Провадження № 2/161/4020/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 листопада 2021 року Луцький міськрайонний суд Волинської області

в складі: головуючого - судді - Крупінської С.С.

при секретарі - Остимчук О.М.

з участю позивача- ОСОБА_1

відповідача- ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Луцька цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошової компенсації вартості Ѕ частки автомобіля, який належить на праві спільної сумісної власності, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 про стягнення грошової компенсації вартості Ѕ частки автомобіля, який належить на праві спільної сумісної власності.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що з відповідачем перебував у шлюбі з 27.07.2013..

Під час перебування в шлюбі за спільні кошти було придбано автомобіль марки «MAZDA-6», легковий , 2006 р.в., д.н.з. НОМЕР_1 , та зареєстровано право власності на відповідачку, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу. Після розлучення позивач не може дійти згоди з відповідачкою щодо розподілу спільного майна зокрема і даного автомобіля.

Просить суд стягнути з ОСОБА_2 на його користь грошову компенсацію вартості Ѕ частки майна спільної сумісної власності подружжя за вищевказаний транспортний засіб «MAZDA-6», 2006 р.в., д.н.з. НОМЕР_1 , в розмірі 70555 грн., а також судові витрати у справі.

21.10.2021 року до суду надійшов відзив на позов, відповідно до змісту якого представник позивача - адвокат Терлецький О.М. заперечив викладені у позові обставини спору, та вказала, що позивач частково визнає позовні вимоги, а саме не заперечує щодо виділення ОСОБА_1 транспортний засіб «MAZDA-6», 2006 р.в., д.н.з. НОМЕР_1 , однак суму компенсації позивачу за 1/2 частки такого майна визнає лише у розмірі 42674,14 грн. Згідно оцінки вартості майна, здійсненого на замовлення відповідача, вартість транспортного засобу «MAZDA-6», 2006 р.в., становить 85348,29 грн.

Позивач в судовому засіданні позов підтримав, просив задовольнити.

Відповідачка, не заперечувала щодо стягнення з неї на користь позивача компенсації за транспортний засіб у розмірі, визначеному у запереченнях на позовну заяву від 21.10.2021 року.

Вказала, що звіт про оцінку транспортного засобу, наданий позивачем є стислим, а відтак таким, що не заслуговую на увагу, окрім того, наголосила на тому, що зазначене позивачем майно не єдине, спільно нажите. Позивач та відповідач з метою облаштування інтер`єру придбали майно, яке після розлучення залишились в користуванні у позивача, на суму 43056, 43 грн. Співставляючи вартість Ѕ автомобіля (42674,14 грн.) та Ѕ вартості меблів та будівельних матеріалів, які залишились у позивача, відповідачка приходить до висновку що сума до стягнення є меншою а ніж сума до компенсації відповідачу за залишено майно. Тому, просила відступити від засади рівності часток подружжя врахувавши обставини, що мають істотне значення, визначивши для стягнення з неї на користь відповідача компенсацію 1/2 вартості Ѕ частки автомобіля, який належить на праві спільної сумісної власності, що становить 42674,14 грн., що відповідає звіту про оцінку майна, здійсненому на замовлення відповідача 04.07.2021.

Дослідивши та оцінивши представлені по справі докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підставний та підлягає до часткового задоволення.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі з 27.07.2013. Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області шлюб було розірвано, шо стверджується підтверджується копією рішення від 09.03.2021 року (а.с. 7).

Під час перебування в шлюбі за спільні кошти було придбано автомобіль марки «MAZDA-6», легковий , 2006 р.в., д.н.з. НОМЕР_1 , та зареєстровано право власності на відповідачку, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу. (а.с.9)

На підтвердження вартості транспортного засобу позивачем надано звіт про оцінку колісних транспортних засобів №434/21 від 18.08.2021, згідно висновку якого, ринкова вартість об`єкту оцінки станом на 18.08.2021 становить 140111 грн. (а.с.11-22).

Позивачем стверджується, а відповідачем не заперечується факт користування та фактичного володіння ОСОБА_2 спірним майном.

Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності не залежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Аналогічні положення містить ч. 3 ст. 368 ЦК України, з якої слідує, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.

Отже, зміст статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу.

Виходячи із змісту положень ст. 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, не залежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою. Договір про поділ житлового будинку, квартири, іншого нерухомого майна дружині, чоловікові зі складу усього майна подружжя має бути нотаріально посвідчений.

Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2007 року № 11, - вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання.

Стаття 321 ЦК України закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений статтею 41 Конституції України, відповідно до частини четвертої якої, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.

Згідно ч. 2 ст. 364 ЦК України, якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається або є неможливим, співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компетенції вартості його частки.

Таким чином судом встановлено, що дійсно за період перебування в шлюбі позивачем придбано транспортний засіб марки «MAZDA-6», 2006 р.в., д.н.з. НОМЕР_1 , який є спільною сумісною власністю.

Натомість, відповідач ОСОБА_2 заперечила щодо стягнення з неї на користь позивача компенсації вартості Ѕ спірного майна в розмірі 70555 грн. оцінка якого здійснена позивачем заочно. Наголосила на тому, що зазначене позивачем майно не єдине, спільно нажите. Попросила врахувати, що вони з позивачем з метою облаштування інтер`єру придбали майно, яке після розлучення залишились в його користуванні, на суму 43056, 43 грн., а також врахувати звіт про оцінку згаданого автомобіля, який здійснила відповідачка(а.с.43-91).

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пунктах 22, 30 Постанови від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

За змістом статті 70 СК України, статті 372 ЦК України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

У статті 60 СК України закріплено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і стаття 368 ЦК України. У частині першій статті 68 СК України передбачено, що розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу.

Відповідно до статті 65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

Зважаючи на те, що між сторонами в договірному порядку не встановлювався особливий порядок набуття, зміни та припинення права власності на майно у період шлюбу, не визначено окремо правовий режим спірного майна, суд не вбачає підстав для відступлення від презумпції рівності часток подружжя у спільному майні, передбаченої ст.ст.70,72 СК України.

Однак, судом взято до уваги той факт, що відповідач, не погодившись і вартістю транспортного засобу, визначеною у звіті №434/21 про оцінку колісних транспортних засобів від 18.08.2021 (а.с.11-22), запропонованою позивачем, надала виконану на її замовлення звіт про оцінку майна від 04.07.2021 за №21/4207 (а.с.44-76).

У зв`язку із вищенаведеним, та виходячи з вимого положень ч.1 ст.109 ЦПК України, суд приходить до висновку про те, що відповідачем визнається ринкова вартість майна, визначена у звіті про оцінку майна від 04.07.2021 (а.с.44), а саме у розмірі 42674,14 грн., яку суд вважає за доцільне брати до уваги для визначення розміру компенсації вартості Ѕ частки транспортного засобу саме звіт про оцінку, запропонований відповідачем.

За таких обставин, суд приходить до висновку про стягнення з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 42674,14 грн. компенсації Ѕ вартості майна спільної сумісної власності на автомобіль марки «MAZDA-6», 2006 р.в., д.н.з. НОМЕР_1

Згідно з п. 3 ч. 2 ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно до задоволених позовних вимог.

Позивачем при подачі позову до суду було сплачено судовий збір в розмірі 908 грн. та заявлено позовні вимоги про стягнення 70555 грн. (а.с.1).

Судом задоволено позовні вимоги на суму 42674,14 грн., що становить 60,48 % від ціни позову, отже з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 549 грн.

Керуючись ст. ст. 4, 10, 12, 18, 19, 42, 81, 82, 263-265, 280-282 ЦПК України, ст. ст.ст. 60, 69, 70 СК України, ст.ст. 15, 372,378 ЦК України, суд , -

У Х В А Л И В :

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 42 674 (сорок дві тисячі шістсот сімдесят чотири тисячі) 15 коп. гривень компенсації вартості Ѕ частини транспортного засобу марки «MAZDA-6», легковий , 2006 р.в., д.н.з. НОМЕР_1 .

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 549 п`ятсот сорок дев`ять) грн. судового збору.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Волинського апеляційного суду через Луцький міськрайонний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкриття чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення суду виготовлено 24 листопада 2021 року.

Учасники по справі:

Позивач: ОСОБА_1 , місце реєстрації та місце проживання: АДРЕСА_1 ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ) ;

Відповідач: ОСОБА_2 , місце реєстрації: ( АДРЕСА_2 ідентифікаційний номер - НОМЕР_3 )

Суддя Луцького міськрайонного суду С.С. Крупінська