Справа № 573/1717/21
Номер провадження 2/573/466/21
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

25 листопада 2021 року м. Білопілля

Білопільський районний суд Сумської області в складі:

головуючого судді: Свиргуненко Ю.М.,

за участю секретаря: Федорченко Г.В.,

розглянувши у відкритому підготовчому засіданні в залі суду в м. Білопілля цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Миколаївської селищної ради Сумського району Сумської області, третя особа: ОСОБА_2 про встановлення юридичного факту належності правовстановлюючого документу та визнання права на земельну частку (пай) у порядку спадкування за заповітом,

В С Т А Н О В И В :

I. Виклад позиції позивача

13 жовтня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Миколаївської селищної ради Сумського району Сумської області, третя особа: ОСОБА_2 про встановлення юридичного факту належності правовстановлюючого документу та визнання права на земельну частку (пай) у порядку спадкування за заповітом.

Позовна заява вмотивована наступним чином.

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_3 . Після смерті останньої відкрилася спадщина, до складу якої ввійшла земельна частка (пай) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розміром 3,77 в умовних кадастрових гектарах у землях, які перебували в колективній власності КСП «Нива», на території Улянівської селищної ради Білопільського району Сумської області, посвідчена сертифікатом серії СМ №0062993 від 12 липня 1996 року. Спадщину після смерті ОСОБА_3 фактично прийняла донька останньої ОСОБА_4 , яка вступила в управління та володіння спадковим майном. ІНФОРМАЦІЯ_2 остання померла. За життя ОСОБА_4 склала заповіт, яким все своє майно заповіла позивачу. За заявою останнього нотаріусом заведено спадкову справу №34/2020 від 06 жовтня 2020 року. Разом з цим позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на земельну частку (пай), яка належала ОСОБА_3 та яку фактично успадкувала ОСОБА_4 , у зв`язку з відсутністю оригіналу правовстановлюючого документу. Крім того, у сертифікаті на земельну частку (пай) серії СМ №0062993 від 12 липня 1996 року ім`я спадкодавця зазначено « ОСОБА_5 », а в свідоцтві про смерть « ОСОБА_6 ».

Посилаючись на викладені вище обставини, ОСОБА_1 просить встановити юридичний факт належності ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 сертифікату на земельну частку (пай) серії СМ №0062993, виданого 12 липня 1996 року на підставі розпорядження Білопільської райдержадміністрації №1996 від 05 липня 1996 року на ім`я ОСОБА_7 , а також визнати за ним у порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , право на вищевказану земельну частку (пай), яку остання фактично успадкувала після смерті своєї матері ОСОБА_3 .

ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи

Від позивача ОСОБА_1 надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, позов підтримує (а. с. 36).

Представник відповідача - Миколаївської селищної ради Сумського району Сумської області у судове засідання не з`явився. Селищний голова Пасько С.М. надіслав клопотання про розгляд справи без участі їх представника, проти задоволення позову не заперечують (а. с. 66).

Третя особа - ОСОБА_2 у підготовче судове засідання не з`явилася, надіслала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує (а. с. 67).

Сторони простять ухвалити рішення у підготовчому засіданні.

Згідно з ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявляти клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.

Інших клопотань та заяв, пов`язаних з розглядом справи, від учасників судового процесу не надходило.

ІІІ. Процесуальні дії у справі

Ухвалою від 18 жовтня 2021 року відкрито провадження у справі за вказаним вище позовом та призначено її до підготовчого засідання в порядку загального позовного провадження з викликом сторін. У 15-денний строк з дня вручення ухвали відповідачу запропоновано надати відзив на позовну заяву (а. с. 29-30).

Протокольною ухвалою від 15 листопада 2021 року підготовче провадження по справі було відкладено за заявою позивача (а. с. 70-71).

Частиною першою статті 82 ЦПК України встановлено, що обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

За змістом частини четвертої статті 200 ЦПК України ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу.

Частиною четвертою статті 206 ЦПК України передбачено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Згідно з абз. 3 п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи.

Відповідно до абз. 6 п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення в цивільній справі», у разі визнання відповідачем позову, яке не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд у мотивувальній частині рішення може вказати лише про визнання позову та прийняття його судом.

