КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 січня 2021 року м. Київ

Справа №361/2768/19

Апеляційне провадження №22-ц/824/2358/2021

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача: Соколової В.В.

суддів: Андрієнко А.М., Поліщук Н.В.

за участю секретарів Лугового Р.В., Голопапи Д.І., Охневської Т.В., Руденко А.С., Федорчук Я.С.

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Броварського міськрайонного суду Київської області ухваленого під головуванням судді Петришин Н.М. 30 січня 2020 року в м. Києві, дата складення повного тексту рішення не зазначена, у справі за позовом ОСОБА_1 до Калитянської селищної ради Броварського району Київської області, третя особа: Десята Київська державна нотаріальна контора про визнання права власності на спадкове майно,

В С Т А Н О В И В

У квітні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з вищевказаним позовом.

Позовні вимоги мотивовані тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її чоловік - ОСОБА_2 . Після смерті ОСОБА_2 відкрилася спадщина на земельну ділянку 0,1442 га, яка розташована у АДРЕСА_1 , цільове призначення - ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер земельної ділянки :01:008:0016. За життя ОСОБА_2 також склав заповіт, відповідно до якого все своє майно заповів позивачу. З метою успадкування вищевказаної земельної ділянки після смерті чоловіка, позивач звернулася до Десятої київської державної нотаріальної контори із відповідною заявою. Проте, державним нотаріусом відмовлено ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину на спірну земельну ділянку, у зв`язку із тим, що ОСОБА_2 пропустив термін прийняття спадщини після смерті своєї матері ОСОБА_3 та не успадкував дану земельну ділянку. ОСОБА_2 до закінчення шестимісячного строку для прийняття спадщини після смерті його матері ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 склав заяву про прийняття спадщини після смерті матері, однак не встиг особисто з`явитися до нотаріуса або направити дану заяву щодо сприйняти спадщину, оскільки змушений терміново відбути у район проведення Антитеророристичної операції. У результаті проходження служби ОСОБА_2 отримав захворювання від якого помер.

З огляду на викладені обставини, ОСОБА_1 звертається із даним позовом, в якому просить визнати за нею як спадкоємцем після смерті ОСОБА_2 право власності на земельну ділянку площею 0,1442 га, яка розташована у АДРЕСА_1 , цільове призначення - ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер земельної ділянки :01:008:0016.

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 30 січня 2020 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Калитянської селищної ради Броварського району Київської області, третя особа: Десята Київська державна нотаріальна контора про визнання права власності на спадкове майно відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що згідно положень ст. 1272 ЦК України ОСОБА_2 вважається таким, що не прийняв спадщину після смерті ОСОБА_3 , у тому числі і на земельну ділянку 0,1442 га, яка розташована у АДРЕСА_1 , цільове призначення - ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер земельної ділянки :01:008:0016

Отже, вищевказана земельна ділянка не входить до спадкового майна після смерті ОСОБА_2 , а тому не може бути успадкована позивачем.

Не погодилась із вказаним судовим рішенням позивач, нею подана апеляційна скарга, в якій зазначається про незаконність рішення у зв`язку з порушенням норм матеріального та процесуального права, невідповідністю висновків суду реальним обставинам справи, неповним з'ясуванням обставин справи, що призвело до неправильного її вирішення. Позивач вказує на те, що вона є спадкоємцем ОСОБА_2 27 січня 2016 року, до закінчення шестимісячного строку для прийняття спадщини після померлої матері ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , (на п`ятий місяць) склав заяву про прийняття спадщини, на якій справжність його підпису засвідчена нотаріально, але не встиг з`явитися особисто до нотаріуса, щоб подати її та направити заяву про прийняття спадщини поштовим відправленням, нотаріусу, оскільки змушений був терміново відбути в район проведення Антитерористичної операції, де перебував з 30 січня 2015 року по 10 травня 2016 року. Також вказує на те, що вона позбавлена можливості звернутися до суду з позовом про встановлення додаткового строку для прийняти спадщини після ОСОБА_3 , як правонаступник ОСОБА_2 , оскільки останній помер ІНФОРМАЦІЯ_1 до відкриття провадження у такій справі, а тому така справа не підлягає розгляду у суді в порядку цивільного судочинства. За таких обставин, суд першої інстанції, в порушення вимог ст. 41 Конституції України, ст. 1 Протоколу №1 до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Законом України №475/97-ВР від 17 липня 1997 року, позбавив її, як спадкоємця ОСОБА_2 , конституційного права набути право приватної власності на вищевказану земельну ділянку.

Беручи до уваги вищевикладене, просить скасувати рішення суду першої інстанції та постановити нове судове рішення про задоволення позовних вимог.

В судовому засіданні представник позивача адвокат Циган І.М. підтримав апеляційну скаргу з підстав викладених у ній, просив про задоволення заявлених ними вимог.

Інші учасники справи в судове засідання не з'явились, причини неявки суду не повідомили. З матеріалів справи вбачається, що вони були повідомлені про розгляд справи апеляційним судом.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів виходить з наступного.

Апеляційним судом встановлені та підтверджуються матеріалами справи наступні обставини.

Земельна ділянка, право власності на яку просить визнати позивач, розташована у АДРЕСА_1 , кадастровий номер :01:008:0016, її площа становить 0,1442 га, цільове призначення ведення особистого селянського, належить ОСОБА_3 на підставі державного акту серії ЯБ № 522967, виданого 08 червня 2006 року (т.1 а.с.15).

Згідно з довідкою Виконавчого комітету Калитянської сільської ради № 81 від 15 травня 2018 року ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 в АДРЕСА_1 , згідно земельно-облікових документів має у власності земельну ділянку, площею 0,1442 га з 2006 року для ведення особистого селянського господарства (т.1 а.с.16).

В Державному земельному кадастрі станом на 04 вересня 2020 року містяться також дані про земельну ділянку кадастровий номер :01:008:0016, площа 0,1442 га, місце розташування: АДРЕСА_1 , цільове призначення ведення особистого селянського господарства, садівництва, городництва, сінокосіння і випасання худоби, форма власності приватна, власником значиться ОСОБА_3 . Земельна ділянка має обмеження у використанні як охоронна зона, зона надзвичайної екологічної ситуації (т.2 а.с.6-9)

За життя 02 жовтня 2012 року ОСОБА_3 склала заповіт, який посвідчений державним нотаріусом Сьомої київської державної нотаріальної контори Паньшиною О.В.. За змістом Заповіту ОСОБА_3 заповіла ОСОБА_2 належні їй земельну ділянку та розташований на ній садовий будинок з надвірними будівлями, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 (т.1 а.с.17,18).

ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , виданого 10 листопада 2015 року відділом реєстрації смерті у місті Києві Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у місті Києві (т.1 а.с.24).

Десята Київська державна нотаріальна контора, на запит суду першої інстанції в листі від 24 вересня 2019 року № 4325/02-14 повідомила, що згідно даних Спадкового реєстру спадкова справа, щодо майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 не заводилась (т.1 а.с.83).

В свідоцтві про народження та актовому записі про народження ОСОБА_2 , ОСОБА_3 вказана матір`ю (т.1 а.с.19,20).

ОСОБА_2 27 січня 2016 року звернувся до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Літош В.П, яка встановивши його особу здійснила посвідчення його підпису на заяві адресованій нотаріальним органам за місцем вимоги, в якій ОСОБА_2 вказує наступне:

« ІНФОРМАЦІЯ_2 померла моя мати, ОСОБА_3 , яка на день смерті проживала та була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , та яка залишила заповіт, посвідчений 02 жовтня 2012 року за реєстром № 4-1927 ОСОБА_4 , державним нотаріусом Сьомої Київської державної нотаріальної контори, на моє ім`я на майно, яке складається з земельної ділянки та садового будинку за адресою:

АДРЕСА_1 , ОСОБА_2 , усвідомлюючи значення своїх дій та маючи можливість керувати ними, розуміючи обставини, які мають для мене істотне значення, без застосування до мене фізичного або психологічного тиску з боку інших осіб, за своєю справжньою волею, цією заявою приймаю спадкове майно, яке залишилось після померлої ОСОБА_3 .

Зміст ст.ст. 3-32,34,35,1223,1241,1268,1274,1281,1297 Цивільного кодексу України мені нотаріусом роз`яснено».

У матеріалах справи міститься копія цієї заяви, оригінал оглянутий в судовому засіданні апеляційного суду (а.с.83).

Разом з тим, в ході розгляду справи апеляційним судом не виявилось можливим витребувати копію справи про вчинення даної нотаріальної дії. Київський державний архів, куди були передані архіви після припинення діяльності даного приватного нотаріуса, на запит апеляційного суду в листі від 20 листопада 2020 року № 4228 вказав про наявність запису у реєстрі для реєстрації нотаріальних дій приватного нотаріуса КМНО Літош В.П. від 27 січня 2016 року за реєстровим № 133 про засвідчення справжності підпису на заяві до нотаріальних органів в м. києві про прийняття спадщини. Однак зазначив, що відповідно до типової номенклатури справ не передбачено формування окремої справи для зберігання документів засвідчення справжності підпису на заявах (т.2 а.с. 57).

ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що свідчить копія свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 , виданого 06 грудня 2017 року відділом державної реєстрації смерті Головного територіального управління юстиції у місті Києві (а.с.11).

За життя ОСОБА_2 06 листопада 2017 року склав заповіт, який посвідчений державним нотаріусом Десятої київської державної нотаріальної контори Шульгою С.В., за умовами якого все своє майно, де б воно не було, з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що йому належатиме на день смерті і на що він за законом матиме право, заповів ОСОБА_1 (т.1 а.с.95).

Позивач ОСОБА_1 перебувала у зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_2 , що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_3 , виданого 21 серпня 1987 року Дніпровським відділом РАЦС (а.с.13).

Із копії спадкової справи № 22/2018 до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 вбачається, що з метою успадкування майна після смерті останнього позивач ОСОБА_1 звернулася до Десятої київської державної нотаріальної контори (т.1 а.с.84-150).

У своїй заяві від 19 червня 2018 року ОСОБА_1 просила державного нотаріуса Десятої київської державної нотаріальної контори видати їй свідоцтво про право на спадщину, зокрема, на земельну ділянку, площею 0,1442 га, яка розташована у АДРЕСА_1 , кадастровий номер :01:008:0016, що належала ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , спадкоємцем якої був її син ОСОБА_2 , який пропустив термін прийняття спадщини (а.с.147).

Постановою державного нотаріуса Десятої київської державної нотаріальної контори Шульги С.В. від 19 червня 2018 року відмовлено ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину на вищевказану земельну ділянку, вказано на те, що ОСОБА_2 пропущений шестимісячний строк для прийняття спадщини після смерті своєї матері ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , а саме: не подано заяву про прийняття спадщини, що передбачено ст. 1272 ЦК України (т.1 а.с.148).

В силу ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Як передбачено ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно із ч. 1 ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення.

В порядку ч.ч.1,3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Відповідно до ч.1 та ч. 2 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто.

Згідно із ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ч. 1 ст. 1272 ЦК України якщо спадкоємець протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її.

Згідно з п.п.6.1,6.2.,6.4 Розділу ІІ Глави 7 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України (в редакції чинній станом на 26 січня 2016 року) нотаріус засвідчує справжність підпису на документах, зміст яких не суперечить закону і які не мають характеру правочинів та не містять у собі відомостей, що порочать честь і гідність людини. Нотаріус, засвідчуючи справжність підпису, не посвідчує факти, викладені у документі, а лише підтверджує, що підпис зроблений певною особою.

Нотаріус не може засвідчувати справжність підпису фізичної особи на документі, у якому стверджуються обставини, право посвідчення яких належить лише відповідному державному органові (час народження, шлюбу, смерті, наявність хвороби, інвалідності, права власності на майно тощо). Справжність підпису на зазначеному документі може бути засвідчена у випадку, якщо документ призначений для подання до компетентних органів іншої держави.

Положення глави 10 Розділу ІІ Порядку вчинення виконавчих дій визначений порядок видачі свідоцтва про право на спадщину, який передбачає заведення спадкової справи за заявою спадкоємця та її реєстрацію в Спадковому реєстрі.

Зокрема, у п. 2.1 даної глави вказано, спадкова справа заводиться нотаріусом за місцем відкриття спадщини на підставі поданої (або такої, що надійшла поштою) першою заяви (повідомлення, телеграми) про прийняття спадщини або інших заяв.

У п. 3 даної глави вказано, що право на спадкування здійснюється спадкоємцями шляхом прийняття спадщини або її неприйняття.

Для того, щоб не допустити пропуску шестимісячного строку для прийняття спадщини, нотаріус роз`яснює спадкоємцям право подачі заяви про прийняття спадщини чи про відмову від її прийняття.

Заяви про прийняття спадщини або відмову від її прийняття подаються спадкоємцем особисто нотаріусу за місцем відкриття спадщини у письмовій формі.

Якщо спадкоємець особисто прибув до нотаріуса за місцем відкриття спадщини, нотаріальне засвідчення справжності його підпису на таких заявах не вимагається. У цьому випадку нотаріус встановлює особу заявника, про що на заяві робиться відповідна службова відмітка. Ця відмітка скріплюється підписом нотаріуса.

Якщо заява, на якій справжність підпису спадкоємця не засвідчена, надійшла поштою, вона приймається нотаріусом, заводиться спадкова справа, а спадкоємцю повідомляється про заведення спадкової справи та необхідність надіслати заяву, оформлену належним чином (справжність підпису на таких заявах має бути нотаріально засвідченою), або особисто прибути до нотаріуса за місцем відкриття спадщини (п.п.3.2-3.5 даної глави).

Таким чином, діюче законодавство передбачає чітко визначений порядок подання заяви про прийняття спадщини, яким визначається обов`язок особистого волевиявлення спадкоємців на прийняття спадщини, встановлено строк та порядок прийняття спадщини.

З наведених обставин справи вбачається, що земельна ділянка яка становить предмет спору, знаходиться у АДРЕСА_1 без визначеної нумерації та має призначення «для ведення особистого селянського господарства», належала і досі зареєстрована на праві власності ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

За життя 02 жовтня 2012 року ОСОБА_3 склала заповіт, за яким заповіла ОСОБА_2 належні їй земельну ділянку та розташований на ній садовий будинок з надвірними будівлями, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 .

Матеріали справи не містять даних про те, що спірна ділянка і ділянка, що вказана в заповіті є одним і тим самим об`єктом нерухомого майна. А отже заповіт складений відносно іншого майна, ніж заявлено позивачем, як предмет даного судового розгляду.

Разом з тим, виходячи з положень ЦК України ОСОБА_2 , як син спадкодавця ОСОБА_3 мав право на спадкування як за заповітом на майно, що зазначене у ньому, так і за законом на майно, що не охоплено заповітом. У такому разі позивачем мали бути зазначені та залучені до участі у справі інші спадкоємці за законом ОСОБА_3 , так як рішення суду може вплинути на їх права, проте цього вчинено не було.

Після смерті ОСОБА_3 , її син ОСОБА_2 звернувся до нотаріуса, яким була вчинена нотаріальна дія з посвідчення справжності підпису на заяві про прийняття спадщини, про що зазначено як в самій заяві, так в реєстрі вчинення нотаріальних дій.

Так, у вказаній заяві вказано про те, що ОСОБА_2 приймає все спадкове майно, справжність його підпису завірена нотаріусом, нотаріусом роз`яснені положення щодо порядку спадкування, і сам текст заяви свідчить проте, що вона адресована до належного нотаріального органу.

Тобто вказана заява була підписана ОСОБА_2 , проте вона не була подана (направлена засобами поштового зв`язку) до нотаріуса в порядку прийняття спадщини, а знаходилась за місцем його проживання. Тобто вказана заява не може вважатися заявою, що подана в порядку прийняття спадщини.

А тому слід погодитись з висновком суду першої інстанції про те, що ОСОБА_2 не звертався до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 матері ОСОБА_3 .

З матеріалів справи не вбачається, і позивач не вказує на обставини спільного та постійного проживання ОСОБА_2 із спадкодавцем ОСОБА_3 на час відкриття спадщини, а тому він не може і вважається таким, що прийняв спадщину фактично.

З огляду на викладені обставини, та виходячи з положень ст. 1272 ЦК України ОСОБА_2 вважається таким, що не прийняв спадщину після смерті ОСОБА_3 , а отже і не набув прав щодо земельної ділянки, заявленої позивачем предметом позову.

Позивач, як спадкоємець після померлого ОСОБА_2 , набула усі права та обов`язки, що належали йому на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. А оскільки спадкодавець не реалізував свої права на спадкування після смерті матері, не набув прав на земельну ділянку площею 0,1442 га, яка розташована у АДРЕСА_1 , цільове призначення ? ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер земельної ділянки :01:008:0016, то відсутні правові підстави для визнання за позивачем права власності на цю земельну ділянку.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції надана вірна оцінка наданим сторонами доказам, що були предметом дослідження в судовому засіданні суду першої інстанції, ним повно і об`єктивно з`ясовані дійсні обставини справи, перевірені доводи і заперечення сторін зібраними у справі доказами, яким надано належну правову оцінку. Оскаржуване рішення ухвалено з додержанням вимог матеріального і процесуального права, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Враховуючи відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги та відсутність заяв сторін про стягнення судових витрат пов`язаних з апеляційним переглядом справи, апеляційний суд вважає, що понесені сторонами витрати на цій стадії розгляду справи компенсації не підлягають.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381- 384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

П О С Т А Н О В И В

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 30 січня 2020 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 (тридцяти) днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя-доповідач: В.В. Соколова

Судді: А.М. Андрієнко

Н.В. Поліщук

Повний текст постанови складений 27 січня 2021 року.