Придніпровський районний суд м.Черкаси
Справа № 711/3363/21
Провадження № 2/711/1968/21
16 листопада 2021 року Придніпровський районний суд м. Черкаси у складі:
головуючого - судді Скляренко В.М.
при секретарі Гладиш О.Ю.
представника позивача: Кваші І.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Черкаси позовну заяву ОСОБА_1 до Придніпровського відділу державної виконавчої служби у м. Черкаси Центрального міжрегіонального управління юстиції (м. Київ) про зняття арешту з майна, -
в с т а н о в и в :
ОСОБА_1 звернувся до Придніпроського районного суду м. Черкаси з позовом до Придніпровського відділу державної виконавчої служби у м. Черкаси Центрального міжрегіонального управління юстиції (м. Київ) про зняття арешту з майна.
В обґрунтування позову вказує, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його (позивача) мати - ОСОБА_2 . Після її смерті залишилося спадкове майно у вигляді Ѕ частини квартири, загальною площею 43,1 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
Зазначена Ѕ частина квартира належала ОСОБА_2 на підставі Свідоцтва про право власності на житло, виданого Департаментом економіки та розвитку Черкаської міської ради від 30.11.2017 року серія СТВ №094956, право власності зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 02.12.2017 року, номер запису про право власності 23795733.
Інша Ѕ частина квартири належить йому (позивачу) згідно цього ж Свідоцтва про право власності на житло, виданого Департаментом економіки та розвитку Черкаської міської ради від 30.11.2017 року серія СТВ № 094956, право власності зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 02.12.2017 року, номер запису про право власності 23795711.
Також, вказує, що він (позивач) прийняв спадщину після смерті своєї матері ОСОБА_2 , подавши до нотаріальноїь контори заяву про прийняття спадщини згідно зі ст. 1269 ЦК України.
По закінченню шестимісячного строку з дати відкриття спадщини він (позивач) звернувся до приватного нотаріуса Черкаського міського нотаріального округу Харченко М.М. для оформлення права власності на спадкове майно після смерті матері ОСОБА_2 . Однак, нотаріусом йому було роз`яснено, що він не вправі видати Свідоцтво про право на спадщину на квартиру, так як відносно нерухомого майна померлої ОСОБА_2 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно наявне зареєстроване обтяження арешт нерухомого майна. Наявність вказаного обтяження підтверджується Інформаційною довідкою № 231468735 від 06.11.2020 року.
В подальшому він (позивач) звернувся до Придніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління юстиції (м. Київ) та отримав усну відповідь про те, що матеріали виконавчого провадження втрачені, а тому за захистом своїх прав йому необхідно звертатися до суду. Також вказує, що він письмово звертався до відділу державної виконавчої служби з проханням закрити провадження в справі в зв`язку зі сплатою померлою ОСОБА_2 боргу, що підтверджується відповідною квитанцією, а також в зв`язку із її смертю та відсутністю заяви стягувача про заміну сторони виконавчого провадження боржника ОСОБА_2 на правонаступника ОСОБА_1 .
На адвокатський запит його представника адвоката Кваші І.В. відповідачем було надана відповідь про те, що на виконанні у Придніпровському відділі державної виконавчої служби відносно ОСОБА_2 перебувало виконавче провадження № 47548107 з виконання виконавчого листа Придніпровського районного суду міста Черкаси № 2-2941 від 22.12.2006 року про стягнення з неї заборгованості на користь КП «Придніпровська СУБ» у сумі 694 грн. 89 коп., який в подальшому 29.09.2017 року був повернутий без виконання стягувачу на підставі п. 5, ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження». Для забезпечення виконання рішення державним виконавцем 18.05.2015 року був накладений арешт на майно боржника, про що внесено відповідний запис до Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна за № 9756215. Закон України «Про виконавче провадження», у редакції, що діяла на момент повернення без виконання стягувачу виконавчого документу згідно п. 5, ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження», не передбачав підстав для зняття арешту з майна боржника за зазначеним вище виконавчим провадженням, тому арешт з майна боржника і не знімався. Відповідно до ст. 41 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає відновленню лише у разі, якщо постанова виконавця про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документу стягувачу визнана судом незаконною чи скасована в установленому законом порядку. Оскільки підстави для скасування зазначених вище постанов відсутні, підстав для відновлення виконавчого провадження немає.
Також вказує, що наявність зазначеного обтяження є порушенням його (позивача) прав, оскільки він не може повноцінно оформити спадщину та належним чином розпоряджатися своїм майном.
Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 04.06.2021 року відкрито провадження та визначено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження. Відповідачу наданий строк для надання відзиву на позовну заяву.
В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Кваша І.В. позовні вимоги підтримав та просив позов задовольнити в повному обсязі.
В судове засідання представник відповідача - Придніпровського відділу державної виконавчої служби у м. Черкаси Центрального міжрегіонального управління юстиції (м. Київ) не з`явився не повідомивши суд про причини своєї неявки, хоча про день, час та місце розгляду справи був повідомлений в установленому законом порядку.
Справу вирішено за правилами заочного розгляду, передбаченими ст. ст. 280-282 ЦПК України, за відсутності представника відповідача Придніпровського відділу державної виконавчої служби у м. Черкаси Центрального міжрегіонального управління юстиції (м. Київ), повідомленого у встановленому законом порядку про дату, час і місце слухання справи, який не з`явився в судове засідання без повідомлення причин, не подав відзиву проти позову, та зі згоди представника позивача щодо такого порядку розгляду справи.
Заслухавши пояснення представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Кваші І.В., дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.
Як передбачено ст. 55 Конституції України та ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Згідно зі ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого немайнового або майнового права та інтересу. Особа, права якої порушено, може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника.
Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до положень ст. ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками процесу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України).
Правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ч. 1 ст. 316 ЦК України).
Відповідно до ст. 319 ЦК України власнику майна належить право володіти, користуватися та розпоряджатися власним майном за власним розсудом, та вчиняти по відношенню до свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.
Пунктами 1, 2 постанови № 5 пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 3 червня 2016 року «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» роз`яснено, що у порядку цивільного судочинства захист майнових прав здійснюється у позовному провадженні, а також у спосіб оскарження рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби.
Спори про право цивільне, пов`язані з належністю майна, на яке накладено арешт, відповідно до статей 15, 16 Цивільного процесуального кодексу України розглядаються в порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа, крім випадків, коли розгляд таких справ відбувається за правилами іншого судочинства.
Разом з тим, нормами ч.ч. 1, 2 статті 74 Закону «Про виконавче провадження» передбачено, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 447 ЦПК України передбачено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.
Відповідно до вимог ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 року виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах та у спосіб, що визначені Конституцією України, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Як передбачено ст. 56 вказаного Закону арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення і може накладатися державним виконавцем, зокрема, шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна (аналогічна норма містилася і в Законі України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 року, стаття 57).
Відповідно до ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту (стаття 60 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 року).
Відповідно до ст. 319 ЦК України власнику майна належить право володіти, користуватися та розпоряджатися власним майном за власним розсудом, та вчиняти по відношенню до свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.
Статтею 41 Конституції України передбачено право кожного громадянина володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.
Відповідно з ст. 1 Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження», у разі закінчення виконавчого провадження (крім офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження. Виконавче провадження, щодо якого винесено постанову про його закінчення, не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.
Про зняття арешту з майна (коштів) виконавець зазначає у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа, яка в день її винесення надсилається органу, установі, посадовій особі, яким була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно (кошти) боржника, а у випадках, передбачених законом, вчиняє дії щодо реєстрації припинення обтяження такого майна.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження», арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.
Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту.
В судовому засіданні було встановлено, що на виконанні у Придніпровському відділу державної виконавчої служби у м. Черкаси Центрального міжрегіонального управління юстиції (м. Київ) перебувало виконавче провадження № 47548107 з виконання виконавчого листа Придніпровського районного суду міста Черкаси № 2-2941 від 22.12.2006 року про стягнення з ОСОБА_2 заборгованості на користь КП «Придніпровська СУБ» у сумі 694 грн. 89 коп.
В даному виконавчому провадженні постановою державного виконавця від 18.05.2015 року, з метою забезпечення реального виконання рішення суду, був накладений арешт на майно боржника ОСОБА_2 , про що внесено відповідний запис до Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна за № 9756215.
Постановою державного виконавця від 29.09.2017 року, на підставі п. 5, ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» вищевказаний виконавчий лист був повернутий стягувачу без виконання. Вказане стверджується листом-відповіддю старшого державного виконавця Придніпровського відділу державної виконавчої служби у м. Черкаси Центрального міжрегіонального управління юстиції (м. Київ) Назаренко Є.І. від 29.03.2021 року (а.с. 21).
Відповідно до Витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 06.11.2020 року за № 231468735, 22.05.2015 року державним реєстратором Черкаського районного управління юстиції Черкаської області Танцюрою Валерією Павлівною на підставі постанови про арешт майна боржника ОСОБА_2 та оголошення заборони відчуження на її майно від 18.05.2015 року, виданої Придніпровським ВДВС Черкаського МУЮ, серія та номер: 47548107, прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 21496182 від 22.05.2015 року та зареєстровано арешт всього нерухомого майна ОСОБА_2 : номер запису про обтяження 9756215, а саме на Ѕ частину квартири АДРЕСА_2 , загальною площею 43,1 кв.м., житловою площею 17,2 кв. м., яка належала останній на праві власності, згідно свідоцтва про право власності на житло, виданого Департаментом економіки та розвитку Черкаської міської ради від 30.11.2017 року серія СТВ094956, право власності зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 02.12.2017 року, номер запису про право власності 23795733 (а.с. 18, 20-21).
Звертаючись з даним позовом до суду позивач ОСОБА_1 пред`являє його саме до відповідача Приніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), який є правонаступником Придніпровського відділу державної виконавчої служби міста Черкаси Головного територіального управління юстиції у Черкаській області, та просить скасувати арешт з майна, а саме Ѕ частини квартири АДРЕСА_2 , накладений постановою Придніпровського відділу ДВС Черкаського МУЮ від 18.05.2015 року.
Як зазначено в п. 10 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого сулу України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 03.06.2016 року № 5 «Про судову практику у справах про зняття арешту» у матеріалах справи залежно від предмета та підстави позову мають бути належним чином завірені копії акта опису та арешту, постанови про арешт коштів чи майна боржника, вироку, рішення суду або іншого органу, на виконання яких проводився опис і арешт, матеріали, що є в кримінальній справі щодо належності описаного майна і джерел коштів на його придбання, документи про право власності на майно, кредитні зобов`язання, реєстраційні посвідчення, паспорти та інші документи, що видаються на це майно.
Крім того, в п. 11 вищезгаданої постанови роз`яснено, що при розгляді позову про визнання права власності на арештоване майно та/або зняття арешту з майна судам слід всебічно і повно з`ясовувати обставини, наведені позивачем на підтвердження своїх вимог, неухильно додержуючись при цьому як правових норм, що гарантують права осіб, які беруть участь у справі, так і положень про належність та допустимість доказів (статті 77, 78 ЦПК України). У разі виникнення у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, труднощів у витребуванні доказів суд з урахуванням положення частини п`ятої статті 12 ЦПК сприяє їм у цьому за наявності відповідного клопотання.
Крім того, відповідно до постанови пленуму ВССУ від 30.06.2016 року №5 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Відповідачами в справі є боржник, особа, в інтересах якої накладено арешт на майно, а в окремих випадках - особа, якій передано майно, якщо воно було реалізоване. Як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, має бути залучено відповідний орган державної виконавчої служби, а також відповідний орган доходів і зборів, банк та іншу фінансову установу, які у випадках, передбачених законом, виконують судові рішення (стаття 3 Закону України «Про виконавче провадження»).
В даній справі, вимоги позивача ОСОБА_1 про зняття арешту зі спадкового майна пред`явлені тільки до відповідача Придніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ). При цьому до осіб, в інтересах яких був накладений арешт на майно боржника згідно постанови 18.05.2015 року даний позов позивачем не пред`являвся.
Як вбачається із відповіді Придніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) від 29.03.2021 року вбачається, що такий арешт накладався у виконавчому провадженні №47548107, стягувачем в якому було КП «Придніпровська СУБ» Черкаської міської ради, а боржником спадкодавець ОСОБА_2 (а.с. 21). Даний стягувач (його правонаступник чи ліквідатор) у вказаному виконавчому провадженні до участі в справі позивачем не залучався.
Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 16 ЦК України).
Відповідач це особа, яка, на думку позивача, або відповідного правоуповноваженого суб`єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача. Відповідач притягається до справи у зв`язку з позовною вимогою, яка пред`являється до нього.
Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
Визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи. Суд за клопотанням позивача, не припиняючи розгляду справи, замінює первісного відповідача належним відповідачем, якщо позов пред`явлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, або залучає до участі у справі іншу особу як співвідповідача.
Відповідно до частини п`ятої статті 12 ЦПК України суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: керує ходом судового процесу; роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом.
Згідно ч. 2 ст. 51 ЦПК України якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі.
Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача.
Про залучення співвідповідача чи заміну неналежного відповідача постановляється ухвала. За клопотанням нового відповідача або залученого співвідповідача розгляд починається спочатку.
Для правильного вирішення питання щодо визнання відповідача неналежним недостатньо встановити відсутність у нього обов`язку відповідати за даним позовом. Установлення цієї обставини є підставою для ухвалення судового рішення про відмову в позові. Для визнання відповідача неналежним, крім названої обставини, суд повинен мати дані про те, що обов`язок відповідати за позовом покладено на іншу особу. Визнати відповідача неналежним суд може тільки в тому випадку, коли можливо вказати на особу, що повинна виконати вимогу позивача, тобто належного відповідача.
Статтею 175 ЦПК України встановлено, що викладаючи зміст позовної заяви, саме позивач визначає коло відповідачів, до яких він заявляє позовні вимоги.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 17.04.2018 року у справі № 523/9076/16-ц (провадження № 14-61цс18) зробила правовий висновок про те, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо неналежного відповідача. Тобто визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - є обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження.
Отже, пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову.
Під час розгляду справи по суті суд з`ясовував у представника позивача питання суб`єктного складу, однак клопотань про залучення до участі в справі належного відповідача заявлено не було, натомість представник пояснив, що на його думку, належним відповідачем у справі буде саме Придніпровський відділ державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ).
В силу ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна особа несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.
А тому, з урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову ОСОБА_1 до Придніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про зняття арешту з майна.
Враховуючи викладене вище та керуючись ст. ст. 3, 16, 204, 268, 316-319, 321, 328, 386, 391, 392, 1216-1218, 1225, 1258, 1261, 1268-1270, 1281 ЦК України, ст. ст. 4, 13, 80, 81, 82, 89, 95, 141, 264-266, 268, 273, 280-284 ЦПК, постановою Пленуму Вищого спеціалізованого сулу України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 03.06.2016 року № 5 «Про судову практику у справах про зняття арешту», Постановою Пленуму Верхового суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, Законом України «Про виконавче провадження», Конституцією України, суд, -
В задоволенні позову ОСОБА_1 до Придніпровського відділу державної виконавчої служби у м. Черкаси Центрального міжрегіонального управління юстиції (м. Київ) про зняття арешту з майна відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Рішення суду може бути оскаржене до Черкаського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене в день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст судового рішення складений 22.11.2021 року.

Головуючий: В.М. Скляренко