Провадження № 6/638/42/21
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 листопада 2021 року Дзержинський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді Щепіхіної В.В.,

за участю секретаря Рєзніка І.П.,

державного виконавця - Євсюкова О. В.

представника стягувача ОСОБА_1 ОСОБА_2

представників заінтересованої особи Юшко Т. Г., Куца Ю. В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду подання державного виконавця Шевченківського ВДВС у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Євсюкова О.В. про визначення частки майна боржника та звернення стягнення на нерухоме майно в порядку ч. 6 ст. 48 та абзацу 2 ч. 4 ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження», -

ВСТАНОВИВ:

До Дзержинського районного суду м. Харкова надійшло подання державного виконавця Шевченківського ВДВС у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Євсюкова О.В. про визначення частки майна боржника та звернення стягнення на нерухоме майно в порядку ч. 6 ст. 48 та абзацу 2 ч. 4 ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження». Вимоги подання обґрунтовано тим, що на виконанні органу державної виконавчої служби знаходиться виконавче провадження №57270217 з виконання виконавчого листа №643/16822/13-ц, 2/643/3867/14, виданого 30.11.2015 Московським районним судом м. Харкова, про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 суми боргу в розмірі 160000,00 доларів США, що згідно курсу долара США до гривні України, встановленого Національним банком України на 01.12.2014 року, становить 2416552, 20 грн.

20.09.2018 державним виконавцем Шевченківського відділу державної виконавчої служби м. Харкова Головного ТУ юстиції у Харківській області Немченко Д. О. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження. Рішення на сьогоднішній день боржником не виконано, декларацію не надано, будь-яких дій, спрямованих на його виконання, не здійснено. ОСОБА_3 виклики не отримує та до відділу державної виконавчої служби не з`являвся. Державним виконавцем виявлено нерухоме майно, яке належить боржнику на праві спільної сумісної власності, яке не зареєстровано в установленому законом порядку. Зокрема в період з 25.12.1995 року по 14.02.2012 року ОСОБА_3 перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_4 , якій на праві власності належить нерухоме майно - квартира за адресою: АДРЕСА_1 . На зазначену квартиру за ОСОБА_5 зареєстровано право власності на підставі договору купівлі-продажу №1560 від 28.12.2005 року (реєстраційний номер 659097) та свідоцтва про право власності б/н від 05.03.2009 року, виданого Дзержинською районною в м. Харкові радою V скликання. Отже, квартира за адресою: АДРЕСА_1 придбана ОСОБА_5 під час перебування нею у шлюбі з ОСОБА_3 . Оскільки право спільної сумісної власності подружжя на майно, набуте подружжям за час шлюбу презюмується, то квартира за адресою: АДРЕСА_1 є об`єктом права спільної сумісної власності ОСОБА_5 та ОСОБА_3 , а отже боржнику ОСОБА_3 належить 1/2 частина зазначеної квартири. Просить суд подання задовольнити, визначити частку у майні, що належить боржнику ОСОБА_3 як 1/2 частку квартири за адресою: АДРЕСА_1 ; звернути стягнення на належну боржнику ОСОБА_3 1/2 частку квартири за адресою: АДРЕСА_1 .

Заявник державний виконавець Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Євсюков О. В. в судовому засіданні підтримав вимоги подання, просив суд його задовольнити.

Боржник ОСОБА_3 в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив, однак у матеріалах справи містяться його письмові пояснення, у яких він наголошує, що ОСОБА_5 - його колишня дружина, з якою вони припинили шлюбні стосунки ще у 2004 році, оскільки у нього була інша родина та у 2008 році народилася дитина ОСОБА_6 . З 2004 року сім`я розпалася, розлучились вони у 2012 році за домовленістю. Наприкінці 2005 року ОСОБА_3 придбав собі квартиру у м. Белгороді, а ОСОБА_5 придбала декілька кімнат у комунальній квартирі у АДРЕСА_2 , де і жила з сином, брала на це кредит та сплачує його дотепер.

Представник стягувача ОСОБА_1 ОСОБА_2 в судовому засіданні не заперечувала проти задоволення подання, просила суд його задовольнити.

Представники заінтересованої особи ОСОБА_5 ОСОБА_7 , ОСОБА_8 в судовому засіданні заперечували проти задоволення подання, просили суд відмовити у його задоволенні.

Заінтересована особа ОСОБА_5 в судове засідання не з`явилася, однак надала до суду письмові пояснення, згідно яких вважає, що державний виконавець та ОСОБА_2 безпідставно та не маючи будь-яких доказів намагаються вирішити долю її особистого власного майна на користь особи, яка є стягувачем у виконавчому провадженні, при цьому виконавець не може пояснити, чому саме квартира за адресою: АДРЕСА_1 , належить боржнику ОСОБА_3 та чим це підтверджується. ОСОБА_5 наголошує, що вона не є стороною виконавчого провадження, та не є боржником, володіє своїм особистим майном на законних підставах. Дійсно, з ОСОБА_3 було зареєстровано шлюб з 25.12.1992 року, проте у 2004 році вони припинили спілкування та проживання. Шлюб було фактично припинено, між ними встановлено режим окремого проживання з відповідними правовими наслідками, вони не вели спільне господарство, у них не існувало спільного бюджету, вони більше не були однією сім`єю, при цьому вони домовились, що розлучаться офіційно, коли сину виповниться 18 років. Ще у січні 2005 року вони уклали домовленість між собою про режим окремого проживання, та вирішили, що все майно, яке будуть набувати у власність за час окремого проживання буде складати особисту приватну власність та належатиме тому, на ім`я кого воно буде придбане. З січня 2005 року кожен жив своїм особистим життям, у кожного був власний бюджет і вони нічого разом в інтересах сім`ї не придбавали. Наприкінці 2005 року вона набула у власність кімнати в комунальній квартирі по АДРЕСА_2 та для здійснення купівлі цього майна отримала кредит в «ОТП Банку», який сплачує самостійно і по теперішній час. Кредит, отриманий 28.12.2005 року, вона погашає особисто, кошти позичала в борг у ОСОБА_9 , про що свідчать копії розписок та квитанції щодо оплати свого особистого кредиту, який брала у банку. Крім того, на купівлю вищезазначених комунальних кімнат, вона внесла крім кредитних коштів, ще і особистих 52000 доларів США, які 28 грудня 2005 року отримала від ОСОБА_9 також у борг. Виплатити кошти ОСОБА_9 вона не змогла і звернулася до суду про стягнення з неї заборгованості за борговими розписками, що було встановлено рішенням Київського районного суду м. Харкова від 25 квітня 2014 року та стягнуто заборгованість у розмірі 1478960, 78 грн. Кредит ОСОБА_5 продовжує сплачувати особисто і по теперішній час, про що свідчить довідка з банку від 27.11.2020 року. Комунальні кімнати по АДРЕСА_2 та в подальшому (після реконструкції у 2009 році) квартира АДРЕСА_3 є її особистим майном та не є спільним сумісним майном подружжя, хоча в період набуття цього майна формально ОСОБА_5 і перебувала у шлюбі з ОСОБА_3 , але придбала майно за особисті кошти. Крім того, вважає, що виконавче провадження відкрито з порушенням правил підсудності, та державний виконавець приховав від суду той факт, що майно передано в іпотеку Публічному акціонерному товариству «ОТП Банк» та перебуває у реєстрі іпотек.

Суд, дослідивши доводи сторін, надані під час судового розгляду та викладені у письмових заявах по суті справи, та оцінивши докази, представлені в матеріалах справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що рішенням Московського районного суду м. Харкова від 17.12.2014 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , треті особи: ОСОБА_10 , ОСОБА_11 про стягнення боргу задоволено частково: стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 суму боргу в розмірі 160000 (сто шістдесят тисяч) доларів США, що згідно курсу долара США до гривні України, встановленого Національним банком України на 01.12.2014 року становить 2416552 (два мільйони чотириста шістнадцять тисяч п`ятсот п`ятдесят дві) грн. 20 коп., вирішено питання про розподіл судових витрат, в іншій частині в задоволенні позову відмовлено (справа №643/16822/13-ц, головуючий суддя Скотар А.Ю.).

Рішенням Апеляційного суду Харківської області від 23.02.2015 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Московського районного суду м. Харкова від 17 грудня 2014 року задоволено частково, рішення Московського районного суду м. Харкова від 17 грудня 2014 року змінено: стягнуто на користь ОСОБА_1 солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_5 суму боргу в розмірі 1897 106 грн. 40 коп. (один мільйон вісімсот дев`яносто сім грн. 40 коп.), стягнуто на користь ОСОБА_1 з ОСОБА_3 суму боргу в розмірі 519 445 грн. 80 коп. (п`ятсот дев`ятнадцять тисяч чотириста сорок п`ять грн. 80 коп.), вирішено питання про розподіл судових витрат.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22.07.2015 року касаційну скаргу ОСОБА_3 задоволено, рішення Апеляційного суду Харківської області від 23 лютого 2015 року скасовано, рішення Московського районного суду м. Харкова від 17 грудня 2014 року залишено в силі.

На підставі частини 1 статті 431 ЦПК України, на виконання рішення Московського районного суду м. Харкова від 17.12.2014 року судом 30.11.2015 року видано виконавчий лист, строк пред`явлення якого до 23.07.2016 року (Т. 1, а.с. 9-10).

Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 13.03.2018 року заяву ОСОБА_1 , заінтересовані особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчих документів до виконання на виконання рішення Московського районного суду м. Харкова від 17 грудня 2014 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , треті особи: ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , про стягнення боргу задоволено: поновлено ОСОБА_1 пропущений строк для пред`явлення до виконання виконавчого листа №643/16822/13-ц про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 суми боргу в розмірі 160000 (сто шістдесят тисяч) доларів США, що становить згідно курсу долара США до гривні України, встановленого Національним банком України на 01.12.2014 року 2416552 (два мільйони чотириста шістнадцять тисяч п`ятсот п`ятдесят дві) грн. 20 коп., поновлено ОСОБА_1 пропущений строк для пред`явлення до виконання виконавчого листа №643/16822/13-ц про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судового збору в розмірі 4005 (чотири тисячі п`ять) грн. 20 коп. (Т. 1, а.с. 11-13).

20.09.2018 року стягувач ОСОБА_1 звернувся до Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) із заявою про прийняття до виконання виконавчого листа №643/16822/13-ц, 2/643/3867/14, виданого Московським районним судом м. Харкова 30.11.2015 року про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 суми боргу в розмірі 160000,00 доларів США, що згідно курсу долара США до гривні України, встановленого Національним банком України на 01.12.2014 року становить 2416552, 20 грн. (Т. 1, а.с. 8).

Постановою державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби міста Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області Немченка Д. О. від 20.09.2018 року відкрито виконавче провадження №57270217 з примусового виконання виконавчого листа №643/16822/13-ц, 2/643/3867/14, виданого Московським районним судом м. Харкова 30.11.2015 року (Т. 1, а.с. 16-17).

Постановою державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби міста Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області Немченка Д. О. від 24.09.2018 року накладено арешт на все майно, що належить боржнику ОСОБА_3 , що підтверджується копією вказаної постанови, витягом про реєстрацію в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна №57006751 від 24.09.2018 року, інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта від 25.09.2018 року за №139010833 (Т. 1, а.с. 23-29).

Як вбачається із відповідей АТ «Східно-Український банк «Грант», АТ АКБ «АРКАДА», ПАТ «Промінвест», ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України», ПАТ «Мегабанк», ПАТ «АБ «Радабанк», АТ «Скайбанк», АТ «Райффайзен Банк Аваль», АТ «Юнекс банк», АТ «Таскомбанк», АТ «Кристалбанк», АТ «ПроКредит Банк», ПАТ «Банк інвестицій та заощаджень», ПАТ «Оксі банк», ПАТ «КБ «Глобус», ПАТ «Банк «Український капітал», ПАТ «Перший український міжнародний банк», АТ «Південний», АТ «Полтава-банк», АКБ «Індустріалбанк», ПАТ «Банк Восток», ПАТ «Ідея банк», АТ «Банк Альянс», АТ «Український банк реконструкції та розвитку», АТ «Банк Форвард», ПАТ «Кредобанк», АТ «Банк кредит Дніпро», АТ «Метабанк», АБ «Укргазбанк», АТ «Перший інвестиційний банк», АТ «ВТБ Банк», ПАТ «КБ «Акордбанк», ПАТ «Креді Агріколь Банк», АТ «Правекс Банк», АТ «Піреус банк МКБ», АТ «УкрСиббанк», ПАТ «А-банк», АТ «Альфа-Банк» у боржника ОСОБА_3 відсутні відкриті рахунки у вказаних установах.

Водночас у АТ «Сбербанк», АК КБ «Приватбанк», ПАТ «Універсал банк» на ім`я ОСОБА_3 наявні відкриті рахунки, перед АТ «Укрсоцбанк» у ОСОБА_3 станом на 18.10.2018 року наявна заборгованість коштів у розмірі 54919, 11 грн. Також боржник має рахунок у АТ «ОТП Банк», залишок коштів на якому складає 33, 48 доларів США та гривневий рахунок, на якому позитивний залишок відсутній.

Постановою державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби міста Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області Немченка Д. О. від 06.11.2018 року накладено арешт на грошові кошти, що містяться на усіх рахунках, відкритих боржником ОСОБА_3 у АТ «Сбербанк», АК КБ «Приватбанк», АТ «Укрсоцбанк», АТ «ОТП Банк», ПАТ «Універсал банк» (Т. 1, а.с. 98-99).

Відповідно до акту державного виконавця Нелюби М. А. від 04.01.2019 року, виходом державного виконавця за адресою: м. Харків, вул. Маршала Батицького, 20, боржника та його майна не виявлено; зі слів коменданта гуртожитка ОСОБА_12 , ОСОБА_3 у гуртожитку фактично не з`являється та фактично не проживає (Т. 1, а.с. 123).

Згідно листа КП «Харківспецбуд» від 22.01.2019 року за вих. №102/0/24419, ОСОБА_3 був зареєстрований у гуртожитку по АДРЕСА_4 з 03.08.1990 року по 19.02.2014 року, а 19.02.2014 року знятий з реєстрації згідно рішення суду Московського району, справа №2-6770/11 від 31.05.2012 року без відмітки в паспорті. ОСОБА_3 в гуртожитку фактично не мешкає (Т. 1, а.с. 127).

Відповідно до акту державного виконавця Нелюби М. А. від 13.02.2019 року, виходом державного виконавця за адресою: АДРЕСА_5 , встановити боржника та його майно не виявилось можливим, оскільки на стук у двері ніхто не відреагував. Зі слів сусідки, мешканки квартири АДРЕСА_6 , встановлено, що ОСОБА_3 за вказаною адресою не мешкає, періодично навідується до онука, який є його сином; майна, належного боржнику, у квартирі АДРЕСА_6 немає, про адресу проживання ОСОБА_3 їй невідомо (Т. 1, а.с. 131).

Матеріали справи містять заяву боржника ОСОБА_3 від 12.03.2019 року, адресовану начальнику Шевченківського ВДВС міста Харкова ГТУЮ у Харківській області, з якої вбачається, що у останнього відсутні кошти, необхідні для повернення боргу та він розуміє, що кошти необхідно повернути (Т. 1, а.с. 135-136).

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 02.10.2019 року подання державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби міста Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області Євсюкова Олександра Володимировича про тимчасове обмеження боржника ОСОБА_3 у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документа задоволено. Тимчасово обмежено ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документа громадянина України для виїзду за кордон до повного виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням суду по справі №643/16822/13-ц від 17.12.2014 року (справа №638/15191/19, головуючий суддя Хайкін В. М.).

Із листа Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України від 26.11.2019 року за вих. №0.184-18966/0/18-19-вих. слідує, що 25.11.2019 року відомості про наведене судове рішення введено до відповідної бази даних Державної прикордонної служби України (Т. 1, а.с. 141).

Згідно листа Головного управління ДПС у Харківській області від 11.08.2020 року за вих. №16522/9/20-40-57-13-11, ОСОБА_3 з 27.07.2020 року зареєстрований як фізична особа-підприємець, здійснює діяльність на спрощеній системі оподаткування, станом на 11.08.2020 року звітність про отримані доходи від підприємницької діяльності не надано. Відповідно до відомостей з центральної бази Державного реєстру фізичних осіб ДПС України інформація про доходи ОСОБА_3 за період з 01.07.2018 року по 31.03.2020 року відсутня. Податкова звітність, розрахунки сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь фізичних осіб, і сум утриманого з них податку (форма №1-ДФ), по ТОВ «БУДМАШ-2008» (35699479) та ДПНТЦ «ЕКСПЛОВЕЛД» (30361047) за період з 20.09.2018 по теперішній час не надавались (Т. 1, а.с. 150).

Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Пунктом 9 частини другої статті 129 Конституції України передбачено, що однією з основних засад судочинства є обов`язковість судового рішення.

Згідно з частинами першою, другою статті 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності встановленої законом.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 3 Закону України «Про виконавче провадження» відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів, зокрема виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону (частина перша статті 26 Закону України «Про виконавче провадження»).

Відповідно до частини першої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Частиною п`ятою статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

Відповідно до частини 10 статті 440 ЦПК України, питання про звернення стягнення на нерухоме майно боржника, право власності на яке не зареєстровано в установленому законом порядку, під час виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішуються судом за поданням державного виконавця, приватного виконавця.

При цьому, застосування судом положень частини 10 статті 440 ЦПК України та статті 50 Закону України «Про виконавче провадження» є крайнім заходом виконання судового рішення, який може бути застосований лише в тому випадку, коли виконавцем вичерпано всі можливі заходи, які передбачені законом щодо примусового виконання рішень за рахунок іншого майна боржника.

Частиною першою статті 443 ЦПК України визначено, що питання про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами, вирішується судом за поданням державного чи приватного виконавця.

Відповідно до частин п`ятої-шостої статті 48 Закону України «Про виконавче провадження», у разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення невідкладно звертається також на належне боржнику інше майно, крім майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення. Звернення стягнення на майно боржника не зупиняє звернення стягнення на кошти боржника. Боржник має право запропонувати види майна чи предмети, які необхідно реалізувати в першу чергу. Черговість стягнення на кошти та інше майно боржника остаточно визначається виконавцем. Стягнення на майно боржника звертається в розмірі та обсязі, необхідних для виконання за виконавчим документом, з урахуванням стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження, основної винагороди приватного виконавця. У разі якщо боржник володіє майном разом з іншими особами, стягнення звертається на його частку, що визначається судом за поданням виконавця.

Згідно з вимогами статті 50 Закону України «Про виконавче провадження», звернення стягнення на об`єкти нерухомого майна здійснюється у разі відсутності в боржника достатніх коштів чи рухомого майна. При цьому в першу чергу звертається стягнення на окрему від будинку земельну ділянку, інше приміщення, що належать боржнику. В останню чергу звертається стягнення на житловий будинок чи квартиру, в якому фактично проживає боржник. У разі звернення стягнення на об`єкт нерухомого майна виконавець здійснює в установленому законом порядку заходи щодо з`ясування належності майна боржнику на праві власності, а також перевірки, чи перебуває це майно під арештом.

Після документального підтвердження належності боржнику на праві власності об`єкта нерухомого майна виконавець накладає на нього арешт та вносить відомості про такий арешт до відповідного реєстру у встановленому законодавством порядку. Про накладення арешту на об`єкт нерухомого майна, заставлене третім особам, виконавець невідкладно повідомляє таким особам.

За положеннями статті 48 Закону України «Про виконавче провадження» звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації.

У разі якщо право власності на нерухоме майно боржника не зареєстровано в установленому законом порядку, виконавець звертається до суду із заявою про вирішення питання про звернення стягнення на таке майно.

Крім того, згідно зі статтею 53 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець має право звернути стягнення на майно боржника, що перебуває в інших осіб, а також на майно та кошти, що належать боржнику від інших осіб. Зазначені особи зобов`язані подати на запит виконавця у визначений ним строк відомості про належне боржнику майно, що перебуває у них, та майно чи кошти, які вони повинні передати боржнику.

Судом встановлено, що відповідно листа Відділу державної реєстрації актів цивільного стану Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у Харківській області від 14.11.2018 року за вих. №30502/08.01-04-06, проведеною перевіркою по розширеному пошуку системи Державний реєстр актів цивільного стану громадян актових записів про шлюб відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , виявлено актовий запис про шлюб №1260 від 25.12.1992 року, складений Харківським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області (Дзержинським районним у місті Харкові відділом ДРАЦС) на ОСОБА_3 та ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , шлюб розірвано на підставі актового запису про розірвання шлюбу №45 від 14.02.2012, складеного Московським районним у місті Харкові відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області (Т. 1, а.с. 109).

Згідно з частиною 2 статті 370 ЦК України у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду.

Статтею 60 Сімейного кодексу України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Аналогічне положення містить і стаття 368 ЦК України.

У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (частина перша статті 70 СК України).

Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

У постанові від 21 листопада 2018 року у справі №372/504/17 Велика Палата Верховного Суду сформувала правову позицію про те, що діє абсолютна презумпція спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Питання звернення стягнення на частку у майні, що є у спільній сумісній власності, регулюється статтею 371 ЦК країни, згідно з якою кредитор співвласника майна, що є у спільній сумісній власності, у разі недостатності у нього іншого майна, на яке може бути звернене стягнення, може пред`явити позов про виділ частки із спільного майна в натурі для звернення стягнення на неї, крім випадків, установлених законом. Виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, для звернення стягнення на неї здійснюється у порядку, встановленому статтею 366 цього Кодексу.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 15 січня 2020 року у справі №367/6231 /16-ц зазначила, що поняття «визначення частки» і «виділення частки в натурі» є різними за своїм змістом правовими поняттями, а частиною шостою статті 52 Закону України «Про виконавче провадження» 1999 року (частина шоста статті 48 Закону України «Про виконавче провадження» в чинній редакції є тотожною) передбачена лише необхідність визначення частки боржника у спільному майні, якщо така частка не визначена. Таким чином, частка у праві спільної часткової власності є самостійним об`єктом цивільних прав, яка може бути об`єктом продажу з публічних (електронних) торгів, передачі стягувачу в рахунок погашення боргу, без її виділу в натурі з об`єкта нерухомого майна; у разі виявлення державним виконавцем майна, яким боржник володіє спільно з іншими особами, і частка боржника у якому не визначена, для звернення стягнення на частку боржника державний виконавець звертається до суду з поданням про визначення частки боржника у такому майні.

У Постанові Верховного Суду від 05 лютого 2020 року у справі №757/46471/18 (провадження №61-15534св19) зроблено правовий висновок про те, що подання державного виконавця, відповідно до частини першої статті 443 ЦПК України, може стосуватися лише визначення частки майна боржника у майні, а спір про виділ частки в натурі (поділ) - в порядку позовного провадження з дотриманням основних принципів цивільного судочинства.

Аналізуючи наведені вище положення законодавства та правові висновки Верховного суду, можна дійти висновку, що при проведенні виконавчих дій щодо звернення стягнення на нерухоме майно боржника, частка якого не визначена у спільному майні, виконавець має право звернутися до суду з поданням для вирішення питання про визначення частки майна боржника, яке знаходиться у спільній сумісній власності. Проте, нормами Цивільного кодексу України кредитор (стягувач) також не позбавлений права захисту від неналежного виконання боржником своїх зобов`язань, який має у спільній власності невизначене часткою майно, на яке може бути звернено стягнення.

Разом із тим, саме по собі набуття майна в період знаходження особи у зареєстрованому шлюбі, не є безумовною підставою для визнання цього майна спільною сумісною власністю подружжя, оскільки встановлена законом презумпція щодо спільності майна, набутого у період шлюбу, може бути спростована одним із подружжя.

Під час судового розгляду судом встановлено, що боржник ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 25.12.1992 року до 14.02.2012 року перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Крім того, з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта від 21.11.2018 року за №146274876, встановлено, що власником об`єкта нерухомого майна квартири за адресою: АДРЕСА_1 , є ОСОБА_5 , РНОКПП НОМЕР_2 , підстава виникнення права власності: свідоцтво про право власності на нерухоме майно, серія та номер б/н, виданий 05.03.2009 року, видавник Дзержинська районна в м. Харкові рада V скликання, форма власності: приватна, розмір частки 1 (Т. 1, а.с. 102-108).

У інформаційній довідці також наявні: 1) запис про іпотеку 15296319, дата, час державної реєстрації: 04.01.2006 року 09:56:32, підстава виникнення іпотеки: договір іпотеки, серія та номер: реєстр №1564, виданий 28.12.2005, видавник ОСОБА_14 , додатковий договір №1 до договору іпотеки, серія та номер: 1066, виданий 07.07.2016 року, видавник приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Бінус О. О., відомості про основне зобов`язання: строк виконання основного зобов`язання: 28.12.2028, розмір основного зобов`язання: 1051675, 25 гривень, правочин, в якому встановлено основне зобов`язання: договір про внесення змін та доповнень до кредитного договору ML-702/005/2005, серія та номер 2, виданий 07.07.2016 року, видавник: Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк», відомості про суб`єктів: боржник ОСОБА_5 , іпотекодержатель: Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк», опис предмета іпотеки: квартира АДРЕСА_3 ; 2) запис про обтяження 15295618, дата, час державної реєстрації: 28.12.2005 року 19:50:08, підстава виникнення обтяження: договір іпотеки, серія та номер: реєстр №1564, виданий 28.12.2005, видавник ОСОБА_14 , забор. 1565, підстава внесення запису: рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 30364284 від 07.07.2016 16:04:41, приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Бінус О. О., вид обтяження: заборона на нерухоме майно, відомості про суб`єктів обтяження: особа, майно/права якої обтяжуються ОСОБА_5 , опис предмета обтяження: квартира АДРЕСА_3 .

Судом досліджено заяву ОСОБА_3 від 22.01.2014 року, посвідчену приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Сарапас Н. Ю., та зареєстровану в реєстрі за №47, з якої вбачається, що ОСОБА_3 повідомляє, що його колишня дружина ОСОБА_5 28.12.2005 року набула квартири АДРЕСА_7 , АДРЕСА_8 , АДРЕСА_9 , АДРЕСА_10 , АДРЕСА_11 , АДРЕСА_12 , АДРЕСА_13 на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого 28.12.2005 року ОСОБА_14 , приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу, за реєстровим №1560, перебуваючи з ОСОБА_3 на час посвідчення цього договору в зареєстрованому шлюбі, за рахунок особистих коштів, тому права власності на це майно він не набув. Вказане майно вважається особистою приватною власністю ОСОБА_5 і правовий режим спільного майна подружжя на це майно не розповсюдився (Т. 1, а.с. 195).

Також матеріали справи містять заяву ОСОБА_3 від 28.12.2015 року, посвідчену державним нотаріусом Десятої харківської державної нотаріальної контори Сімаковою О. Г., та зареєстровану в реєстрі за №3-1498, згідно якої ОСОБА_3 заявляє, що перебував в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_5 з 25.12.1992 року по 14.02.2012 року, та 14.02.2012 року шлюб між ними розірвано. З 2005 року ОСОБА_3 не мешкав однією родиною з ОСОБА_5 , хоча перебував в зареєстрованому шлюбі, спільного господарства не велося, спільного бюджету з 2005 року до моменту розірвання шлюбу не було, рухоме та нерухоме майно спільно з ОСОБА_5 у період з 2005 року до моменту розірвання шлюбу між ними не набувалось. Все майно, яке набула ОСОБА_5 у період з 2005 року до моменту розірвання шлюбу, належить їй на праві особистої власності, набуто за її особисті кошти (Т. 1, а. с. 196).

Крім того, боржником долучено письмову домовленість між подружжям - ОСОБА_3 та ОСОБА_5 від 14.01.2005 року, які між собою дійшли згоди про те, що шлюб між ними припинився та носить суто формальний характер з 2004 року, оскільки небажання проживати разом зумовлюються важливими обставинами для подружжя. Також вони домовилися між собою, що майно, набуте дружиною та чоловіком, з моменту підписання цієї домовленості між ними, не вважається набутим у шлюбі, та є роздільною власністю подружжя та особистим майном на ім`я кого воно зареєстровано та набуте за власні кошти. Після укладання цієї домовленості між ними вони дійшли згоди та виражають своє волевиявлення, що з січня 2005 року вони не укладають будь-яких угод в інтересах сім`ї, кожен з них діє на свій власний розсуд та несе самостійно всю відповідальність (Т. 2, а. с. 7).

Згідно довідки про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб від 12.11.2020 року, за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстровані наступні особи: ОСОБА_9 , ОСОБА_15 (Т. 1, а. с. 200).

Відповідно до довідки від 09.01.2014 року за вих. №702-5/1, АТ «ОТП Банк» повідомляє, що станом на 09.01.2014 року ОСОБА_5 має заборгованість по кредитному договору №ML-702/005/2005 від 28.12.2005 року в сумі 46200, 63 доларів США, остаточний строк погашення кредиту по кредитному договору 28.12.2020 року. В іпотеку оформлено квартири АДРЕСА_7 , АДРЕСА_8 , АДРЕСА_9 , АДРЕСА_10 , АДРЕСА_11 , АДРЕСА_14 , АДРЕСА_15 (Т. 1, а. с. 201).

Відповідно до довідки від 27.11.2020 року за вих. №б/н, АТ «ОТП Банк» повідомляє, що станом на 16.11.2020 року ОСОБА_5 має заборгованість по кредитному договору №ML-702/005/2005 від 28.12.2005 року в сумі 938457, 45 грн., термін погашення кредиту 28.12.2028 року. В іпотеку оформлено квартири АДРЕСА_16 (Т. 2, а. с. 130).

Крім того, судом встановлено, що ОСОБА_3 є батьком, а ОСОБА_16 є матір`ю ОСОБА_17 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджує свідоцтво про народження серії НОМЕР_3 , видане відділом реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову №3 Харківського міського управління юстиції (Т. 1, а. с. 213).

ОСОБА_5 також надано розписку від 28.12.2005 року, з якої вбачається, що вона бере у борг грошові кошти у ОСОБА_9 для придбання комунальної квартири АДРЕСА_7 , АДРЕСА_8 , АДРЕСА_9 , АДРЕСА_10 , АДРЕСА_11 , АДРЕСА_12 , АДРЕСА_13 (Т. 2, а. с. 33).

Відомостей про те, що вказаний договір позики визнаний недійсним, суду не надано, а отже у суду відсутні сумніви щодо його дійсності.

Також матеріали справи містять розписки від 26.01.2006 року, 27.02.2006 року, 27.03.2006 року, 27.04.2006 року, 25.05.2006 року, 27.06.2006 року, 26.07.2006 року, 19.08.2006 року, 27.09.2006 року, 25.10.2006 року, 27.11.2006 року, 25.12.2006 року, 25.01.2007 року, 26.02.2007 року, 26.03.2007 року, 25.04.2007 року, 25.05.2007 року, 27.06.2007 року, 25.07.2007 року, 21.08.2007 року, 27.09.2007 року, 29.10.2007 року, 28.11.2007 року, 21.12.2007 року, 25.01.2008 року, 25.02.2008 року, 28.03.2008 року, 24.04.2008 року, 26.05.2008 року, 27.06.2008 року, 26.07.2008 року, 14.08.2008 року, 24.09.2008 року, 22.10.2008 року, 27.11.2008 року, 26.12.2008 року, 26.01.2009 року, 26.02.2009 року, 26.05.2009 року, 26.06.2009 року, 24.07.2009 року, 19.08.2009 року, 27.09.2009 року, 26.10.2009 року, 27.11.2009 року, 27.12.2009 року, 26.01.2010 року, 26.02.2010 року, 25.03.2010 року, 26.04.2010 року, 26.05.2010 року, 29.06.2010 року, 27.07.2010 року, 20.08.2010 року, 27.09.2010 року, 26.10.2010 року, 29.11.2010 року, 24.12.2010 року, 26.01.2011 року, 28.02.2011 року, 28.03.2011 року, 29.04.2011 року, 27.05.2011 року, 30.06.2011 року, 26.07.2011 року, 30.08.2011 року, 26.09.2011 року, 26.10.2011 року, 28.11.2011 року, 21.12.2011 року, 27.01.2012 року, 02.03.2012 року, 26.03.2012 року, 27.04.2012 року, 28.05.2012 року, 26.06.2012 року, 26.07.2012 року, 27.08.2012 року, 25.09.2012 року, 26.10.2012 року, 26.11.2012 року, 20.12.2012 року, 24.01.2013 року, 26.02.2013 року, 22.03.2013 року, 24.04.2013 року, 23.05.2013 року, 26.06.2013 року, 26.07.2013 року, 23.08.2013 року, 28.10.2013 року, з яких вбачається, що ОСОБА_5 бере у борг грошові кошти у ОСОБА_9 для погашення щомісячного платежу по кредиту (Т. 2, а. с. 34-78).

Відомостей про те, що вказані договори позики, укладені у формі розписок, визнані недійсними, суду не надано, а отже у суду відсутні сумніви щодо їх дійсності та достовірності.

ОСОБА_5 надано і копії квитанцій, якими остання підтверджує погашення боргу за кредитним договором №ML-702/005/2005 від 28.12.2005 року, укладеним між ОСОБА_5 та АТ «ОТП Банк» (Т. 2, а. с. 79-127).

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 25.04.2014 року позов ОСОБА_9 до ОСОБА_5 про стягнення заборгованості задоволено, стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_9 суму заборгованості у розмірі 1478960,78 грн. (один мільйон чотириста сімдесят вісім тисяч дев`ятсот шістдесят грн. 78 коп.) (справа №640/393/14-ц, головуючий суддя Божко В. В.) (Т. 2, а. с. 128).

Також судом встановлено, що у провадженні Дзержинського районного суду м. Харкова знаходилася цивільна справа за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5 про розподіл спільного сумісного майна подружжя та визнання права власності на Ѕ частку квартири, за результатами розгляду якої позов ОСОБА_3 ухвалою суду від 31.03.2014 року на підставі пункту 5 частини 1 статті 257 ЦПК України було залишено без розгляду (справа №638/20300/13-ц).

Отже, на час вирішення питання про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами, заінтересована особа ОСОБА_5 належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами довела, що на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , не поширюється режим спільної сумісної власності подружжя, та що вказане майно є її особистою приватною власністю, адже придбано за її особисті кошти.

Ні заявником державним виконавцем, ні стягувачем ОСОБА_1 не доведено, що спірна квартира є спільною власністю боржника ОСОБА_3 та ОСОБА_5 , у розпорядженні суду відсутні докази, що вказаний об`єкт нерухомості набутий колишнім подружжям спільно. У даних правовідносинах презумпція спільності майна - квартири, спростована ОСОБА_5 , а тому правові підстави для визначення частки боржника у цьому майні та звернення на нього стягнення відсутні.

Державним виконавцем Євсюковим О. В. направлено електронною поштою 11.11.2021 до суду клопотання про долучення до матеріалів справи доказів, якими він додатково обгрунтовує свої вимоги у поясненнях, наданих досуду також 11.11.2021.

Відповідно до ч.8 ст.83 ЦПК України докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обгрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

Надані державним виконавцем докази подані після закінчення з`ясування судом всіх обставин справи та перевірки їх доказами. В клопотанні не наведено об`єктивних причин неподання цих доказів у передбачений законом строк. Після прийняття суддею до свого провадження справи жодних клопотань про поновлення або встановлення додаткового строку для подання вказаних доказів з обгрунтуванням неможливості його подання у передбачений ЦПК України строк державним виконавцем не заявлено, тому суд залишає їх поза увагою.

Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги подання, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення подання по суті, дійшов висновку, що у задоволенні подання державного виконавця Шевченківського ВДВС у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Євсюкова О.В. про визначення частки майна боржника та звернення стягнення на нерухоме майно в порядку ч. 6 ст. 48 та абзацу 2 ч. 4 ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» необхідно відмовити.

Керуючись ст. ст. 259, 260, 440, 443 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

У задоволенні подання державного виконавця Шевченківського ВДВС у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Євсюкова О.В. про визначення частки майна боржника та звернення стягнення на нерухоме майно в порядку ч. 6 ст. 48 та абзацу 2 ч. 4 ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в п`ятнадцятиденний строк з дня проголошення ухвали.

Повний текст ухвали складено 16.11.2021.

Суддя В.В. Щепіхіна