Представник відповідача позов визнав, визнання позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, підстави для відмови у прийнятті визнання відповідачем позову відсутні, отже суд вважає за можливе прийняти визнання позову відповідачем та ухвалити рішення про задоволення позову в підготовчому засіданні за наявними в справі матеріалами.

У зв`язку з неявкою у підготовче засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України.

ІV. Фактичні обставини, встановлені судом

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Павленки Білопільського району Сумської області померла ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 , виданим повторно Білопільським РВ ДРАЦС Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) 17 лютого 2021 року (а. с. 6).

Згідно з довідкою відділу у Білопільському районі Головного управління Держгеокадастру у Сумській області від 07 листопада 2019 року №1191/102-19, ОСОБА_7 мала право на земельну частку (пай) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розміром 3,77 в умовних кадастрових гектарах у землях, які перебували в колективній власності КСП «Нива», на території Улянівської селищної ради Білопільського району Сумської області, посвідчене сертифікатом серії СМ №0062993, виданим 12 липня 1996 року на підставі розпорядження Білопільської районної державної адміністрації №1996 від 05 липня 1996 року. Вказана земельна частка (пай) у Державному земельному кадастрі не зареєстрована, кадастровий номер їй не присвоєно, межі не встановлені. Державний акт на право власності на землю на ім`я ОСОБА_8 (або Ксенії) не виготовлявся та не видавався (а. с. 12).

Відповідно до архівного витягу запису акту про народження №92, складеного Відділом актів громадянського стану с. Улянівка Улянівського району за 1935 рік, ОСОБА_7 та ОСОБА_9 були батьками ОСОБА_10 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_4 в х. Павленков (а. с. 9).

За даними словника-довідника «Власні імена людей» ім`я ОСОБА_5 також вживається як ОСОБА_6 , ОСОБА_11 , розмовно ОСОБА_12 (а. с. 18-19).

За відомостями Улянівської селищної ради, ОСОБА_3 постійно до дня смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 була зареєстрована та проживала одна за адресою: Сумська область, Білопільський район, с. Павленкове. Заповіт від імені померлої виконавчим комітетом селищної ради не посвідчувався. Спадщину після смерті ОСОБА_3 прийняла донька - ОСОБА_4 , яка зберігала документи померлої, розпорядилася її майном майно (а. с. 16).

05 листопада 2019 року приватним нотаріусом Білопільського районного нотаріального округу Бойко О.І. за заявою ОСОБА_4 заведена спадкова справа №179/2019 після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 , зареєстрована у Спадковому реєстрі за №65003654. Свідоцтва про право на спадщину спадкоємцю не видавалися (а. с. 63, 77-94).

Крім того судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 в с. Нижня Сироватка Сумського району Сумської області померла мати позивача - ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 (а. с. 7 - 8).

Згідно з заповітом, посвідченим секретарем виконкому Бехтерської сільської ради Голопристанського району Херсонської області 22 липня 2019 року за реєстровим номером №57, ОСОБА_4 заповіла все своє майно ОСОБА_1 - позивачу в справі (а. с. 11).

Відповідно до заповіту, посвідченого приватним нотаріусом Сумського міського нотаріального округу Каблучко О.М. 30 листопада 2019 року за реєстровим номером 2980 заповіт, ОСОБА_4 заповіла ОСОБА_2 належні їй на праві власності земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва з кадастровими номерами :01:004:0798 та :01:004:0810, розташовані на території Улянівської селищної ради Білопільського району Сумської області (а. с. 44).

Вказані заповіти зареєстровані у Спадковому реєстрі за №64545008 та №64545008 відповідно та є чинними, що підтверджується інформаційною довідкою з Спадкового реєстру №61948225 від 06 жовтня 2020 року (а. с 48).

Відповідно до довідки Виконавчого комітету Нижньосироватської сільської ради від 09 жовтня 2020 року, ОСОБА_4 на день смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 була зареєстрована на території Нижньосироватської сільської ради, с/т «Плодоовочівка», буд. 1035 разом з зятем ОСОБА_13 , дружиною онука ОСОБА_14 та чоловіком онуки ОСОБА_15 . Заповіт від імені померлої сільською радою не посвідчувався (а. с. 15).

06 жовтня 2020 року приватним нотаріусом Сумського районного нотаріального округу Бриченком Ю.В. за заявою ОСОБА_2 заведена спадкова справа №34/2020 після померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 , зареєстрована у Спадковому реєстрі за №66528284 (а. с. 39-63).

14 грудня 2020 року нотаріус відмовив ОСОБА_2 у видачі свідоцтв про право на спадщину за заповітом на земельні ділянки з кадастровими номерами :01:004:0798 та :01:004:0810, які залишилися після померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 матері ОСОБА_4 , у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів (а. с. 60-61).

04 листопада 2020 року позивач ОСОБА_1 подав нотаріусу заяву про прийняття спадщини після померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 матері ОСОБА_4 (а. с. 57).

Постановою приватного нотаріуса Сумського районного нотаріального округу від 28 вересня 2021 року позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на право на земельну частку (пай) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розміром 3,77 га в умовних кадастрових гектарах, у землях КСП «Нива», розташовану на території Улянівської селищної ради Сумського району Сумської області, у зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документу (а. с. 17).

V. Норми права, які застосовує суд, мотиви їх застосування

Згідно з п. п. 4, 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України 2003 року цей Кодекс застосовується до цивільних правовідносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Правила книги шостої Цивільного кодексу України застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом.

У пунктах 1, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснено, що відносини спадкування регулюються правилами ЦК, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом.

Таким чином, враховуючи, що спадщина після смерті ОСОБА_3 відкрилася ІНФОРМАЦІЯ_1 , застосуванню до спірних правовідносин підлягають норми ЦК УРСР, які діяли на той час.

Згідно з положеннями ст. ст. 524, 525 ЦК УРСР 1960 року, який діяв на час відкриття спадщини після смерті ОСОБА_3 , спадкоємство здійснювалося за законом і за заповітом. Часом відкриття спадщини визнавався день смерті спадкодавця.

Відповідно до ч. 1 ст. 529 ЦК УРСР 1963 року при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги були, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого.

За приписами ст. 534 ЦК УРСР кожний громадянин міг залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів домашнього вжитку) одній або кільком особам як тим, що входили, так і тим, що не входили до кола спадкоємців за законом.

Для прийняття спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускалося прийняття спадщини під умовою або застереженням. Визнавалося, що спадкоємець прийняв спадщину: якщо протягом шести місяців з дня відкриття спадщини він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном та (або) подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини (ч. 1 ст. 548, ч. 1, ч. 2 ст. 549 ЦК УРСР).

Згідно з п. 113 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій, затвердженої наказом Міністерства юстиції України №18/5 від 18 червня 1994 року (в редакції від 17 жовтня 2000 року), яка діяла на момент відкриття спадщини після смерті ОСОБА_3 , доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном могла бути, зокрема, довідка виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним або про те, що спадкоємцем було взято майно спадкодавця.

Тобто, спадкоємець, який протягом шести місяців з дня відкриття спадщини фактично вступив в управління або володіння спадковим майном, вважався таким, що відповідно до ст. 549 ЦК УРСР фактично прийняв спадщину.

Таким чином, враховуючи встановлені фактичні обставини справи та виходячи з вищенаведених положень законодавства, чинного на момент виникнення спірних правовідносин, суд приходить до висновку, що спадщину після смерті ОСОБА_3 , у тому числі й право на земельну частку (пай), яке є предметом даного судового розгляду, фактично прийняла її донька, ОСОБА_4 , яка вступила в управління спадковим майном та зберігала документи спадкодавця.

За загальними правилами про спадкування, передбаченими ст. ст. 1216, 1218, 1220 Цивільного кодексу України 2003 року (далі по тексту ЦК України), спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою.

Відповідно до ч. 1 ст. 1223, ст. 1233 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті, яким є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин (ч. 1 ст. 1235 ЦК України).

За приписами ст. ст. 1268, 1269, 1270 ЦК України спадкоємець за заповітом має право прийняти спадщину шляхом постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини, чи подачі до нотаріальної контори або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяви про прийняття спадщини.

Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Статтями 81, 131 ЗК України передбачено, що громадяни мають право набувати у власність земельні ділянки, зокрема, на підставі прийняття спадщини.

Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК України).

Згідно з ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника.

Відповідно до ст. 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів є, зокрема, визнання права.

Захист прав громадян на земельні ділянки здійснюється, в тому числі, шляхом визнання права, як передбачено п. «а» ч. 3 ст. 152 Земельного Кодексу України.

VІ. Висновки суду.

Згідно з ч. 2 ст. 315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Аналіз перевірених і оцінених судом доказів у їх сукупності та законодавства переконує суд, що позивачем надані належні, достовірні та допустимі докази на підтвердження заявлених вимог, які не викликають сумніву і є достатніми для встановлення факту належності ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 сертифікату на земельну частку (пай) серії СМ №0062993, виданого 12 липня 1996 року на підставі розпорядження Білопільської райдержадміністрації №1996 від 05 липня 1996 року на ім`я ОСОБА_7 , оскільки в позасудовому порядку виправити допущену в правовстановлюючому документі помилку не можливо, що створює для позивача перешкоди у реалізації права на спадщину.

При цьому, до вказаного висновку суд дійшов, виходячи не тільки з вимог національного законодавства України, а і з висновків Європейського Суду з прав людини, викладених у рішенні у справі «Ушаков та Ушакова проти України» від 18 червня 2015 року (остаточне - 18 вересня 2015 року), в пункті 78 якого зазначено, що «Суд при оцінці доказів керується критерієм доведеності «поза розумним сумнівом». Згідно з його усталеною практикою доведеність може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій стосовно фактів, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою…».

Крім того, виходячи з системного аналізу вищенаведених положень законодавства, наданих суду доказів, які не викликають сумнівів у їх допустимості та достовірності, суд дійшов до наступних висновків.

Встановлено, що ОСОБА_4 фактично прийняла спадщину після смерті матері ОСОБА_3 , а отже, у встановленому законом порядку набула право на цю спадщину та у подальшому розпорядилася нею, склавши заповіт на ім`я позивача ОСОБА_1 . Останній у свою чергу прийняв спадщину за заповітом після смерті матері, подавши у встановлений законом строк нотаріусу відповідну заяву.

Таким чином, враховуючи, що ОСОБА_4 фактично прийняла спадщину за законом після смерті матері ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , а у подальшому позивач прийняв спадщину після померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 , а також виходячи з того, що ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документа, суд вважає, що право позивача порушене та підлягає захисту шляхом задоволення позову.

При цьому суд відмічає, що визнання за позивачем права на земельну частку (пай) не порушує права, свободи чи охоронювані законом інтереси інших осіб.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 524, 525, 529, 534, 548, 549 ЦК УРСР, ст. ст. 16, 1216, 1218, 1220, 1223, 1233, 1268-1270, п. п. 4, 5 Прикінцевих положень ЦК України, ст. 81, 131 ЗК України, ст. ст. 3, 4, 12-13, 76-78, 81, 258, 263-265 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 до Миколаївської селищної ради Сумського району Сумської області, , юридична адреса: 41854, Сумська область, Сумський район, смт. Миколаївка, бульвар Свободи, 2, третя особа: ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_4 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 про встановлення юридичного факту належності правовстановлюючого документу та визнання права на земельну частку (пай) у порядку спадкування за заповітом задовільнити.

Встановити юридичний факт того, що сертифікат на право на земельну частку (пай) серії СМ №0062993, виданий 12 липня 1996 року на підставі розпорядження Білопільської районної державної адміністрації №1996 від 05 липня 1996 року на ім`я ОСОБА_7 належить ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , право на земельну частку (пай), розміром 3,77 в умовних кадастрових гектарах, без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості) у землях, які перебували у колективній власності КСП «Нива», на території Улянівської селищної ради Білопільського району Сумської області, посвідчене сертифікатом серії СМ №0062993 від 12 липня 1996 року, виданим на підставі розпорядження Білопільської районної державної адміністрації Сумської області №1996 від 05 липня 1996 року на ім`я ОСОБА_7 .

Рішення може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги до Сумського апеляційного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя :