бути стягнута на користь ОСОБА_2 .

Відтак, позов слід визнати безпідставним та в його задоволенні відмовити.

Щодо судових витрат.

У зв`язку з відмовою в позові понесені позивачем судові витрати в силу вимог пункту другого частини другої статті 141 ЦПК України не підлягають відшкодуванню.

Клопотання про компенсацію судових витрат, а також доказів про такі витрати відповідач не подавала. Крім того, відповідач не навела попереднього (орієнтовного) розрахунку суми судових витрат, які вона понесла або очікує понести в зв`язку із розглядом справи. Відповідно, суд не вбачає підстав для відшкодування таких витрат.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 12,81,82,141,223,263-265,268,279ЦПК України, ст. ст. 3, 8, 11, 15, 16, 22, 316, 317, 321, 355, 358 ЦК України, суд -

в и р і ш и в:

В позові ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_3 , ідентифікаційний код НОМЕР_2 ) про стягнення грошової компенсації за перевищення частки у праві власності на будинок в розмірі 7100,94 грн. - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в порядку та строки передбачені ст. ст. 354, 355, пп.15.5 п. 15 Розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: Леньо С. І.