ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1010/21 Справа № 212/5565/20 Суддя у 1-й інстанції - Чайкін І. Б. Суддя у 2-й інстанції - Зубакова В. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 січня 2021 року м.Кривий Ріг

Справа № 212/5565/20

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Зубакової В.П.

суддів - Барильської А.П., Бондар Я.М.

секретар судового засідання - Кислиця І.В.

сторони:

позивачка - ОСОБА_1 ,

відповідач - Комунальне підприємсто "Криворізька багатопрофільна лікарня з надання психіатричної допомоги" Дніпропетровської обласної ради,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції, в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційну скаргу позивачки ОСОБА_1 на рішення Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 18 вересня 2020 року, яке ухвалене суддею Чайкіним І.Б. в місті Кривому Розі Дніпропетровської області та повне судове рішення складено 18 вересня 2020 року, -

ВСТАНОВИВ:

У липні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Комунального підприємства "Криворізька багатопрофільна лікарня з надання психіатричної допомоги" Дніпропетровської обласної ради (надалі КП "Криворізька багатопрофільна лікарня з надання психіатричної допомоги» ДОР) про захист честі, гідності та ділової репутації, відшкодування моральної шкоди.

Позовна заява мотивована тим, що вона багато років працює лікарем-наркологом відділення ОПНО КП "Криворізька багатопрофільна лікарня з надання психіатричної допомоги» ДОР та є лікарем вищої категорії. На момент звернення до суду, в СВ Покровського ВП Криворізького ВП ГУНП в Дніпропетровській області знаходиться кримінальне провадження № 0002361 за ч. 1 ст. 139 КК України, в якому вона визнана потерпілою. При ознайомленні з матеріалами кримінального провадження нею було виявлено, що до письмових пояснень свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в якості матеріалу, який її характеризує, було долучено колективну скаргу працівників відділення ОПНО, яка є: завідомо неправдивою, принизливою, образливою, оскільки принижує її, як людину, впливає на її авторитет, як лікаря, і, взагалі, створює негативну соціальну оцінку серед оточуючих людей. Також, ця скарга була долучена до відзиву на позовну заяву по цивільній справі № 212/976/20, яка перебувала в провадженні судді Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області та по якій винесено рішення.

Просить визнати вищевказану інформацію, яка відображена в колективній скарзі, поширеної службовими та посадовими особами КП "Криворізька багатопрофільна лікарня з надання психіатричної допомоги» ДОР недостовірною та такою, що принизила її гідність, честь та ділову репутацію. Зобов`язати відповідача спростувати цю інформацію шляхом: (а) написання вказаними посадовими та службовими особами заяви на ім`я керівника відповідача щодо факту спростування інформації, яка була ними написана та не відповідає дійсності; (б) відкликання відзиву на позовну заяву по цивільній справі № 212/976/20; (в) надсилання заяви на ім`я слідчого СВ Покровського ВП Криворізького ВП ГУНП в Дніпропетровській області, що здійснює досудове розслідування по цьому кримінальному провадженню, щодо факту спростування інформації, яка була долучена посадовими та службовими особами до матеріалів кримінального провадження у вигляді згаданої колективної скарги.

Вважає, що з вини працівників КП "Криворізька багатопрофільна лікарня з надання психіатричної допомоги» ДОР, які розповсюдили щодо неї недостовірну інформацію, яка негативно відобразилося на її авторитеті серед колег та оточуючих людей, їй завдано моральну шкоду, яку вона оцінює в сумі 80 000 гривень, яку просить стягнути з відповідача та відшкодувати витрати, пов`язані зі сплати судового збору у сумі 1681 гривня 60 копійок.

Рішенням Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 18 вересня 2020 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі позивачка ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про задоволення її позовних вимог, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд не забезпечив справедливого розгляду справи та не допитав свідків, які могли б підтвердити обставини, викладені у позовній заяві. Провівши розгляд справи без повідомлення учасників справи, суд першої інстанції порушив принципи публічності та відкритості судового процесу, а також позбавив позивачку можливості брати участь у судовому засіданні та доказувати заявлені вимоги показами свідків. При цьому, вказує, що її позовні вимоги носять немайновий характер, а тому суд, з урахуванням вимог ч. 6 ст. 279 ЦПК України, не міг відмовити у задоволенні клопотання про розгляд справи у судовому засіданні.

Позивачка вважає, що суд не з`ясував всіх обставин справи та не взяв до уваги, що предметом спору є інформація, яка поширена працівниками КП "Криворізька багатопрофільна лікарня з надання психіатричної допомоги» ДОР у зверненні до керівництва цього підприємства з метою вчинення ним певних дій щодо позивачки, як працівниці, в рамках трудового договору.

У відзиві на апеляційну скаргу, до якого додано докази надсилання копій відзиву та доданих до нього документів іншим учасникам справи, відповідач КП "Криворізька багатопрофільна лікарня з надання психіатричної допомоги» ДОРзазначає, що оскаржуване судове рішення є законним та обґрунтованим, в процесі розгляду справи суд не порушив норм ні матеріального, ні процесуального права, а тому рішення суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Позивачка ОСОБА_1 , будучи завчасно, належним чином повідомленою про час і місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилася, надавши заяву про відкладення розгляду справи, в зв`язку із заявленням нею відводу колегії суддів та клопотання про виклик свідків, за результатами розгляду яких, їй потрібен час для ознайомлення з прийнятими рішеннями та підготовки інших клопотань.

Так, згідно ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Пунктами 10, 11 частини 2 цієї статті визначено, що одними із основних принципів цивільного судочинства є розумність строків розгляду справи судом та неприпустимість зловживання процесуальними правами.

Згідно ч. 1 ст. 371 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції має бути розглянута протягом шістдесяти днів із дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження, а апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції - протягом тридцяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження.

Згідно статті 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду, як джерело права.

Статтю 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Згідно з нормами ст. 17 Конвенції жодне з положень цієї Конвенції не може тлумачитись як таке, що надає будь-якій державі, групі чи особі право займатися будь-якою діяльністю або вчиняти будь-яку дію, спрямовану на скасування будь-яких прав і свобод, визнаних цією Конвенцією, або на їх обмеження в більшому обсязі, ніж це передбачено в Конвенції.

Ратифікуючи зазначену Конвенцію Україна взяла на себе зобов`язання гарантувати кожній особі права та свободи, закріплені в Конвенції, включаючи право на справедливий судовий розгляд протягом розумного строку.

У своєму рішенні у справі «Калашников проти Росії» Європейський суд зазначив, що розумність тривалості провадження визначається залежно від конкретних обставин справи, враховуючи критерії, визначені у прецедентній практиці Суду, зокрема, складність справи, поведінка заявника та поведінка компетентних органів влади.

З аналізу зазначених норм Конвенції та практики Європейського суду вбачається, що питання про порушення ст. 17 Конвенції, яка закріплює один із основоположних принципів Конвенції - принцип неприпустимості зловживання правами, може поставати лише у сукупності з іншою статтею Конвенції, положення якої у конкретному випадку дають підстави для висновку про зловживання особою наданим їй правом.

Вищенаведені положення закону направлені на дотримання розумних строків розгляду справи і на недопущення зловживання своїми процесуальними правами та правами інших осіб, які беруть участь у справі.

Праву особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондує обов`язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються його безпосередньо та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (ALIMENTARIA SANDERS S.A. V. SPAIN, №11681/85, §35, ЄСПЛ, від 07 липня 1989 року).

Неявка осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час та місце судового розгляду справи являється їх волевиявленням, яке свідчить про відмову від реалізації свого права на безпосередню участь у судовому розгляді справи та інших процесуальних прав, тому не може бути перешкодою для розгляду судом апеляційної інстанції питання по суті.

Як вбачається з матеріалів справи, провадження за апеляційною скаргою позивачки ОСОБА_1 на рішення Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 18 вересня 2020 року відкрито ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 08 жовтня 2020 року.

Розгляд справи було призначено на 01 грудня 2020 року.

26 листопада 2020 року позивачка ОСОБА_1 звернулася до суд апеляційної інстанції із клопотанням про відкладення розгляду справи, у зв`язку з її перебуванням у відрядженні на курсах підвищення кваліфікації у місті Дніпрі (а.с. 109), яке було задоволено колегією суддів та відкладено розгляд справи на 25 січня 2021 року.

25 січня 2021 року позивачка ОСОБА_1 повторно звернулася до суду апеляційної інстанції із клопотанням про відкладення розгляду справи, яке обґрунтоване тим, що у зв`язку із заявленням нею відводу колегії суддів та клопотання про виклик свідків, їй потрібен час для ознайомлення з прийнятими рішеннями за результатами розгляду цих клопотань та підготовки інших клопотань з інших процесуальних питань. При цьому, обставин, які перешкоджають позивачці ОСОБА_1 з`явитися до Дніпровського апеляційного суду для участі у судовому засіданні, нею не наведено.

Згідно із ст. 372 ЦПК України, суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, а відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Така правова позиція викладена Верховний Судом у постанові від 24 січня 2018 року у справі № 907/425/16.

Виходячи з вищенаведених норм Конвенції та практики Європейського суду, вимог п.11 частини 3 статті 2 ЦПК України щодо неприпустимості зловживання сторонами своїми процесуальними правами, статті 371 ЦПК України щодо строку розгляду апеляційної скарги, а також зважаючи на відкладення судового засідання, призначеного на 01 грудня 2020 року, саме за клопотаннями позивачки ОСОБА_1 , колегія суддів дійшла висновку про можливість розгляду справи за відсутності позивачки, яка повторно не з`явилася у судове засідання й поважних причин, які перешкоджають їй з`явитись до суду, а також доказів на підтвердження таких обставин, суду не надала.

Заслухавши суддю-доповідача, представника відповідача КП "Криворізька багатопрофільна лікарня з надання психіатричної допомоги» ДОР Коваленко С.І., яка заперечувала проти доводів апеляційної скарги та просила залишити її без задоволення, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог, доводів апеляційної скарги та відзиву на неї, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, з наступних підстав.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, позивачка ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , працює лікарем-наркологом у відділенні ОПНО КП "Криворізька багатопрофільна лікарня з надання психіатричної допомоги» ДОР.

В провадженні СВ Покровського ВП КВП ГУНП в Дніпропетровській області перебуває з 22.10.2019 року кримінальне провадження № 0002361 за заявою ОСОБА_1 за правовою кваліфікацією, передбаченою ч. 1 ст. 139 КК України ( а.с. 13).

Підставою звернення позивачки до суду є колективна скарга підписана посадовими та службовими особами КП "Криворізька багатопрофільна лікарня з надання психіатричної допомоги» ДОР, яка долучена до матеріалів справи та в якій зазначено, що ОСОБА_1 порушує морально-психологічний клімат відділення, грубо відноситься до колективу (оббріхує, безпідставно підозрює у шахрайстві, ображає, знущається, «навішує ярлики», погрожує та залучає до погроз членів сім`ї, знущається та ображає клієнтів, неадекватно себе поводить (пліткує про особисте життя співробітників відділення зі сторонніми людьми), постійно та безпідставно незадоволена виконанням обов`язків завідуючого відділенням, старшої медсестри, лікарів відділення, лаборантів, сестри-господарки (а.с. 14-15).

Постановою дізнавача СД Покровського ВП КВП ГУНП в Дніпропетровській області Ковтуна Р.С. кримінальне провадження № 0002361 від 22.10.2019 року закрито у зв`язку з відсутністю в діях медичних працівників КП "Криворізька багатопрофільна лікарня з надання психіатричної допомоги» ДОР складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 139 КК України (а.с.55-58).

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до КП "Криворізька багатопрофільна лікарня з надання психіатричної допомоги» ДОР про захист честі, гідності, ділової репутації та стягнення моральної шкоди, суд першої інстанції виходив з необґрунтованості позову та відсутності підстав для відшкодування моральної шкоди на її користь.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду, так як їх суд першої інстанції дійшов на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилались, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені судом.

Статтею 32 Конституції України передбачено судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї.

Відповідно до ч.1 ст. 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.

Згідно до ч. 1 ст. 200 ЦК України, інформацією є документовані або публічно оголошені відомості про події та явища, що мали або мають місце у суспільстві, державі та навколишньому середовищі.

Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27.02.2009 року "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи", при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Поширенням інформації також є вивішування (демонстрація) в громадських місцях плакатів, гасел, інших творів, а також розповсюдження серед людей листівок, що за своїм змістом або формою порочать гідність, честь фізичної особи або ділової репутації фізичної та юридичної особи.

В пункті 18 зазначеної Постанови вказано, що обов`язок довести, що поширена інформація є достовірною, покладається на відповідача, проте, позивач має право подати докази недостовірності поширеної інформації. Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права

Разом з тим, Конституцією України кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань (ст. 34 Конституції України).

Відповідно до вимог ст. 40 Конституції України громадяни мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Статтею 10 Конвенції про захист прав людини і основних свобод, ратифікованої Україною, передбачено право кожного на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів.

Згідно із ч. 1 ст. 1 Закону України «Про звернення громадян» від 02.10.1996 року № 393/96-ВР громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

З вищенаведеного витікає, що сама по собі обставина звернення особи (осіб) до компетентних органів не є поширенням недостовірної інформації щодо особи, відносно правомірності дій якої це звернення й направлено, а є фактично реалізацією соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів особи, яка звернулася.

Аналогічне роз`яснення міститься й в п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» № 1 від 27 лютого 2009 року.

Отже, сам по собі факт колективного звернення посадових та службових осіб КП "Криворізька багатопрофільна лікарня з надання психіатричної допомоги» ДОР, в якому зазначено, що ОСОБА_1 порушує морально-психологічний клімат відділення, грубо відноситься до колективу (оббріхує, безпідставно підозрює у шахрайстві, ображає, знущається, «навішує ярлики», погрожує та залучає до погроз членів сім`ї, знущається та ображає клієнтів, неадекватно себе поводить (пліткує про особисте життя співробітників відділення зі сторонніми людьми), постійно та безпідставно незадоволена виконанням обов`язків завідуючого відділенням, старшої медсестри, лікарів відділення, лаборантів, сестри-господарки (а.с. 14-15), та долучення цього звернення до матеріалів кримінального провадження № 0002361 за заявою ОСОБА_1 за правовою кваліфікацією, передбаченою ч. 1 ст. 139 КК України, та матеріалів цивільної справи № 212/976/20 за позовом ОСОБА_1 і ОСОБА_4 до КП "Криворізька багатопрофільна лікарня з надання психіатричної допомоги» ДОР про захист честі, гідності та ділової репутації, не може свідчити про порушення честі, гідності та ділової репутації позивачки.

В матеріалах справи відсутні документи, які б підтверджували факт притягнення працівників КП "Криворізька багатопрофільна лікарня з надання психіатричної допомоги» ДОР, які підписали вищезазначене колективне звернення, до відповідальності, в порядку передбаченому законодавством України з підстав встановлення наявності в поданій ними заяві завідомо неправдивих відомостей щодо позивачки ОСОБА_1 з метою принизити її честі, гідності та ділової репутацію чи відсутності наміру захистити свої права.

Отже, оскільки, порушення особистого немайнового права позивачки діями відповідача відсутнє, то відсутні й підстави для задоволення пред`явленого нею позову в частині стягнення моральної шкоди.

Клопотання ж позивачки ОСОБА_1 щодо виклику та допиту у якості свідків працівників КП "Криворізька багатопрофільна лікарня з надання психіатричної допомоги» ДОР для з`ясування того, як сприймалась ними викладена в колективній скарзі інформація як фактичне твердження, чи як оціночне судження, а також для підтвердження заявлених позовних вимог і спростування доводів відповідача (а.с. 165-168), колегією суддів залишено без задоволення, як таке, що не має правового значення для вирішення даного спору, з вищенаведених підстав.

Доводи апеляційної скарги про те, що, провівши розгляд справи без повідомлення учасників справи, суд першої інстанції порушив принципи публічності та відкритості судового процесу, а також позбавив позивачку можливості брати участь у судовому засіданні та доказувати заявлені вимоги показами свідків, колегією суддів не приймаються, з огляду на наступне.

Відповідно до ч.6 ст. 279 ЦПК України суд, може відмовити в задоволенні клопотання сторони про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін за одночасного існування таких умов: предметом позову є стягнення грошової суми, розмір якої не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи.

Суд першої інстанції, врахувавши існування умов, визначених ст. 274 ЦПК України, вірно дійшов висновку, що не має підстав для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, а тому колегією суддів не приймаються посилання позивачки ОСОБА_1 на те, що її позовні вимоги носять немайновий характер, а тому суд, з урахуванням вимог ч. 6 ст. 279 ЦПК України, не міг відмовити у задоволенні клопотання про розгляд справи у судовому засіданні.

Крім того, практика Європейського суду з прав людини з питань гарантій публічного характеру провадження у судових органах в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, свідчить про те, що публічний розгляд справи може бути виправданим не у кожному випадку (рішення від 08 грудня 1983 року у справі «Axen v. Germany», заява №8273/78, рішення від 25 квітня 2002 року «Varela Assalino contre le Portugal», заява № 64336/01).

Так, у випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку ЄСПЛ, є доцільнішим, ніж усні слухання, і розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. В одній із зазначених справ заявник не надав переконливих доказів на користь того, що для забезпечення справедливого судового розгляду після обміну письмовими заявами необхідно було провести також усні слухання. Зрештою, у певних випадках влада має право брати до уваги міркування ефективності й економії. Зокрема, коли фактичні обставини не є предметом спору, а питання права не становлять особливої складності, та обставина, що відкритий розгляд не проводився, не є порушенням вимоги пункту 1 статті 6 Конвенції про проведення публічного розгляду справи.

Колегія суддів вважає, що кожен з учасників справи має право безпосередньо знайомитися з її матеріалами, зокрема з аргументами іншої сторони, та реагувати на ці аргументи відповідно до вимог ЦПК України.

Бажання сторони у справі викласти під час публічних слухань свої аргументи, які висловлені нею в письмових та додаткових поясненнях, не зумовлюють необхідність призначення до розгляду справи з викликом її учасників (ухвала Великої Палати Верховного Суду у справі №668/13907/13-ц).

Аргументи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а стосуються переоцінки доказів. Проте, відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України, оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів учасниками справи діючим законодавством не передбачена. Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи, перевірені письмові докази та надано їм належну оцінку.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв`язку із чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу позивачки ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 18 вересня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 29 січня 2021 року.

Головуючий:

Судді: