Справа № 362/4478/21
Провадження № 2/362/2527/21
Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

30 листопада 2021 року

суддя Васильківського міськрайонного суду Київської області Марчук О.Л., розглянувши в порядку спрощеного провадження у місті Василькові Обухівського району Київської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання недійсним договору,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду із вказаним позовом, в обґрунтування вимог якого зазначив, що 23 серпня 2018 року між ним і його сином було укладено договір дарування належної йому на праві власності земельної ділянки.

Вказуючи, що він був введений в оману щодо правової природи цього договору, посилаючись на відповідні положення цивільного законодавства, позивач просить визнати зазначений договір недійсним.

Дану справу розглянуто в порядку спрощеного провадження.

Відповідач подав відзив на позов у якому заперечив щодо вимог позову та просив відмовити в його задоволенні, оскільки при укладенні вказаного договору позивач, як юрист за фахом абсолютно розумів правову природу спірного договору дарування та його умови.

Дослідивши письмові докази по справі у їх сукупності, суд приходить до наступних висновків.

23 серпня 2018 року між сторонами укладено договір дарування земельної ділянки 57-д, кадастровий номер :01:056:0046 площею 0,2500 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) по АДРЕСА_1 (а.с. 12 - 15).

Як на підставу своїх вимог, позивач посилається на факт введення його відповідачем в оману щодо правової природи цього договору, у зв`язку із укладенням між ними договору довічного утримання позивача від 22 серпня 2018 року, внаслідок чого позивач стверджує про те, що його волевиявлення при укладенні спірного договору дарування, не відповідало його внутрішній волі.

Вирішуючи справу по суті, суд виходить з наступного.

Відповідно до частини першої статті 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання вимог вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановленні частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

За визначеними статтею 203 ЦК України, загальними вимогами, додержання яких є необхідним для чинності правочину:

-зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам;

-особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності;

- волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі;

- правочин має вчинятися у формі, встановленій законом;

- правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним;

- правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Натомість, в супереч вимогам статей 76 - 84 ЦПК України, позивачем не підтверджено відповідними доказами факт введення його в оману, а також той факт, що його волевиявлення як учасника правочину, не було вільним і не відповідало його внутрішній волі.

Отже, під час розгляду справи позивачем, не виконано, передбаченого статтею 81 ЦПК України обов`язку довести ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог.

У зв`язку з цим, суд приходить до висновку, що згідно із статтями 12, 13 і 76 - 84 ЦПК України, відповідно до яких на засадах змагальності сторін кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а суд розглядає цивільні справи не інакше як на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі та суд не наділений функцією доказування, - позивач не довів ту обставину, на яку він посилається як на підставу своїх вимог, а саме: обставину введення його відповідачем в оману та обставину, що його волевиявлення як учасника правочину, не було вільним і не відповідало його внутрішній волі.

Викладені у доданому до позову витязі з ЄРДР про кримінальне провадження № 120 211 051 000 003 59 від 28.01.2021 року відомості не підтверджують доводів позивача щодо суті позовних вимог, оскільки зазначені у даному витязі події мали місце після укладення спірного договору (а.с. 16).

У зв`язку із цим, наведені за змістом позовної заяви доводи позивача щодо введення його в оману, суд не приймає до уваги, оскільки вони не підтверджені у встановленому цивільним процесуальним законом жодними фактичними доказами.

Також, суд не приймає до уваги посилання позивача на обставини укладення між сторонами договору довічного утримання позивача від 22 серпня 2018 року, внаслідок чого позивач стверджує про те, що його волевиявлення при укладенні спірного договору дарування, не відповідало його внутрішній волі, оскільки вказаний договір про утримання батька від 22 серпня 2021 року встановлює обов`язок сина утримувати батька і не стосується нерухомого майна позивача (а.с. 10 - 11).

Тобто, під час розгляду справи судом не встановлено факту введення відповідачем позивача в оману, а також того факту, що волевиявлення позивача як учасника правочину дарування, не було вільним і не відповідало його внутрішній волі.

Отже, під час розгляду справи в судовому засіданні не встановлено, що існують передбачені статтями 203 і 215 ЦК України підстави для визнання недійсним укладеного між сторонами договору дарування земельної ділянки від 23 серпня 2018 року.

Таким чином, позивачем не доведено факту існування підстав для визнання спірного договору недійсним.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що позов є необґрунтованим та задоволенню не підлягає.

Також, на підставі пункту 2 частини другої статті 141 ЦПК України, у зв`язку із відмовою в позові, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, слід покласти на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 203, 215 ЦК України, ст. ст. 1 - 13, 19, 23, 27, 34, 76 - 83, 89, 95, 133, 141, 258, 259, 263 - 265, 273 - 279 ЦПК України,

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання недійсним договору - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено учасниками справи, а також особами, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя

Дата складення повного рішення суду - 30 листопада 2021 року.