ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2021 року м. Херсон

Справа №766/718/20

Провадження №22ц/819/229/21

Херсонський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий Бездрабко В.О. (суддя-доповідач)

судді: Майданік В.В.

Приходько Л.А.

секретар судового засідання: Дундич А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Херсоні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 04 березня 2020 року, ухвалене під головуванням судді Кузьміної О.І., у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства «Херсонська теплоелектроцентраль» до ОСОБА_1 про стягнення боргу за спожиту теплову енергію,

В С Т А Н О В И В:

У січні 2020 року акціонерне товариство «Херсонська теплоелектроцентраль» звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення боргу за спожиту теплову енергію.

Позовна заява мотивована тим, що позивач надає послуги з централізованого опалення, зокрема, за адресою: АДРЕСА_1 , власником якої є відповідач, на ім`я якої відкритий особовий рахунок в службі збуту теплової енергії.

Відповідач є споживачем наданих послуг з централізованого опалення, проте тривалий час оплату за надані послуги в повному обсязі не проводить, заборгованість за період з листопада 2011 року по січень 2020 року становить 12 436,53грн., яку АТ «Херсонська теплоелектроцентраль» просило стягнути на користь товариства з ОСОБА_1 .

Заочним рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 04 березня 2020 року позов задоволений.

Ухвалено стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ «Херсонська теплоелектроцентраль» заборгованість за спожиту теплову енергію за період з 01 листопада 2011 року по 31 грудня 2019 року у розмірі 12 436,53грн. та судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 2102,00грн.

Ухвалою суду від 12 листопада 2020 року заява ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення суду від 04 березня 2020 року залишена без задоволення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права,просить заочне рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Скарга мотивована тим, що відповідач не була належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи, що вплинуло на її права щодо надання пояснень по справі та доказів на їх підтвердження, заяви про застосування до спірних правовідносин строку позовної давності.

Апелянт зазначила, що з 14 липня 2010 року на праві власності їй належало 2/3 частини квартири АДРЕСА_2 . Ще 1/3 частина в рівних частках належить іншим співвласникам, до яких позов не пред`явлений. За договором дарування від 17 липня 2017 року вона подарувала належну їй частку у квартирі своїй доньці ОСОБА_2 . Оскільки квартира, до якої позивач здійснює постачання теплової енергії, відповідачу не належить, то відсутні правові підстави стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за надані послуги у межах 3-річного строку позовної давності.

Відзив на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надходив.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції ОСОБА_1 апеляційну скаргу просила задовольнити з підстав, викладених у скарзі. Пояснила, що з липня 2017 року вона не є власником квартири, належну їй частку у розмірі 2/3 частини у праві власності вона подарувала своїй доньці ОСОБА_2 , яка в квартирі не проживає, оскільки тривалий час перебуває на заробітках за кордоном. Відповідач разом із малолітньою дитиною є зареєстрованими у квартирі, але в ній не проживають, оскільки у теперішній час мешкають в іншій оселі. Просила у задоволенні позову відмовити.

Представники АТ «Херсонська теплоелектроцентраль» до суду не з`явилися, у заявах від 15 та 19 січня 2021 року просили розгляд апеляційної скарги провести у їх відсутність, у задоволенні скарги відмовити.

Заслухавши доповідача, відповідача ОСОБА_1 , перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_1 є споживачем послуг з централізованого опалення, які надає позивач АТ «Херсонська теплоелектроцентраль» за адресою: АДРЕСА_1 . На ім`я відповідача у товаристві відкритий особовий рахунок.

Згідно розрахунку, наданого позивачем, заборгованість відповідача за централізоване опалення за період з 01 листопада 2011 року по 31 грудня 2019 року складає 12436 грн. 53 коп.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову в повному обсязі, суд першої інстанції виходив із того, що позивач надає, а відповідач отримує послуги з теплопостачання, але в порушення вимог Закону України «Про житлово-комунальні послуги» належним чином не оплачує вартість спожитих послуг, а відтак порушене право позивача на отримання належної плати за надані послуги підлягає судовому захисту.

Суд розглянув справу за відсутності відповідача та ухвалив у справі заочне рішення згідно положень глави 11 розділу ІІІ ЦПК України.

Відповідно до ст. 280 ч.1 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов:

1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання;

2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин;

3) відповідач не подав відзив;

4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

З матеріалів справи вбачається, що судове засідання було призначено на 04 березня 2020 року, в яке ОСОБА_1 не з`явилася, судова повістка про виклик до суду повернулася без вручення відповідачу (за закінченням терміну зберігання а.с.18), що свідчить про її неналежне повідомлення про час та місце розгляду справи, що унеможливлювало для суду розгляд справи по суті, у тому числі, шляхом ухвалення заочного рішення.

Згідно ст. 376 ч.3 п.3 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо: справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

Ураховуючи вищенаведену норму права, заочне рішення від 04 березня 2020 року підлягає скасуванню, з ухваленням у справі нового судового рішення.

Відповідно до статі 1 Законом України «Про житлово-комунальні послуги», житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил.

Згідно з частиною першою статті 13 цього Закону залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо).

Стандарти, нормативи, норми, порядки і правила у сфері житлово-комунальних послуг розробляють і затверджують Кабінет Міністрів України, центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері технічного регулювання, центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства, місцеві органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування в межах їхніх повноважень та згідно із законодавством (частина друга статті 8 Закону).

Відповідно до пункту 5 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Статтею 322 Цивільного кодексу України визначено, що власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Отже, діючим законодавством обов`язок утримання квартири та сплати житлово-комунальних послуг покладається на власника квартири у багатоквартирному будинку або споживача наданих послуг.

У частині першій статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, проте відповідно до пункту 1 частини першої статті 20 цього Закону споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг.

Такому праву прямо відповідає визначений у пункті 5 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

У відповідності до змісту частини третьої статті 6, частини першої статті 630 ЦК України, статей 19-21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», умови типового договору, що набули юридично обов`язкового значення в силу актів цивільного законодавства, є обов`язковими для сторін договору.

Статтею 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Статтею 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до частини першої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Частиною другою статті 264 ЦК України визначено, що позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач.

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частини першої, другої статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Зібрані у справі докази свідчать, що за договором дарування від 12 лютого 2010 року та згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 14 липня 2010 року ОСОБА_1 набула право власності на 2/3 частини квартири АДРЕСА_3 (а.с.45-48).

Згідно договору про надання послуг з централізованого опалення № НОМЕР_1 від 22 січня 2013 року, укладеного між АТ «Херсонська теплоелектроцентраль» та ОСОБА_1 , на ім`я відповідача був відкритий особовий рахунок № НОМЕР_2 . З виписки по особовому рахунку та наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що з листопада 2011 року відповідач не в повному обсязі проводила оплату вартості наданих їй послуг з теплопостачання. Загальний розмір заборгованості станом на січень 2020 року складає 12436,53грн.(а.с.3-5).

Встановлено, що за нотаріально посвідченим договором дарування від 17 липня 2017року ОСОБА_1 відчужила належні їй 2/3 частини квартири на користь ОСОБА_2 (а.с. 49, 50).

Проте, під час апеляційного розгляду справи встановлено, що відповідач разом із малолітньою донькою є зареєстрованими в квартирі, належних та допустимих доказів про те, що відповідач не є споживачем наданих АТ «Херсонська теплоелектроцентраль» послуг з централізованого опалення суду не надано. Ураховуючи, що у відповідності до положень Закону України «Про житлово-комунальні послуги» на споживача покладається обов`язок по оплаті вартості наданих комунальних послуг, час укладення договору дарування частки квартири, з огляду на заявлені вимоги про застосування до спірних правовідносин строку позовної давності, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення позовних вимог пред`явлених до ОСОБА_1 .

Спірні правовідносини виникли з приводу несплати відповідачем наданих позивачем житлово-комунальних послуг з постачання теплової енергії для потреб опалення квартири. Встановлено, що плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно (частина перша статті 32 Закону). Розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги повинна бути внесена не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено інший строк (пункт 18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року №63 у редакції, що була чинною впродовж періоду, за який позивач просить стягнути заборгованість).

Оскільки заборгованість за житлово-комунальні послуги нараховувалась позивачем щомісяця, то перебіг загальної позовної давності слід відраховувати від кожного щомісячного платежу окремо. З огляду на те, що між товариством та відповідачкою існують фактичні договірні відносини, тобто не визначений інший, ніж встановлений у пункті 18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення термін внесення платежів, саме з 21 числа кожного місяця, наступного за тим, в якому були надані відповідні послуги, починається прострочення оплати цих послуг, а відтак і початок перебігу позовної давності за кожним місячним платежем.

Встановлено, що АТ «Херсонська теплоелектроцентраль» звернулося до суд із позовом в цій справі 15 січня 2020 року, а відтак з 21 січня 2017 року (з урахуванням 3-річного строку позовної давності) розпочався період прострочення відповідачем оплати наданих у попередньому місяці послуг з централізованого опалення, а отже, і перебіг позовної давності щодо відповідного щомісячного платежу, за яким споживач допустив прострочення.

За наведених обставин, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення позовних вимог АТ «Херсонська теплоелектроцентраль» та стягнення з ОСОБА_1 на користь позивача заборгованості за спожиту теплову енергію за період з грудня 2016 року по січень 2020 року у загальному розмірі 10180,79грн.

Доводи апеляційної скарги про те, що 1/3 частини квартири належить іншим особам до яких позовні вимоги не пред`явлено, не впливає на обов`язок відповідача погасити заборгованість за надані житлово-комунальні послуги та не створює перешкод для звернення до інших співвласників/споживачів з вимогами про стягнення розміру заборгованості в порядку регресу.

Керуючись ст.367, 374, 376, 382-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Заочне рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 04 березня 2020 року скасувати та прийняту нову постанову.

Позовні вимоги Акціонерного товариства «Херсонська теплоелектроцентраль» до ОСОБА_1 про стягнення боргу задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Херсонська теплоелектроцентраль» заборгованість за спожиту теплову енергію у розмірі 10180,79грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає згідно ст.389 ч.3 п.2, ст.19 ч.6 п.1 ЦПК України.

Повний текст постанови складений 29 січня 2021 року.

Головуючий: В.О. Бездрабко

Судді: В.В. Майданік

Л.А. Приходько