ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.01.2021 року м. Одеса

Єдиний унікальний номер справи №522/13547/18

Апеляційне провадження №22-ц/813/2600/21

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого-Колеснікова Г.Я.(суддя-доповідач),

суддів-Ващенко Л.Г., Сєвєрової Є.С.,

за участю секретаря -Сороколет Ю.С.,

учасники справи:

позивач (відповідач за зустрічним позовом) - ОСОБА_1 ,

його представник -адвокат Лоскутов Сергій Пилипович,

відповідачка (позивачка за зустрічним позовом) - ОСОБА_2 ,

її представник -адвокат Криворучко Вікторія Олегівна,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу адвоката Криворучко Вікторії Олегівни в інтересах ОСОБА_2 на рішення Приморського районного суду м.Одеси від 09 грудня 2019 року, постановлене під головуванням судді Абухіна Р.Д.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог та зустрічного позову, відзивів на позови

У липні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, визнання майна особистою приватною власністю, в якому уточнивши вимоги просив суд:

- встановити факт його проживання з ОСОБА_2 однією сім`єю без реєстрації шлюбу, починаючи з 25 квітня по 27 жовтня 2007 року ;

- визнати квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 76,6 кв.м., житловою площею 32,5 кв.м. його особистою приватною власністю.

Позов обґрунтовано тим, що з січня 2007 року він проживав з ОСОБА_2 однієї сім`єю без реєстрації шлюбу та вів спільне господарство. 21 вересня 2007 року він по розписці надав продавцю ОСОБА_3 завдаток в розмірі 3 000 доларів США за придбання квартири АДРЕСА_2 .

24 жовтня 2007 року він отримав за договором позики кошти в сумі 722 150 грн., що еквівалентно 143 000 доларам США. В цей же день ОСОБА_2 придбала квартиру АДРЕСА_2 за 474 700 грн., що еквівалентно за курсом НБУ 94 000 доларам США.

27 жовтня 2007 року він з відповідачкою зареєстрував шлюб.

03 листопада 2016 року ОСОБА_2 продала квартиру АДРЕСА_2 . В цей же день, 03 листопада 2016 року, вони придбали у власність за договором купівлі-продажу у рівних частках кожний квартиру АДРЕСА_1 . Грошові кошти за вказану квартиру в сумі 515 000 грн. ним були сплачені продавцю квартири ОСОБА_4 власноручно, про що він склав розписку.

Посилаючись на те, що спірна квартира придбана ним за особисті кошти, які він отримав за договором позики; що вона є його особистою приватною власністю та не підлягає розподілу, оскільки не є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, ОСОБА_1 просив задовольнити його вимоги (т.1 а.с.4-7,110).

У відзиві на позов ОСОБА_2 зазначила, що ОСОБА_1 не надано доказів сумісного проживання та ведення спільного господарства з січня 2007 року до дня реєстрації шлюбу 27 жовтня 2007 року. Вона з 12 жовтня 2000 року по 01 липня 2008 року проживала за адресою: АДРЕСА_3 . 24 жовтня 2007 року нею придбана квартира АДРЕСА_2 за власні кошти, яка в подальшому була нею продана, а отримані кошти від продажу в сумі 515 000 грн. витрачено 03 листопада 2016 року на придбання квартири АДРЕСА_1 , яка є її особистою приватною власністю (т.1 а.с.102-106).

23 листопада 2018 року ОСОБА_2 звернулась до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_1 про визнання майна особистою приватною власністю, в якому просила:

- визнати її особистою приватною власністю квартиру АДРЕСА_4 , реєстраційний номер нерухомого майна: 01.

Зустрічний позов обґрунтовано тим, що вона, 24 жовтня 2007 року, не перебуваючи в зареєстрованому шлюбі та не проживаючи однією сім`єю з будь-яким чоловіком без реєстрації шлюбу, за власні кошти придбала квартиру АДРЕСА_2 .

03 листопада 2016 року вона продала вказану квартиру за 2 146 928,79 грн. В цей же день, за частину отриманих від її продажу коштів, в розмірі 515 000 грн., вона та її чоловік ОСОБА_1 придбали по 1/2 частки кожний квартиру АДРЕСА_1 .

Посилалась, що до придбання спірної квартири вона та ОСОБА_1 мали усну домовленість про те, що останній продає належний йому житловий будинок за адресою: АДРЕСА_5 , та за рахунок виручених коштів сплатить їй половину вартості спірної квартири.

При цьому, перебуваючи у подружніх довірчих відносинах з ОСОБА_1 та сподіваючись на повернення половини вартості квартири, вона, хоч і придбала спірну квартиру за особисті кошти, виручені за продаж належної їй до шлюбу квартири, однак зареєструвала право власності на придбану квартиру в рівних частках з чоловіком.

Тому 1/2 частка спірної квартири, яка була придбана на ім`я ОСОБА_1 у період перебування у шлюбі з нею, не є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а є її особистою приватною власністю, оскільки повністю придбана за кошти, виручені від продажу належній їй особисто квартири АДРЕСА_2 (т.1 а.с.50-55).

У відзиві на зустрічний позов ОСОБА_1 зазначив, що квартира АДРЕСА_2 не була придбана ОСОБА_2 за власні кошти, оскільки 21 вересня 2007 року ним надано задаток за вказану квартиру в сумі 3 000 доларів США. 24 жовтня 2007 року він отримав за договором позики кошти в сумі 722 150 грн., що еквівалентно 143 000 доларам США, і в цей день ОСОБА_2 придбала вказану вище квартиру, оформивши її на себе, але за його грошові кошти. Тому твердження дружини про придбання спірної квартири за власні особисті кошти не відповідають обставинам справи, оскільки ця квартира є його особистою власністю (т.1 а.с.95-96).

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Приморського районного суду м.Одеси від 09 грудня 2019 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Встановлено факт проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 однією сім`єю без реєстрації шлюбу, починаючи з 25 квітня 2007 року по 27 жовтня 2007 року.

Визнано квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 76,6 кв.м., житловою площею 32,5 кв.м. особистою приватною власністю ОСОБА_1 ,придбану на підставі договору купівлі-продажу від 03 листопада 2016 року, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Таранською А.М., зареєстрованого у реєстрі за № 6249.

Короткий зміст доводів апеляційної скарги та відзиву на скаргу

В апеляційній скарзі адвокат Криворучко В.О. в інтересах ОСОБА_2 просить рішення суду скасувати, постановити нове рішення про задоволення зустрічного позову ОСОБА_2 та відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 .

Неправильність рішення суду мотивовано порушенням судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Зокрема, апелянт, крім доводів, які містяться у зустрічному позові зазначила, що суд першої інстанції дав помилкову оцінку наявним у справі доказам (т.2 а.с.2-15).

У відзиві на скаргу ОСОБА_1 просить залишити її без задоволення, посилаючись на безпідставність та необґрунтованість її доводів (т.2 а.с.44-46).

Позиція апеляційного суду

Заслухавши суддю-доповідача,дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Задовольняючи позов ОСОБА_1 в повному обсязі суд першої інстанції виходив з того, що позивач довів факт проживання сторін однією сім`єю у період з 25 квітня по 27 жовтня 2007 року, факт наявності у нього значних заощаджень у зв`язку з отриманням позики, а тому є підстави вважати, що і квартира АДРЕСА_2 і квартира АДРЕСА_1 були придбані за особисті кошти ОСОБА_1 , а тому остання квартира є його особистою приватною власністю.

Відмовляючи у зустрічному позові ОСОБА_2 суд дійшов висновку, що письмові докази у справі свідчать про те, що спірна квартира придбана за особисті грошові кошти ОСОБА_1 (т.1а.с.230-233).

Апеляційний суд не погоджується з висновками суду першої інстанції про задоволення позову ОСОБА_1 в частині визнання спірної квартири його особистою власністю та з мотивами відмови суду у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 з таких підстав.

Фактичні обставини та мотиви, якими керувався апеляційний суд

Щодо встановлення факту проживання однією сім`єю

За приписами ч.2ст.3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Встановлено, що з квітня до 27 жовтня 2007 року, тобто до реєстрації шлюбу, який відбувся 27 жовтня 2007 року, ОСОБА_1 проживав однією сім`єю із ОСОБА_2 в будинку АДРЕСА_5 ., який належить йому на праві власності (т.1а.с.8,а.с.73).

Дані про те, що сторони розірвали шлюб, матеріали справи не містять.

Також встановлено, що ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , є донькою ОСОБА_2 (т.2а.с.69).

Так, згідно довідки Авангардівської селищної ради від 11 жовтня 2018 року за №1686, ОСОБА_1 мешкав зі своєю сім`єю, а саме: дружиною ОСОБА_2 та донькою ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з січня 2007 року по жовтень 2007 року за адресою: АДРЕСА_5 (т.1 а.с.97).

Крім того, із відповіді Одеської ЗОШ №1 від 29 вересня 2018 року вбачається, що ОСОБА_5 прибула на навчання в школу з 01 лютого 2007 року до 4-Б класу. У серпні 2007-2008 навчального року ОСОБА_5 вибула із 5-Б класу до Одеської ЗОШ № 31 (т.1 а.с.98).

Згідно витягу з алфавітної книги запису учнів Одеської ЗОШ №1 домашньою адресою учениці ОСОБА_5 значиться АДРЕСА_5 (т.1 а.с.172 -173).

Під час розгляду справи, ОСОБА_2 заперечувала факт проживання разом з ОСОБА_1 з січня по жовтень 2007 року, проте не надала належні, допустимі, достовірні та достатні докази на спростування вищенаведених обставин.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_5 також заперечувала факт проживання разом з ОСОБА_1 в АДРЕСА_5 в період з січня по жовтень 2007 року, стверджуючи що в цей період вона мешкала в м.Одесі з бабусею. При цьому вона підтвердила, що з лютого по серпень 2007 року дійсно навчалася в Одеській ЗОШ № 1.

Таким чином, ці письмові докази у своєї сукупності спростовують показання свідків ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 і пояснення ОСОБА_2 щодо не проживання сторін до жовтня 2007 року, та свідчать про факт проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 однією сім`єю з квітня до жовтня 2007 року, тобто до реєстрації шлюбу.

Доводи апелянта про те, що довідка заступника селищного голови Авангардівської селищної ради від 11 жовтня 2018 року видана з порушенням порядку встановленого законом до уваги не приймаються, оскільки зазначена довідка підписана посадовою особою, засвідчена печаткою органу місцевого самоврядування та є належним доказом (т.1 а.с.97).

Посилання апелянта на те, що витяг з алфавітної книги запису учнів стосовно доньки ОСОБА_2 ОСОБА_5 не містить інформації щодо предмета доказування є помилковим, оскільки він доводить факт проживання малолітньої доньки відповідачки за первісним позовом в будинку позивача у спірний період.

Так, витяг з алфавітної книги підтверджує, що ОСОБА_5 навчалася у вказаному закладі і прибула на навчання в Одеську ЗОШ № 1 з 01 лютого 2007 року до 4-Б класу, а вибула з навчального закладу до Одеської ЗОШ №31, за наказом по школі від 23 серпня 2007 року №182.

Доводи апелянта про те, що ОСОБА_2 проживала в період з січня по листопад 2007 року за адресою: АДРЕСА_3 , що підтверджено поясненнями свідків ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 до уваги не приймаються, вони оскільки протирічать наведеним вище об`єктивним доказам, а саме довідкам органу місцевого самоврядування, навчального закладу та витягу з алфавітної книги запису учнів школи.

За змістом ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.

Згідно рішення Голованівського районного суду Кіровоградської області від 10 квітня 2007 року шлюб між ОСОБА_6 та ОСОБА_2 розірвано. Від цього шлюбу сторони мають доньку ОСОБА_5 ,1997 року народження, яка проживає з ОСОБА_2 , тобто місце проживання дитини визначено з відповідачкою (т.1а.с.182-184).

Таким чином, малолітня донька ОСОБА_2 не могла сама проживати (без матері та батька) в с. Прилиманське зі сторонньою особою - ОСОБА_1 (т.1 а.с.182-184).

Факт реєстрації ОСОБА_2 з січня по листопад 2007 року за адресою АДРЕСА_3 не є підтвердженням її постійного проживання за вказаною адресою.

З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про встановлення факту проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 однією сім`єю без реєстрації шлюбу, починаючи з 25 квітня 2007 року по 27 жовтня 2007 року, в результаті якого було укладення шлюб 27 жовтня 2007 року.

Саме у цей період сторони отримали позику сторони отримали позику, яка була використана в інтересах сім`ї (для придбання квартири), про що буде викладено нижче.

Правових підстав для встановлення факту проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 однією сім`єю без реєстрації шлюбу, починаючи з січня 2007 року по 27 жовтня 2007 року у суду не було, оскільки такі вимоги позивач не заявляв з огляду на те, що ОСОБА_2 розірвала попередній шлюб 10 квітня 2007 року.

Щодо придбання сторонами нерухомого майна

Згідно із ст.74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення Глави 8 цього Кодексу.

Тобто, при застосуванні ст.74 СК України, слід виходити з того, що указана норма поширюється на випадки, коли чоловік і жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі та між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю.

Крім того, для визначення осіб як таких, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, для вирішення майнового спору на підставі ст.74 СК України, потрібно встановити факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу в період, протягом якого було придбано спірне майно.

Згідно із ч.4 ст. 368 ЦК України майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі.

Отже, особам, які проживають однією сім`єю без реєстрації шлюбу, на праві спільної сумісної власності належить майно, набуте ними за час спільного проживання або набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти.

Вирішуючи питання щодо правового режиму такого майна, суди зазвичай встановлюють факти створення (придбання) сторонами майна внаслідок спільної праці, ведення спільного господарства, побуту, виконання взаємних прав та обов`язків, з`ясовують час придбання, джерело набуття (кошти, за які таке майно було набуте),а також мету придбання майна, що дозволяє надати йому правовий статус спільної сумісної власності.

Як вбачається з матеріалів справи, в період проживання сторін однією сім`єю без реєстрації шлюбу, ОСОБА_1 21 вересня 2007 року надав ОСОБА_3 письмову розписку про надання їй завдатку в розмірі 3 000 доларів США за придбання квартири АДРЕСА_2 (т.1а.с.16).

24 жовтня 2007 року між ОСОБА_1 та громадянином КНР У ЇФАН укладено договір позики, який посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Ковальчуком С.В. за реєстром №6122, за яким ОСОБА_1 отримав грошові кошти в сумі 722 150 грн., що відповідно до курсу НБУ еквівалентно 143 000 доларам США, які позичальник зобов`язався повернути позикодавцю до 24 жовтня 2012 року.

За п.п.3,4 договору позики від 24 жовтня 2007 року грошова сума передана позичальнику до підписання договору позики, без сплати процентів за користування грошами.

На вказаному договорі позики є розписка громадянина КНР У ЇФАН про те, що позика йому повернута в повному обсязі 22 квітня 2014 року (т.1 а.с.17,17- зворот).

Задовольняючи позов ОСОБА_1 та встановивши факт проживання сторін без реєстрації шлюбу з 25 квітня 2007 року по 27 жовтня 2007 року, суд першої інстанції не звернув увагу, що вказані кошти за договором позики від 24 жовтня 2007 року отримані ОСОБА_1 у вказаний період, які повернуто позичальнику 22 квітня 2014 року в повному обсязі в період їх проживання в зареєстрованому шлюбі, із сумісного сімейного бюджету (т.1 а.с.17 зворот). Доказів спростування цих доводів матеріали справи не містять.

Таким чином, вказаний договір позики від 24 жовтня 2007 року, укладений ОСОБА_1 в період проживання сторін однією сім`єю без реєстрації шлюбу, кошти по якому повернуто 22 квітня 2014 року, у період їх знаходження у зареєстрованому шлюбі.

Більш того, цей же день 24 жовтня 2007 року між представником ОСОБА_8 , яка діяла в інтересах ОСОБА_3 , та ОСОБА_2 укладено договір купівлі - продажу, за яким остання придбала на своє ім`я кв. АДРЕСА_2 за 474 700 грн. Відповідно до курсу НБУ сума грошових коштів, за яку придбана квартира, еквівалентна 94 000 доларам США, які одержані представником продавця від покупця до оформлення цього договору (т.1 а.с.18).

При цьому, слід зазначити, що договір позики грошових коштів від 24 жовтня 2007 року, які отримав ОСОБА_1 , та договір купівлі-продажу від 24 жовтня 2007 року квартири АДРЕСА_6 , яка оформлена на ОСОБА_2 , укладено в один день у одного й того ж приватного нотаріуса Ковальчука С.В., грошові кошти за придбання квартири відповідають сумі договору позики,а також кошти були взяти у позику в день купівлі квартири саме на її придбання.

Передача коштів в якості завдатку 21 вересня 2007 рокупродавцеві ОСОБА_3 за купівлю квартири АДРЕСА_2 здійснювалася також ОСОБА_1 ,що свідчить про придбання її в період проживання сторін однією сім`єю без реєстрації шлюбу. Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_9 підтвердила, що отримала від ОСОБА_1 вказані грошові кошти у присутності ОСОБА_2 (т.1 а.с.130-131).

В суді першої інстанції ОСОБА_2 11 березня 2019 року висунула версію про те, що квартира АДРЕСА_2 була придбана нею за її особисті кошти, які їй надав колишній чоловік ОСОБА_6 в розмірі 100 000 доларів США.

Аналогічні покази суду першої інстанції надав і свідок ОСОБА_6 , посилаючись на те, що вказані грошові кошти він отримав в процесі здійснення підприємницької діяльності.

Версію про джерело походження коштів у ОСОБА_2 заперечення на позов ОСОБА_1 та її зустрічна позовна заява, подані до суду у листопаді 2018 року, не містили (т.1а.с.50-55,102-106).

Згідно протоколу підготовчого судового засідання від 08 лютого 2019 року представник ОСОБА_2 адвокат Криворучко В.О.,заперечуючи проти позову ОСОБА_1 та підтримуючи зустрічний позов, показала, що всі докази нею надані (а.с.120-121).

Апеляційний суд бере до уваги свідчення позивача за зустрічним позовом ОСОБА_2 та свідка ОСОБА_6 , оскільки, крім голослівних тверджень, вони не підтверджені належними доказами, зокрема даними про доходи ОСОБА_6 або отримання ним нотаріально посвідченої позики чи зняття ним зазначеної суми з банківського рахунку, укладення договору купівлі-продажу належного йому нерухомого майна тощо.

Сам по собі факт того, що колишній чоловік ОСОБА_2 . ОСОБА_6 займається підприємницькою діяльністю з 1996 року не може вважатись належним, допустимим, достовірним та достатнім доказом дійсного надання ним коштів колишній дружині у сумі 100 000 доларів США для придбання нею квартири у 2007 році.

Таким чином, ОСОБА_2 не довела, що квартира АДРЕСА_2 була придбана за її особисті кошти.

Враховуючи те, що ОСОБА_1 отримав позику в період проживання сторін однією сім`єю без реєстрації шлюбу, що кошти по договору позики були витрачені на вказану квартиру, що ним не заперечувалось в суді першої інстанції, і борг за договором позики ОСОБА_1 було повернуто позикодавцю 22 квітня 2014 року, тобто у період зареєстрованого шлюбу сторін, є підстави вважати, що нерухоме майно придбано в період проживання сторін однією сім`єю без реєстрації шлюбу.

Відповідно до ч.1ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Апеляційний суд вважає, що ОСОБА_1 не надав докази того, що позика, яка витрачена на квартиру АДРЕСА_2 , була повернута громадянину КНР У ЇФАН до 24 жовтня 2012 року за його особисті кошти.

Тобто, виконання зобов`язання щодо повернення грошових коштів за договором позики здійснювалось ОСОБА_1 за рахунок спільних коштів подружжя, набутих за час перебування у зареєстрованому шлюбі.

Як вбачається з матеріалів справи, перебуваючи у шлюбі з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 за договором купівлі-продажу від 03 листопада 2016 року продала квартиру АДРЕСА_2 за 2 146 928,79 грн., що еквівалентно 84 000 доларам США. Гроші продавець отримала від покупця повністю до підписання договору (т.1 а.с.19).

В цей же день, 03 листопада 2016 року, ОСОБА_1 та ОСОБА_10 за договором купівлі - продажу придбали у ОСОБА_4 у власність в рівних частках кожний квартиру АДРЕСА_1 (т.1 а.с.14-15).

Згідно п.2 договору купівлі-продажу від 03 листопада 2016 року продаж квартири здійснено за 515 000 грн. і гроші у вказаній сумі продавець отримав від покупців у відповідних частках повністю до підписання вказаного договору. Підписання цього договору свідчить про те, що розрахунки за нерухомість здійснені повністю та про відсутність претензій до покупців про оплату з боку продавця (т.1а.с.14).

У п.7 договору купівлі - продажу від 03 листопада 2016 року визначено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_10 є подружжям, тобто квартира придбана сторонами у шлюбі (т.1 а.с.15).

Згідно розписки від 03 листопада 2016 року ОСОБА_4 за договором купівлі - продажу за продану квартиру АДРЕСА_1 отримала всю суму від ОСОБА_1 у присутності ОСОБА_10 (т.1 а.с.20).

Враховуючи викладене, висновок суду першої інстанції, що квартира АДРЕСА_1 є особистою власністю ОСОБА_1 є помилковим (т.1 а.с.20).

Крім того, 3 листопада 2016 року квартира АДРЕСА_7 за вказаною адресою зареєстрована у Державному реєстру речових прав на нерухоме майно в рівних частках за ОСОБА_1 та ОСОБА_10 (т.1 а.с.25-26).

При цьому сторони зареєстровані в спірній квартирі 10 листопада 2016 року (т.1 а.с.9-13).

Фактично метою придбання майна було спільне проживання у квартирі, що і відбулось, і сторони в ній проживали разом після її придбання, тому це дозволяє надати спірному майну правовий статус спільної часткової власності подружжя.

За п.3 ч.1ст.57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

Разом з тим, законодавством не заборонено укладати договори купівлі - продажу та придбавати майно на ім`я одного з подружжя або на ім`я обох з подружжя без визначення часток у такому майні або з визначенням таких часток.

З огляду на викладене, враховуючи те, кожна із сторін, як ОСОБА_1 , так і ОСОБА_10 не довела, що квартира АДРЕСА_1 придбана кожним із них за їх особисті кошти, та є їх особистою власністю, тому вказана квартира є спільним майном подружжя в зв`язку з чим була оформлена на кожного із них в рівних частках, зазначене майно є спільною власністю сторін та сторони визначили частки у цьому майні по 1/2 кожного ще на час набуття цього майна у власність.

Тобто, сторони визначили такі частки на час укладення договору купівлі - продажу по 1/2 частині кожному і такі частки є рівними.

Враховуючи викладене, колегія суддів, приходить до висновку, що суд першої інстанції безпідставно задовольнив вимоги позивача ОСОБА_1 в частині визнання майна особистою приватною власністю, оскільки належних та допустимих доказів, що вищевказана квартира АДРЕСА_1 придбана ним за його особисті кошти суду не надано, тому рішення суду в цій частині вимог ОСОБА_1 про визнання майна його особистою приватною власністю підлягає скасуванню, з постановленням нового рішення про відмову у позові в цій частині.

Погоджуючись з висновком суду першої інстанції про відмову у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_10 , апеляційний суд вважає, що він має бути викладений в редакції цієї постанови.

Відповідно до положень ч.ч.4,5 ст.268 ЦПК України у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, суд підписує рішення без його проголошення; датою ухвалення рішення за відсутності учасників справи, є дата складання повного судового рішення.

Відтак, датою ухвалення рішення за відсутності учасників справи у сенсі положень ч.5 ст.268 ЦПК України є дата складання повного судового рішення.

Керуючись ст.ст.368,374,376,381-384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу адвоката Криворучко Вікторії Олегівни в інтересах ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Приморського районного суду м.Одеси від 09 грудня 2019 року в частині позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання майна особистою приватною власністю скасувати.

В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 в частині визнання майна особистою приватною власністю відмовити.

Рішення Приморського районного суду м.Одеси від 09 грудня 2019 року про задоволення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 в частині встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу залишити без змін.

Рішення Приморського районного суду м.Одеси від 09 грудня 2019 року в частині відмови у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 змінити, виклавши його мотивувальну частину в редакції цієї постанови.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 28 січня 2021 року.

Головуючий

Судді: