Справа № 607/8584/21
провадження № 2/598/426/2021
РІШЕННЯ

іменем України

"19" листопада 2021 р. Збаразький районний суд Тернопільської області

в складі: головуючого суду Гудими І.В.

секретаря Дутки І.В.

з участю позивача ОСОБА_1 , відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в місті Збаражі цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей,-

встановив:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області із позовною заявою до ОСОБА_2 про зменшення розміру стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей, мотивуючи це тим, що відповідно до рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 05 квітня 2019 року з нього на користь відповідача стягуються аліменти на утримання двох неповнолітніх дітей в твердій грошовій сумі в розмірі по 1700 гривень щомісячно на кожну дитину. На даний час обставини змінились таким чином, що він не в змозі сплачувати аліменти на утримання дітей у визначеному розмірі, оскільки його матеріальний стан значно погіршився, в тому числі і через те, що він, працюючи, отримує заробітну плату у розмірі, меншому ніж той, що був врахований судом при визначенні розміру аліментів. Враховуючи наведене, просить суд стягувати з нього в користь відповідача на утримання неповнолітніх дітей аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі по 1150 гривень на кожну дитину, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та до досягнення дітьми повноліття.

Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 30 червня 2021 року вказану позовну заяву передано за підсудністю на розгляд Збаразького районного суду Тернопільської області.

Ухвалою Збаразького районного суду Тернопільської області від 16 серпня 2021 року прийнято до розгляду дану позовну заяву і відкрито провадження у вказаній цивільній справі, та призначено її до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні підтримав свої позовні вимоги і просив суд задовольнити позов, пославшись при цьому на ті ж обставини, що і в позовній заяві.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги не визнала і просила суд відмовити у задоволенні позову, ствердивши при цьому, що в даному випадку відсутні законні підстави для зменшення розміру стягнення аліментів на утримання спільних дітей, так як позивачем не доведено тієї обставини, що у нього значно погіршилося матеріальне становище, яке унеможливлює сплату ним аліментів на утримання дітей у визначеному раніше судом розмірі.

Дослідивши матеріали справи та проаналізувавши здобуті під час судового засідання докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають до задоволення.

При цьому суд виходив із наступного.

Так, позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 є батьками неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які на даний час проживають з відповідачем - ОСОБА_2 .. Дана обставина знайшла своє підтвердження копіями свідоцтв про народження дітей, що видані повторно, серії НОМЕР_1 та серії НОМЕР_2 (а.с.49,50) та не заперечується сторонами по справі.

Згідно рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 05 квітня 2019 року стягуються з ОСОБА_1 в користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в твердій грошовій сумі у розмірі 1700 гривень щомісячно, на кожну дитину, але не менше 50 відсотків прожитого мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 27 вересня 2018 року і до досягнення дітьми повноліття (а.с.5,6).

Із даного рішення суду вбачається, що на час його винесення позивач ОСОБА_1 не працював та не отримував стабільних доходів, про що він сам ствердив під час розгляду справи в суді.

На даний час позивач ОСОБА_1 працює обвалювальником м`яса у ФОП ОСОБА_5 та отримує заробітну плату. Дана обставина знайшла своє підтвердження копією листків трудової книжки ОСОБА_1 НОМЕР_3 (а.с.6), довідками про доходи від 10.05.2021 року №РВ000000004, від 04.08.2021 року №РВ000000010, від 14.10.2021 року №РВ000000016, виданими ФОП ОСОБА_5 (а.с.7,25,43), та підтверджується поясненнями позивача.

З довідки №79674 від 18.11.2021 року виданої відділом державної виконавчої служби у місті Тернополі Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) вбачається, що на виконання у вказаному відділі перебуває виконавче провадження згідно виконавчого листа №607/19579/18 від 20.05.2021 року виданого Тернопільським міськрайонним судом про стягнення з ОСОБА_1 в користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в твердій грошовій сумі у розмірі 1700 гривень щомісячно, на кожну дитину, але не менше 50 відсотків прожитого мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 27 вересня 2018 року і до досягнення дітьми повноліття (а.с.51).

Згідно ст.180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Згідно ч. 3 ст.181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Статтею ст.192 СК України передбачається, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось з них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст.273 СК України, якщо матеріальний або сімейний стан особи, яка сплачує аліменти, чи особи, яка їх одержує, змінився, суд може за позовом будь-якого з них змінити розмір встановлених аліментів або звільнити від їх сплати.

Згідно ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України№789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного морального і соціального розвитку дитини.

Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Аналізуючи зміст ст.181, 192 СК України, суд приходить до висновку, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів, одержувач аліментів може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

Так, Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду.

У статті 192 СК України наведено перелік обставин, за яких суд може винести рішення, зокрема, про збільшення (зменшення) розміру аліментів. Такими обставинами є: зміна матеріального стану, зміна сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я як особи, з якої стягуються аліменти, так і особи, на чию користь вони стягуються, та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Тому, виходячи з вимог чинного законодавства, вказані обставини повинні бути суттєвими і відігравати значну роль у житті платника аліментів та доведеними при розгляді спору про зменшення або збільшення розміру аліментів, встановлених рішенням суду.

Із зазначених норм закону також випливає, що зміна розміру аліментів, визначеного рішенням суду, є правом суду, а не його обов`язком, та може бути застосовано при наявності відповідних обставин для цього.

Крім того, пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного суду України №3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих положень норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів, у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили.

Верховний Суд України в постанові від 05 лютого 2014 року в справі № 6-143цс13 дійшов висновку, що з огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст.192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки). При розгляді позовів, заявлених з зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки ст.192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (ст.182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст. 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст.184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»).

З аналізу зазначених правових норм також вбачається, що при вирішенні питання про зменшення розміру аліментів, слід з`ясовувати чи змінилося матеріальне становище, сімейний стан та стан здоров`я сторін, і що ця зміна впливає на змогу сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі. Особа, яка сплачує аліменти - платник аліментів, вправі звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів на дитину у тих випадках, коли погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я одержувача аліментів.

При цьому, суд, з урахування встановлених обставин і сукупності належних та допустимих доказів, при наявності підстав щодо неможливості сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі, може вирішити питання щодо зменшення розміру аліментів.

Відповідно до ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно ст.ст.12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів.

Відповідно до ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст.82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору.

Згідно ст.ст.76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір.

Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Аналізуючи надані докази в їх сукупності, суд вважає, що позивачем не доведено підстав для задоволення позову, передбачених ст.192 СК України.

Так, належних та допустимих доказів того, що із моменту постановлення судового рішення суттєво погіршився матеріальний стан позивача або стан його здоров`я, через що він не має змоги виплачувати аліменти у визначеному судом розмірі, позивачем не надано.

При цьому, суд приймає до уваги ту обставину, що на час винесення рішення Тернопільським міськрайонним судом від 05 квітня 2019 року про стягнення з позивача аліментів на утримання дітей, ОСОБА_1 не працював та не отримував стабільних доходів, про що він сам ствердив під час розгляду справи в суді, а на даний час позивач працює та отримує доходи, що в свою чергу не можу свідчити про суттєве погіршення його матеріального становища з моменту винесення рішення суду про стягнення аліментів.

Крім того, суд виходить з найвищих інтересів дитини, оскільки обов`язок по утриманню дитини покладається лише на батьків, та позивачем не доведено, що дитина отримує матеріальну допомогу чи дохід від інших осіб, достатній для її гармонійного розвитку, тому вважає, що обставини, на які посилається позивач не є такими, що свідчать про необхідність зменшення розміру аліментів, та вважає, що таке зменшення може призвести до порушення інтересів неповнолітньої дитини щодо її права на утримання.

Аналізуючи наведене, суд не вбачає законних підстав для зменшення розміру аліментів.

Враховуючи те, що позивач працездатний, відомості про незадовільний стан його здоров`я відсутні, будь-яких належних та допустимих доказів про погіршення його матеріального стану з моменту стягнення аліментів на утримання дітей не надав, а тому суд вважає, що розмір стягуваних аліментів за рішенням суду не є завищеним та відповідає розміру, передбаченому нормами діючого Сімейного кодексу України, а тому суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні позову.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст.180, 181, 182, 192, 273 СК України, ст.ст.4, 12, 13, 76-79, 81, 263, 265, 268, 354, 355 ЦПК України, суд,-

ухвалив:

Відмовити в задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Тернопільського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Дане рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення суду складено 29 листопада 2021 року.

СУДДЯ: І. В. ГУДИМА