УХВАЛА

21 січня 2021 року

м. Київ

справа №331/2291/19

провадження № 61-117ск21

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду Калараша А. А. (суддя-доповідач), Петрова Є. В., Ткачука О. С., розглянувши питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» на рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 26 червня 2020 року та на постанову Запорізького апеляційного суду від 16 грудня 2020 року в цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» до ОСОБА_1 , який діє у власних інтересах та інтересах малолітньої ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа: орган опіки та піклування Районної адміністрації Запорізької міської ради по Олександрівському району про виселення та зняття з реєстраційного обліку,

ВСТАНОВИВ:

В травні 2019 року ТОВ «Кредитні ініціативи» звернулось до суду з позовом, який протягом розгляду справи уточнювало, до ОСОБА_1 , який діє у власних інтересах та інтересах малолітньої ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа: орган опіки та піклування Районної адміністрації Запорізької міської ради в Олександрівському районі про виселення та зняття з реєстраційного обліку.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 26 червня 2020 року, залишеним без змін постановою Запорізького апеляційного суду від 16 грудня 2020 року у задоволенні позову відмовлено.

У січні 2021 року до Верховного Суду надійшла касаційна ТОВ «Кредитні ініціативи» на рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 26 червня 2020 року та на постанову Запорізького апеляційного суду від 16 грудня 2020 року, в якій скаржник просить оскаржувані судові рішення скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити.

Касаційна скарга мотивована тим, що судами не було враховано умови іпотечного договору, за умовами якого кредитні кошти надавалися на придбання майна, переданого в іпотеку, а також не враховано правові висновки Верховного Суду, викладені в постанові від 15 червня 2020 року у справі №344/5278/13 з приводу застосування статті 109 ЖК УРСР у подібних правовідносинах, та правові висновки Верховного Суду України у справах №6-2778св08, 6-55662св10 з приводу права користування житлом.

Відповідно до частини п`ятої статті 394 ЦПК України у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу суд може визнати таку касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо Верховний Суд уже викладав у своїй постанові висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до такого висновку (крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку або коли Верховний Суд вважатиме за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що відповідно до вимог частини другої статті 109 ЖК УРСР при виселенні з іпотечного майна, придбаного не за рахунок кредиту і забезпеченого іпотекою цього житла в судовому порядку, відсутність постійного житлового приміщення, яке має бути надане особі одночасно з виселенням, є підставою для відмови в задоволенні позову про виселення. Спірна квартира була придбана позичальником не лише за кредитні кошти, що унеможливило виселення відповідачів з предмета іпотеки без надання їм іншого житлового приміщення.

Не погодившись з судовими рішеннями суддів попередніх інстанцій, ТОВ «Кредитні ініціативи» в касаційній скарзі посилається на те, що як новий власник спірного нерухомого майна, якому належить суб`єктивне цивільне право на спірну квартиру, не може його реалізувати та захистити належним чином.

За обставин, які склалися, новий власник не може користуватися своєю власністю, оскільки попередній власник, який втратив право власності на житло, відмовляється виселятися з нього. У такому випадку необхідно захистити права колишнього власника, застосувавши положення статті 109 ЖК УРСР, яка передбачає можливість виселення попереднього власника лише з наданням іншого житлового приміщення.

Дійсно, внаслідок відмови в задоволенні позову про виселення, неволодіючий власник несе певні обмеження.

Держава цілеспрямовано вносила законодавчі обмеження, направлені на захист прав громадян України, щодо виселення, які пов`язані з виконанням зобов`язань за кредитами, наданими в іноземній валюті та забезпеченими іпотекою. Вказана обставина обумовлена тим, що фізична особа, яка отримала кредит у іноземній валюті, не має впливу на здешевлення гривні, коливання валютного курсу, проте саме держава зобов`язана забезпечувати як дотримання прав усіх суб`єктів, так і баланс прав, у тому числі і прав кредитодавця та позичальника у кредитних правовідносинах.

У рішенні від 07 липня 2011 року у справі «Сєрков проти України» Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 2 статті 1 Першого протоколу до Конвенції визнає, що держави мають право здійснювати контроль за використанням майна шляхом введення в дію «законів».

Таким законом є стаття 109 ЖК УРСР, яка закріплює правило про неможливість виселення громадян без надання іншого жилого приміщення.

Житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше жиле приміщення, призначені та придатні для постійного або тимчасового проживання в них (стаття 379 ЦК України).

Відповідно до частини другої статті 109 ЖК УРСР громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суди попередніх інстанцій посилалися на те, що кредитор надав боржнику грошові кошти за кредитним договором у розмірі 179 138,46 грн. Спірну квартиру було придбано за договором купівлі-продажу, відповідно до якого сплачено грошові кошти продавцю у розмірі 210 150 грн. За таких підстав суди дійшли правильного висновку про те, що вартість іпотечного майна не була в повній мірі сплачена за рахунок кредитних коштів, що унеможливлює виселення зі спірної квартири боржника в порядку, передбаченому статтею 109 ЖК УРСР без надання іншого житлового приміщення.

Аналогічні висновки містяться в постанові Великої Палати Верховного Суду в постанові від 31 жовтня 2018 року у справі №753/12729/15-ц, у постанові Верховного Суду від 15 червня 2020 року у справі №344/5278/13, у постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 жовтня 2019 року у справі №295/4514/16-ц, у постановах Верховного Суду України від 18 березня 2015 року у справі №6-39цс15, від 02 вересня 2015 року у справі №6-1049цс15, від 30 березня 2015 року у справі №6-1892цс15, від 21 грудня 2016 року у справі №6-1731цс16, а суд апеляційної інстанції переглянув в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції відповідно до вищевказаних правових висновків.

Таким чином, Верховний Суд неодноразово викладав у своїх постановах висновок щодо питання застосування норми статті 109 ЖК УРСР у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі та не вбачає необхідності відступити від висновку щодо застосування норми права, а суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до такого висновку.

За таких підстав у відкритті касаційного провадження слід відмовити, оскільки подана касаційна скарга, подана на підставі пункту 1 частини другої статті 389 ЦПК України, є необґрунтованою.

Керуючись статтями 261, 394 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» на рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 26 червня 2020 року та на постанову Запорізького апеляційного суду від 16 грудня 2020 року в цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» до ОСОБА_1 , який діє у власних інтересах та інтересах малолітньої ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа: орган опіки та піклування Районної адміністрації Запорізької міської ради по Олександрівському району про виселення та зняття з реєстраційного обліку.

Копію ухвали разом з доданими до скарги матеріалами направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді А. А. Калараш

Є. В. Петров

О. С. Ткачук