У Х В А Л А

Іменем України

01 лютого 2021 року суддя Деснянського районного суду м. Києва Галась І.А., вивчивши матеріали скарги ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Деснянський районний відділ Державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції, Товариство з обмеженою відповідальністю «ВЕЛЛФІН» на дії Головного державного виконавця ВДВС у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції Вахрушевої Ради Миколаївни,

ВСТАНОВИВ:

29 січня 2021 року до Деснянського районного суду міста Києва надійшла скарга ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Деснянський районний відділ Державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції, Товариство з обмеженою відповідальністю «ВЕЛЛФІН» на дії Головного державного виконавця ВДВС у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції Вахрушевої Ради Миколаївни, в якій скаржниця просила: винести ухвалу, якою визнати виконавчий напис № 112842 від 30.11.2020 року, виданий приватним нотаріусом Житомирського нотаріального округу Горай О.С. таким, що не підлягає виконанню, скасувати постанову від 29.12.2020 року про накладення арешту га грошові кошти боржника, зняти арешт з грошових коштів боржника у всіх банківських установах.

Ознайомившись із даною заявою вважаю необхідним відмовити у відкритті провадження, виходячи з наступного.

Так, відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

За нормою статті 5 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Право на доступ до правосуддя не є абсолютним, на цьому наголошує і Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях «Голдер проти Великої Британії» від 21.02.1975 року, «Жоффр де ля Прадель проти Франції» від 16.12.1992 року. Відтак, в кожному випадку позивач при зверненні до суду із позовом повинен дотримуватися норм процесуального законодавства.

Частиною 1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Слід зауважити, що практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що, реалізуючи п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух.

З цього приводу прецедентними є рішення Європейського суду з прав людини у справах «Голдер проти Великої Британії» від 21.02.1975 року, «Осман проти Сполученого королівства» від 28.10.1998 року, «Круз проти Польщі» від 19.06.2001 року, «Мельник проти України» від 28.03.2006 року.

У вказаних Рішеннях зазначено, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

Зі змістом скарги та заявлених вимог вбачається оскарження скаржником виконавчого напису № 112842 від 30.11.2020 року, виданого приватним нотаріусом Житомирського нотаріального округу Горай О.С. та дій рішень, дії (бездіяльності) Деснянського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) в процесі виконання даного виконавчого напису.

Відповідно до вимог ст.. 227 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до вимог ст.. 228 ЦПК України, скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції. Про подання скарги суд повідомляє відповідний орган державної виконавчої служби, приватного виконавця не пізніше наступного дня після її надходження до суду.

Відповідно до ч.1 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження», рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Цивільний процесуальний кодекс України містить Розділ № VII «Судовий контроль за виконанням судових рішень». Стаття 447 даного розділу передбачає, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Отже, порядок оскарження рішень, дії (бездіяльності) державного виконавця визначений Розділ № VII «Судовий контроль за виконанням судових рішень» та передбачає звернення до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції зі скаргою.

Одночасно, скаржником заявлено вимогу про визнання таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис № 112842 від 30.11.2020 року, виданий приватним нотаріусом Житомирського нотаріального округу Горай О.С.

Дана вимога підлягає розгляду в порядку позовного провадження, шляхом звернення до суду з позовною заявою, яка має відповідати вимогам ст.. 175-177 ЦПК України.

Згідно пункту 2 частини 4 статті 185 ЦПК України заява повертається у випадках, коли порушено правила об`єднання позовних вимог (крім випадків, в яких є підстави для застосування положень статті 188 цього Кодексу).

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 186, 447, 448 ЦПК України, суддя, -

УХВАЛИВ:

Скаргу ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Деснянський районний відділ Державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції, Товариство з обмеженою відповідальністю «ВЕЛЛФІН» на дії Головного державного виконавця ВДВС у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції Вахрушевої Ради Миколаївни повернути скаржнику.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом 15 днів з дня її проголошення,

Учасник справи, якому ухвала не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвалу суду - якщо апеляційна скарга подана протягом 15 днів з дня вручення йому ухвали суду.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції, однак з врахуванням п. 15.5 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Головуючий: