20.01.2021 Справа № 469/1378/16-ц
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
15 січня 2021 року смт.Березанка
Березанський районний суд Миколаївської області у складі:
головуючого судді Гапоненко Н.О.
за участю секретаря судового засідання Потриваєвої М.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом заступника керівника Миколаївської місцевої прокуратури №1 в інтересах держави до Коблівської сільської ради Березанського району Миколаївської області та ОСОБА_1 про визнання незаконними та скасування пунктів рішень, визнання недійсним державного акта на право власності на земельну ділянку, зобов`язання повернути земельну ділянку -
Заступник керівника Миколаївської місцевої прокуратури №1 10 листопада 2016 року звернувся до суду з зазначеним позовом, у якому зазначав, що пунктами 2, 4 рішення Коблівської сільської ради Березанського району Миколаївської області №10 від 26 грудня 2012 року затверджено проект землеустрою та надано у власність ОСОБА_1 земельну ділянку площею 0,5 га для ведення особистого селянського господарства в с.Коблеве Березанського району Миколаївської області.
У подальшому пунктом 1 рішення Коблівської сільської ради №31 від 10 квітня 2015 року цільове призначення земельної ділянки змінено на будівництво та обслуговування об`єктів туристичної інфраструктури та закладів громадського харчування.
Прокурор вважає, що вказані вище рішення Коблівської сільської ради прийнято з порушенням вимог законодавства, так як спірна земельна ділянка розташована у межах пляжної зони прибережної захисної смуги Чорного моря та може перебувати виключно у державній та комунальній власності і надаватися лише у користування для спеціально визначених цілей; будівництво будь-яких споруд, крім гідротехнічних, гідрометричних та лінійних у межах пляжної зони заборонено нормами Водного та Земельного кодексів України; будівельними нормами і правилами та містобудівною документацією у зоні рекреації, де розміщена спірна земельна ділянка, заборонено будівництво об`єктів, крім баз відпочинку, пансіонатів та будинків відпочинку, пляжів, пам`яток археології, заказників пам`яток культури.
Усупереч вимогам ч.ч.2, 3 ст.186-1 ЗК України проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки з природоохоронним органом та органом містобудування і архітектури не погоджено.
Цільове призначення земельної ділянки на момент відведення (землі сільськогосподарського призначення) та після його зміни (землі громадської забудови) не відповідало чинній на той час містобудівній документації, що, згідно з ч.7 ст.118 ЗК України, мало бути підставою для відмови у наданні органом місцевого самоврядування дозволу на розроблення проекту землеустрою земельної ділянки.
Посилаючись на наведені порушення вимог закону, прокурор просив визнати незаконними та скасувати пункти 2, 4 рішення Коблівської сільської ради Березанського району Миколаївської області №10 від 26 грудня 2012 року та пункт 1 рішення Коблівської сільської ради №31 від 10 квітня 2015 року.
Ухвалою суду від 14 листопада 2016 року відкрито провадження у вказаній справі у порядку, визначеному ЦПК України (2004 року).
16 травня 2017 року ухвалено заочне рішення, яким позовні вимоги прокурора задоволено повністю.
Ухвалою суду від 05 січня 2018 року заочне рішення від 16 травня 2017 року за заявою відповідача ОСОБА_1 скасовано та справу призначено до підготовчого судового засідання за правилами загального позовного провадження з викликом сторін.
Ухвалою суду від 23 травня 2018 року підготовче провадження у справі закрито та справу призначено до судового розгляду по суті.
Прокурор надав до суду заяву про підтримання позовних вимог.
Представник відповідача Коблівської сільської ради Березанського району Миколаївської області та відповідач ОСОБА_1 у судове засідання двічі не з"явились, причини неявки суду не повідомили, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, відзив на позовну заяву суду не надали.
Оскільки учасники справи неодноразово повідомлялись судом про час та місце слухання справи, про наявність поважних причин неявки до суду не повідомили, суд на підставі ст.223 ЦПК України прийшов до висновку, що їх неявка не перешкоджає розгляду справи та розглянув справу без участі осіб, що не з`явились у судове засідання.
За згоди прокурора суд постановив ухвалити повторне заочне рішення на підставі наявних доказів, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України.
З матеріалів справи судом установлено, що рішенням Коблівської сільської ради Березанського району Миколаївської області №10 від 26 грудня 2012 року «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок» затверджено проект землеустрою та надано у власність ОСОБА_1 земельну ділянку площею 0,5 га (пасовища) для ведення особистого селянського господарства із земель, не наданих у власність та постійне користування в межах території населеного пункту с.Коблеве Коблівської сільської ради Березанського району Миколаївської області (а.с.13).
Рішенням Коблівської сільської ради Березанського району Миколаївської області №31 від 10 квітня 2015 року «Про затвердження проекту землеустрою щодо зміни цільового призначення земельних ділянок» затверджено проект із землеустрою щодо зміни цільового призначення земельної ділянки, що перебуває у власності ОСОБА_1 площею 0,5 га кадастровий номер :12:055:0248, з ведення особистого селянського господарства на комерційне призначення для будівництва та обслуговування об`єктів туристичної інфраструктури та закладів громадського харчування в с. Коблеве у межах території Коблівської сільської ради Березанського району Миколаївської області (а.с.14, 15).

29 грудня 2012 року ОСОБА_1 видано державний акт серії ЯК №789576 на право власності на земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства площею 0,5 га, кадастровий номер :12:055:0248, розташовану за адресою: Миколаївська область, Березанський район, с.Коблеве, який зареєстрований у Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі 29.12.2012 року за №01771 (а.с.22).

Вказані обставини підтверджуються наявними у справі доказами: інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с.21), експлікацією земельних угідь (а.с.17-18), витягом з державного земельного кадастру про земельну ділянку (а.с.19-20).

За інформацією, наданою Відділом Держгеокадастру у Березанському районі Миколаївської області від 15 вересня 2016 року за даними Національної кадастрової системи, спірна земельна ділянка знаходиться на відстані від урізу води Чорного моря до південної межі - 80-100 метрів, до північної - 300-310 метрів (а.с.23).

Відповідно до інформації Управління містобудування та архітектури Миколаївської обласної державної адміністрації від 29 вересня 2016 року, надана відповідачу ОСОБА_1 у власність земельна ділянка розташована у зоні рекреації, на момент відведення її цільове призначення (землі сільськогосподарського призначення) і після його зміни (землі громадської забудови) не відповідало чинній на той час містобудівній документації. Звернення щодо виділення земельної ділянки в управлінні не зареєстровано (а.с.24).

За положеннями ст.60 Земельного кодексу України та ст. 88 Водного кодексу України вздовж річок, морів і навколо озер, водосховищ та інших водойм з метою охорони поверхневих водних об`єктів від забруднення і засмічення та збереження їх водності встановлюються прибережні захисні смуги.

Уздовж морів та навколо морських заток і лиманів встановлюється прибережна захисна смуга шириною не менше 2-х км від урізу води.

У межах прибережної захисної смуги морів та навколо морських заток і лиманів встановлюється пляжна зона, ширина якої визначається залежно від ландшафтно-формуючої діяльності моря, але не менше 100 метрів від урізу води (ч.10 ст.88 Водного кодексу України).

З урахуванням зазначених нормативних розмірів, наявні підстави вважати, що спірна земельна ділянка розташована в межах пляжної зони прибережної захисної смуги.

Землі, зайняті прибережними захисними смугами, віднесено до земель водного фонду (ст. 58 ЗК України).

За змістом ст.59 ЗК України, землі прибережних захисних смуг перебувають виключно у державній та комунальній власності і можуть надаватися лише в користування та для спеціально визначених цілей.

Як передбачено ч.4 ст.59 ЗК України (в редакції, що діяла на час прийняття оскаржуваних рішень), земельні ділянки прибережних захисних смуг можуть передаватися громадянам та юридичним особам на умовах оренди для сінокосіння, рибогосподарських потреб, культурно-оздоровчих, рекреаційних, спортивних і туристичних цілей, проведення науково-дослідних робіт тощо. Передача земельних ділянок прибережних захисних смуг у приватну власність та для потреб, не зазначених у ч.4 ст.59 ЗК України, законодавством України не передбачено.

Таким чином, Коблівською сільською радою всупереч зазначеним нормам законодавства передано у приватну власність земельну ділянку, що знаходиться у межах прибережної захисної смуги, для потреб, не передбачених законом.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Невідповідність місця розташування земельної ділянки вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних утворень, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку, є підставою для відмови у дозволі на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (ч.7 ст.118 ЗК України).

Виходячи з викладеного, суд приходить до висновку про те, що пункти 2, 4 рішення Коблівської сільської ради Березанського району Миколаївської області №10 від 26 грудня 2012 року, якими затверджено проект землеустрою та надано у власність ОСОБА_1 земельну ділянку площею 0,5 га (пасовища) у селі Коблеве для ведення особистого селянського господарства в с. Коблеве Березанського району Миколаївської області, не відповідають зазначеним вимогам законодавства, а тому підлягають визнанню незаконними та скасуванню.

Частиною третьою статті 62 ЗК України, ч.3 ст.90 ВК України у межах пляжної зони прибережних захисних смуг заборонено будівництво будь-яких споруд, крім гідротехнічних, гідрометричних та лінійних.

Відповідно до ст.17 Закону України "Про основи містобудування" основою для вирішення питань про вилучення (викуп), передачу (надання) земельних ділянок у власність чи користування громадян та юридичних осіб є містобудівна документація.

Абзацом 2 ст.48 Закону України "Про охорону земель" передбачено, що розміщення і будівництво об`єктів житлово-комунального, промислового, транспортного, іншого призначення здійснюються відповідно до затверджених у встановленому порядку містобудівної документації та проектів цих об`єктів.

Містобудівною документацією, що діяла на момент прийняття рішення Коблівської сільської ради № 10 від 26 грудня 2012 року, є "Проект планування та забудови Березанського району Миколаївської області", затверджений постановою Державного комітету Української РСР у справах будівництва від 23.10.1985 року №112, відповідно до якого в зоні рекреації, у якій розташована спірна земельна ділянка, планувалось розміщення баз відпочинку, пансіонатів та будинків відпочинку, кемпінгів, піонертаборів, таборів праці та відпочинку, пляжів, пам`яток археології та заказників пам`яток культури (а.с.24).

Отже, будівництво об`єктів туристичної інфраструктури та закладів громадського харчування на спірній земельній ділянці суперечить земельному і водному законодавству, містобудівній документації та діючим будівельним нормам, державним стандартам і правилам, а тому Рішення Коблівської сільської ради Березанського району Миколаївської області №31 від 10 квітня 2015 року «Про затвердження проекту із землеустрою щодо зміни цільового призначення земельних ділянок», яким затверджено проекту із землеустрою щодо зміни цільового призначення земельної ділянки, що перебуває у власності ОСОБА_1 з ведення особистого селянського господарства на будівництво та обслуговування об`єктів туристичної інфраструктури та закладів громадського харчування (а.с.14), не є законним, і підлягає скасуванню.

Крім того, звернень від ОСОБА_1 до Управління містобудування та архітектури Миколаївської обласної державної адміністрації щодо розгляду проектів землеустрою по спірній земельній ділянці не надходило (а.с.24), а тому при прийнятті зазначеного рішення Коблівською сільською радою порушено вимоги ч.2 ст.186-1 ЗК України, відповідно до яких проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у межах населеного пункту або земельної ділянки за межами населеного пункту, на якій розташовано об`єкт будівництва або планується розташування такого об`єкта, подається також на погодження до органу містобудування та архітектури.

Відповідно до ч.2 ст.152 ЗК України власник земельної ділянки може вимагати, зокрема, усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою.

Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном (стаття 391 ЦК України).

Заволодіння громадянами та юридичними особами землями водного фонду всупереч вимогам ЗК України (перехід до них права володіння цими землями) є неможливим. Розташування земель водного фонду вказує на неможливість виникнення приватного власника, а отже, і нового володільця, крім випадків, передбачених у статті 59 цього кодексу.

Отже, зайняття земельної ділянки водного фонду з порушенням ЗК України та ВК України треба розглядати як не пов`язане з позбавленням володіння порушення права власності держави чи відповідної територіальної громади. У такому разі позовну вимогу зобов`язати повернути земельну ділянку слід розглядати як негаторний позов, який можна заявити впродовж усього часу тривання порушення прав законного володільця відповідної земельної ділянки водного фонду.

Враховуючи зазначене, суд вважає, що вимоги прокурора щодо зобов"язання відповідача ОСОБА_1 повернути територіальній громаді с.Коблеве Березанського району Миколаївської області в особі Коблівської сільської ради Березанського району Миколаївської області спірну земельну ділянку, яка вибула з володіння держави незаконно, підлягають задоволенню.

Звертаючись до суду з заявою про перегляд заочного рішення (а.с.83-88), відповідач посилався на те, що позивачем пропущено строк позовної давності, у зв"язку з чим вважав, що суд мав відмовити у задоволенні позову.

Разом з тим, оскільки порушення прав держави як законного володільця земельної ділянки водного фонду є триваючим, вимога про усунення такого порушення може бути заявлена протягом усього часу тривання порушення, а тому суд не бере до уваги зазначену заяву відповідача.

Згідно з абзацом першим частини першої статті 116 ЗК України, громадяни та юридичні особи набувають права власності та користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органу місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування (частина друга статті 116 ЗК України).

Право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав (частина перша статті 125 ЗК України).

Відповідно до частини першої статті 126 ЗК України, у редакції, чинній на час видання державного акта до 01 січня 2013 року, право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом, крім випадків, визначених частиною другою цієї статті; а у редакції, чинній з цієї дати, право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

Державний акт на право власності на земельну ділянку та державний акт на право постійного користування земельною ділянкою видається на підставі рішення Кабінету Міністрів України, обласної, районної, Київської і Севастопольської міських, міської, селищної, сільської ради, ради міністрів Автономної Республіки Крим, обласної, районної Київської і Севастопольської міських державних адміністрацій (п.1.4 Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою та договорів оренди землі, затвердженої наказом Державного Комітету України по земельних ресурсах від 04 травня 1999 року №43, у редакції, чинній на час видання державного акта).

Отже, підставою набуття земельної ділянки у власність із земель державної чи комунальної власності є відповідне рішення органу державної влади чи органу місцевого самоврядування, а не державний акт на право власності на земельну ділянку. Такий акт лише посвідчував відповідне право та не мав самостійного юридичного значення. Враховуючи вказане, а також те, що зміна власника земельної ділянки можлива лише у випадку, визначеному у частині другій статті 59 ЗК України і який не застосований у цій справі, суд вважає, що для вирішення питання про належність права власності на земельну ділянкук та для повернення циєї ділянки власнику визнання недійсним державного акта не є необхідним. Така вимога не є ефективним способом захисту для усунення перешкод у користуванні та розпорядження земельною ділянкою, а тому в задоволенні позовних вимог щодо визнання недійсним державного акту серії ЯК №789576 на право власності на земельну ділянку, виданого ОСОБА_1 , слід відмовити.

Аналогічна позиція викладена Великою Палатою Вероховного Суду у постанові від 11 вересня 2019 року у справі №487/10132/14-ц.

Відповідно до ст.141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідачів на користь прокурора сплачені ним судові витрати в рівних частках з кожного пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12, 13, 258, 259, 263-265 ЦПК України, суд -

у х в а л и в :

Позовні вимоги задовольнити частково.

Визнати незаконними та скасувати пункти 2, 4 рішення Коблівської сільської ради Березанського району Миколаївської області №10 від 26 грудня 2012 року в частині затвердження проекту землеустрою та надання у власність ОСОБА_1 земельної ділянки площею 0,5000 га (пасовища) для ведення особистого селянського господарства в с.Коблеве Березанського району Миколаївської області.

Визнати незаконним та скасувати пункт 1 рішення Коблівської сільської ради №31 від 10 квітня 2015 року в частині затвердження проекту із землеустрою щодо зміни цільового призначення належної ОСОБА_1 земельної ділянки площею 0,5000 га (пасовища), кадастровий номер :12:055:0248, в межах с.Коблеве Коблівської сільської ради Березанського району Миколаївської області з ведення особистого селянського господарства на будівництво і обслуговування об`єктів туристичної інфраструктури та закладів громадського харчування.

Зобов`язати ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) повернути територіальній громаді с.Коблеве Березанського району Миколаївської області в особі Коблівської сільської ради Березанського району Миколаївської області земельну ділянку площею 0,5 га, нормативно грошовою оцінкою 2225650,00 грн., із кадастровим номером :12:055:0248.

У задоволенні іншої частини вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) та Коблівської сільської ради Березанського району Миколаївської області (, вул.Одеська, 4, с.Коблеве Березанського району Миколаївської області, 57453) на користь прокуратури Миколаївської області, р/р 0340, , банк ДКСУ м.Києва, МФО 820172, сплачений судовий збір у сумі по 19103,88 грн. з кожного.

Рішення може бути оскаржене у апеляційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення його повного тексту шляхом подання апеляційної скарги до Миколаївського апеляційного суду.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повторне заочне рішення позивач та відповідач можуть оскаржити в загальному порядку, встановленому цим Кодексом.

Суддя: