ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1314/21 Справа № 210/7283/19 Суддя у 1-й інстанції - Літвіненко Н. А. Суддя у 2-й інстанції - Бондар Я. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 січня 2021 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Бондар Я.М.

суддів - Барильської А.П., Зубакової В.П.

сторони справи :

позивачАкціонерне товариство «Перший Український міжнародний банк»

відповідач- ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження у письмовому порядку згідно ч.13 ст.7, ч.1 ст.369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами цивільну справу за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_1 , від імені якої діє адвокат Балюра Андрій Станіславович на рішення Дзержинського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 16 вересня 2020 року, ухваленого суддею Літвіненко Н.А в м.Кривому Розі Дніпропетровської області, (відомості про дату складення повного тексту судового рішення відсутні),-

ВСТАНОВИВ :

У грудні 2019 року позивач АТ «Перший Український міжнародний банк» звернувся до суду із позовом до ОСОБА_1 , в якому просив стягнути заборгованість у сумі 32549,74 грн. та витрати зі сплати судового збору в розмірі 1 921,00 гривень.

В обґрунтування позову зазначив, що 18.02.2014 року ПАТ «Банк Ренесанс Капітал» на підставі кредитного договору №GP-6069330 видано кредит ОСОБА_1 у сумі 7296,00 грн.

19 липня 2016 року ПАТ «Банк Ренесанс Капітал» припинилося шляхом приєднання до ПАТ «Перший Український Міжнародний Банк».

ПАТ «ПУМБ» є правонаступником усіх прав та зобов`язань ПАТ «Банк «Ренесанс Капітал».

На баланс ПАТ «ПУМБ», внаслідок приєднання ПАТ «Банк Ренесанс Капітал», була передана заборгованість за кредитним договором відповідача.

Відповідач не виконує свої кредитні зобов`язання належним чином довготривалий строк та має прострочену заборгованість, яка станом на 29.11.2019 складає 32 549,74 гривень.

Рішенням Дзержинського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 16 вересня 2020 року позовні вимоги вимоги Акціонерного товариства «Перший Український міжнародний банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволені частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» суму заборгованості за договором №GP-6069330 від 18.02.2014 р., що виникла станом на 29.11.2019 р., в сумі 8038,43 грн. (вісім тисяч тридцять вісім гривень сорок три копійки), з яких: 6632,07 грн. заборгованість за кредитом, 1406,36 грн. заборгованість по процентам.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» суму сплаченого судового збору в розмірі 474,40 (чотириста сімдесят чотири гривні сорок копійок) грн.

В решті позовних вимог відмовлено.

Сторона відповідача, будучи незгодною з ухваленим судовим рішенням подала апеляційну скаргу, в якій представник відповідача ОСОБА_2 , посилаючись на незаконність і необґрунтованість судового рішення, яке ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, неправильному встановленні обставин, які мають значення для справи, неправильному дослідженні та оцінці доказів, ставить питання про його скасування з ухваленням нового рішення про повну відмову позивачеві у задоволенні позовних вимог до ОСОБА_1 . Також просить стягнути з позивача на користь відповідача понесені останньою судові витрати на професійну правничу допомогу.

При цьому, скаржник зазначає, що суд залишив поза увагою доводи відповідача про причину несплати заборгованості. Наголошує на тому, що у відзиві на позов відповідач просила суд врахувати ту обставину, що з серпня 2014 року у неї виникли труднощі в перерахуванні кредитних платежів, так як у м.Кривому Розі масово почали припиняти роботу відділення ПАТ «Банк Ренесанс Капітал», востаннє ОСОБА_1 удалось здійснити платіж у жовтні 2014 року, а після цього часу вона не мала можливості виконувати свої боргові зобов`язання у зв`язку із припиненням діяльності зазначеної банківської установи. Вказує на те, що ПАТ «Банк Ренесанс Капітал» саме позбавило відповідача можливості сплачувати платежі за споживчим кредитним договором, шляхом ненадання інформації про реквізити правонаступника для здійснення відповідних перерахувань.

Також, представник відповідача вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що в матеріалах справи наявні докази направлення позивачем письмової вимоги (повідомлення) відповідачу №534 від 06.08.2018, при цьому, суд не дослідів аргумент відповідача, що ця вимога їй не направлялась Банком, оскільки номер штрихового ідентифікатора цієї вимоги НОМЕР_1 відмінний від номера 370, зазначеного у наданому позивачем списку №254 згрупованих поштових відправлень листів рекомендованих від 12.08.2018. Зазначає, що з жовтня 2014 року до серпня 2019 року відповідач з вини позивача була необізнана про правонаступництво та з незалежних від неї причин не мала об`єктивної можливості погашати кредит.

Також, представник відповідача вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для застосування позовної давності. При цьому, скаржник зазначає, що кредитор відповідача про порушення свого права дізнався ще в другій половині 2014 року, у тому місяці, в якому не отримав черговий платіж за кредитним договором, і, відповідно, з цього часу для кредитора почався перебіг позовної строку давності за кожним платежем за графіком, однак суд першої інстанції залишив цю обставину без належної оцінки. Посилаючись на постанову Верховного суду від 10.07.2019 у справі №690/159/17, вказує, що вирішення справи стосовно застосування позовної давності суперечить не лише позиції відповідача, викладеній у відзиві на позов, а й правозастосовній практиці Верховного Суду.

Відзив на апеляційну скаргу сторони відповідача не подано.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч.13 ст.7, ч. 1 ст.369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до вимог ст.367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог, доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга представника відповідача ОСОБА_2 не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що заочним рішенням суду від 06 травня 2020 року позовні вимоги АТ «Перший Український міжнародний банк» задоволено частково (а.с.36-38).

За заявою відповідача ОСОБА_1 в особі її представника адвоката Балюри А.С. (а.с.45-50) ухвалою суду від 26 червня 2020 року вищевказане заочне рішення суду скасовано. Справа призначена до розгляду в порядку спрощеного провадження без виклику сторін.

Під час перегляду скасованого заочного рішення, суд встановив, що 18.02.2014 року між ПАТ «Банк Ренесанс Капітал» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №GP-6069330, на підставі якого, відповідач отримала кредит у розмірі 7 296,00 гривень, з кінцевим терміном повернення - 18.02.2017 року (згідно графіку) (а.с.7-9).

Згідно пропозиції укласти договір (оферта) №GP-6069330 від 18.02.2014 року ОСОБА_1 подала пропозицію ПАТ «Банк Ренесанс Капітал» та ПрАТ «УАСК «АСК-ЖИТТЯ», від імені якого на підставі агентського договору діє банк, на умовах, зазначених в цій пропозиції, та у відповідності до чинних Загальних умов кредитування, відкриття та ведення рахунків Банку, які разом з Умовами є невід`ємною частиною цієї пропозиції, й чинних Правил добровільного страхування життя Страховика №003.2 від 30.12.2003 року, укласти з ним договір про надання споживчого кредиту на умовах, викладених в частині 2 цієї пропозиції з метою рефінансування заборгованості шляхом її погашення кредитору в повному обсязі за рахунок коштів кредиту у сумах та за реквізитами, зазначеними у пунктах 2 цієї Пропозиції, сплати комісійної винагороди Банку за переказ коштів у розмірі, визначеному в п.2.6. цієї Пропозиції, оплати ціни Договору страхування, що вказаний нижче, укласти з ним договір страхування на умовах, зазначених у ч.3 цієї Пропозиції.

Суд встановив, що сторонами було погоджено всі істотні умови договору та відповідач була ознайомлена з ними, про що свідчить її підпис на Пропозиції укласти договори (оферта) від 18.02.2014 року та на загальних умовах договорів кредитування, відкриття та ведення рахунків.

На підтвердження укладення кредитного договору та наявності у відповідача заборгованості за вказаним договором, позивачем надано копію паспорта відповідача, копію її анкети від 18.02.2014 року, копію пропозиції укласти договори (оферта) від 18.02.2014 року, копію Загальних умов договорів, відкриття та ведення рахунків, підписані відповідачем 18.02.2014 року, письмову вимогу (повідомлення) про погашення заборгованості за кредитним договором з копією списку поштових відправлень рекомендованих листів, довідку про стан заборгованості за кредитним договором станом, виписку з рахунку, копію витягу з ЄДРПОУ позивача та копію зі статуту позивача (витяг).

Згідно п.3.5. Загальних умов договорів кредитування, відкриття та ведення рахунків, надання кредиту здійснюється не пізніше 3 робочих днів з дати акцепту Пропозиції Банком. Датою надання кредиту є дата списання коштів у розмірі суми кредиту з відповідного позичкового рахунку, відкритого позичальнику у Банку, та її перерахування (ініціація переказу) у відповідних частинах на відповідні рахунки.

Випискою по особовому рахунку підтверджується надання 18.02.2014 року відповідачу кредитних коштів у передбаченому договором розмірі 7 296,00 грн. (а.с.14).

Відповідач зобов`язався щомісячно погашати суму кредиту, сплачувати нараховані проценти на суму кредиту та комісію в сумах та терміни, що передбачені графіком платежів шляхом безготівкового перерахування коштів у відповідних сумах на рахунок Банку або поточний рахунок позичальника, відкритий для зарахування коштів спрямованих на погашення заборгованості, вказаний у графіку платежів. (п.5.1. та п.6.1. Загальних умов договорів кредитування, відкриття та ведення рахунків) (а.с.8).

Згідно виписки по особовому рахунку відповідача за період з 18.02.2014 року по 14.02.2016 року, остання здійснювала щомісячні платежі з порушенням умов договору щодо їх погашення щомісячними платежами протягом 36 місяців, проте не виплатила суму кредиту, у зв`язку з чим станом на 29 листопада 2019 року прострочена заборгованість за тілом кредиту становить 6632,07 грн.

Звертаючись до суду з позовом, позивач, посилаючись на неналежне виконання відповідачем своїх зобовязань за кредитним договором, просив стягнути з відповідача на свою користь заборгованість станом на 29.11.2019 року, яка становить 32 548,74 грн., з яких: заборгованість за кредитом 6632,07 грн.; заборгованість за процентами 1458,6 грн.; заборгованість за комісією - 4177 грн.; штрафні санкції 20282,07 грн.

Суд першої інстанції, відмовляючи відповідачу у застосуванні позовної давності виходив з того, що кінцевим строком повернення кредиту за договором №GP-6069330 від 18.02.2014 року, й платежів до них, сторонами визначено 18.02.2017 року включно, тому, позивач, звернувшись в суд з позовом 21 грудня 2019 року не пропустив строк позовної давності за вимогами банку про повернення кредиту в цілому. Заявлена позовна давність може бути застосована лише щодо позовних вимог про повернення щомісячних платежів, початок перебігу позовної давності за якими починається з моменту порушення строку погашення кожного чергового платежу, тому клопотання про застосування позовної давності до вимоги про стягнення заборгованості за кредитом задоволенню не підлягає.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача заборгованості за кредитом у розмірі 6632,07 грн. суд першої інстанції виходив з того, що відповідач порушила встановлений у кредитному договорі строк повернення грошових коштів, тому позовні вимоги у цій частині підлягаю задоволенню.

Частково, задовольняючи позовні вимоги Банку в частині стягнення з відповідача процентів за користування кредитними коштами, суд першої інстанції з урахуванням строків позовної давності, виходив з того, що, оскільки строк кредитування було встановлено по 18.02.2017 року, тому проценти мають розраховуватись від простроченої суми зобов`язання 6632,07 грн., з урахуванням строку дії договору та строку позовної давності, тобто за період з 21 грудня 2016 року по 18 лютого 2017року, розмір, яких становить 1406,36 грн., а не 1458,6 грн., як просив позивач.

Відмовляючи позивачу у стягненні на його користь з відповідача штрафних санкцій у розмірі 20282,07 грн., суд першої інстанції виходив з того, що в матеріалах справи відсутні Загальні умови кредитування, що позбавляє суд можливості вирішити питання як про ознайомлення відповідача з ними, про що свідчитиме підпис ОСОБА_1 як позичальника, так і питання обґрунтованості заявлених вимог в частині стягнення штрафів, оскільки ця сума є значною, порівняно з тілом кредиту, тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору із ОСОБА_1 АТ «ПУМБ» дотрималось вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» № 1023-XII про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк.

Колегія суддів повністю погоджується з такими висновками суду першої інстанції та не погоджується із доводами скаржника, викладеними у скарзі з огляду на таке.

За вимогами ст.ст.263,264 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності на підставі закону, ;що регулює подібні відносини, або керуючись загальними засадами і змістом законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, у якому повно відображені обставини, що мають значення для цієї справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

При ухваленні рішення суд зобов`язаний з?ясувати питання, зокрема, щодо: наявності обставин (фактів), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та навести докази на їх підтвердження; наявності інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи; правовідносин, зумовлених встановленими фактами. У рішенні суду обов`язково повинні бути зазначені встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини.

Суд першої інстанції дотримався зазначених вище норм закону, у зв`язку із чим рішення в даній справі є законним і обґрунтованим.

Доводи представника відповідача про порушення судом першої інстанції норм п.2 ч.3 ст.287 ЦПК України при винесенні ухвали від 26 червня 2020 року про скасування заочного рішення Дзержинського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 06 травня 2020 року у цивільній справі за позовом АТ«Перший Український міжнародний банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, колегія суддів відхиляє.

Нормами п.2 ч.3 ст.287 ЦПК України визначено, що в результаті розгляду заяви про перегляд заочного рішення суд може своєю ухвалою скасувати заочне рішення і призначити справу до розгляду за правилами загального чи спрощеного позовного провадження.

В ухвалі суд зазначив про наявність підстав для скасування заочного рішення суду та призначення справи до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін (а.с.65).

За змістом п.1 ч.1 ст.274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження розглядаються справи малозначні справи.

Ціна позову у цій справі становить 32549,74 грн., тобта справа є малозначною, а отже суд мав право розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін, тому твердження скаржника, що суд повинен був розглянути справу за правилами загального позовного провадження, з викликом сторін, колегія суддів вважає необґрунтованим, оскільки законом визначено порядок призначення до розгляду скасованих заочних рішень- або за правилами загального позовного провадження чи за правилами спрощеного позовного провадження.

Згідно з ч.5 ст.279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Матеріали справи не містять клопотань сторін про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін, у відзиві відповідача на позов, також відсутнє таке клопотання, отже розглянувши справу без виклику сторін в порядку спрощеного позовного провадження, суд першої інстанції діяв у відповідності до норм процесуального права.

Сторона відповідача не погоджується із висновком суду першої інстанції про відсутність підстав у застосуванні позовної давності до усіх, заявлених АТ«Перший Український міжнародний банк» позовних вимог до ОСОБА_1 , однак колегія суддів не погоджується із доводами представника відповідача і вважає, рішення суду першої інстанції в частині стягнення заборгованості за кредитом у розмірі 6632,07 грн. та процентів за користування кредитом за період з 21 грудня 2016 року по 18 лютого 2017року у розмірі 1406,36 грн., законним і належним чином обґрунтованим.

Відповідно до статті 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно зі статтею 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до статті 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

За змістом загальних норм права заява про застосування позовної давності може бути розглянута, якщо вона подана під час розгляду справи в суді першої інстанції.

При цьому законом не встановлено вимог щодо форми заяви сторони про сплив позовної давності.

Таким чином, заяву про сплив позовної давності може бути викладено у відзиві на позов або у вигляді окремого клопотання - письмового чи усного, що відповідає вимогам наведених статей процесуального законодавства.

Відповідно до статті 253 ЦК України, перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку (частина п`ята статті 261 ЦК України).

Якщо умовами договору (графіком погашення кредиту) встановлено окремі самостійні зобов`язання, які деталізують обов`язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу, а тому й початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення.

Отже, якщо за умовами договору погашення кредиту повинне здійснюватися позичальником частинами кожного місяця, то початок позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником цього зобов`язання.

При цьому право вимагати повернення щомісячних прострочених платежів у кредитора виникає за обставин, якщо ним дотримано строк давності за вимогами про повернення кредиту в цілому.

Перебіг позовної давності щодо повернення кредиту у цілому обчислюється із дня настання строку виконання основного зобов`язання, яким є строк виконання зобов`язання у повному обсязі (кінцевий строк повернення кредиту й платежів за ним) або у зв`язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково (висновки Верховного Суду України, викладені у постанові №6-190цс14 від 21 січня 2015 року).

Судом встановлено та не заперечувалось відповідачем у відзиві на позов, що останній платіж за кредитним договором №GP-6069330 від 18.02.2014 року було здійснено ОСОБА_1 21.07.2014 р.

Наданими позивачем доказами підтверджено, що кінцевим строком повернення кредиту та інших платежів визначено 18.02.2017 року включно, позивач із позовом звернувся до суду 21 грудня 2019 року, тобто у межах позовнох давності, встановлених ч.5 ст.261 ЦК України, тому доводи представника відповідача, про те, що строк позовної давності у цій справі повинен відраховуватись з серпня 2014 року (наступного місяця після останнього внесення відповідачем грошових коштів на погашення кредиту), колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки вони суперечать нормам, встановленим в ч.5 ст.261 ЦК України.

Стягуючи з відповідача проценти за кредитним договором суд першої інстанції виходив з того, що Договором визначено розмір процентної ставки у 15% річних.

Згідно п.4.1. Загальних умов договорів кредитування, відкриття та ведення рахунків, за користування кредитом позичальник сплачує банку проценти, розраховані, виходячи з процентної ставки вказаної у пропозиції, від неповерненої суми кредиту.

Розрахунок процентів за кредитом здійснюється щоденно за фактичний строк користування Кредитом, виходячи з фактичної кількості днів у місяці та році. (п.4.3. Загальних умов договорів кредитування, відкриття та ведення рахунків).

Вирішуючи питання про застосування строків позовної давності по сплаті процентів, яка була заявлена відповідачем, суд першої інстанції, також виходив з того, що строк сплати процентів обмежується трирічним строком до звернення в суд з вимогою та становить з 21 грудня 2016 року по 21 грудня 2019 року.

При цьому, судом першої інстанції були враховані висновки викладені у пунктах 91-93 постанови Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12-ц, про те, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Таким чином, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Як зазначалось вище, за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша та п`ята статті 261 ЦК України).

За правовою позицією, викладеною у Постанові Верховного Суду України, від 19 березня 2014 року у справі №6-14цс14, за договором про надання банківських послуг, яким встановлено щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг трирічного строку позовної давності (ст.257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі після закінчення кінцевого строку повного погашення кредиту, тобто зі спливом останнього дня строку дії договору (ст.261 ЦК України).

Оскільки строк кредитування було встановлено по 18.02.2017 року, тому проценти суд першої інстанції розрахував від простроченої суми зобов`язання 6632,07 грн., з урахуванням строку дії договору та строку позовної давності, визначивши період з 21 грудня 2016 року по 18 лютого 2017року та відповідно розрахунку:6 632,07 грн. (прострочена заборгованість) х 15 % : 365 днів (середня кількість днів у році) х 516 днів = 1406,36 грн., правильно визначив до стягнення з відповідача розмір заборгованості за процентами.

З наведених вище підстав, колегія суддів вважає необгрунтованими доводи представника відповідача, щодо пропуску позивачем позовної давності та відповідно відсутності підстав для задоволення позовних вимог Банка в повному обсязі.

Доводи скаржника про те, що ПАТ «Банк Ренесанс Капітал» позбавив відповідача можливості сплачувати платежі за споживчим кредитним договором, оскільки їй не було надано інформації про реквізити правонаступника для здійснення відповідних перерахувань, колегія суддів відхиляє, з огляду на теке.

Відповідачем і його представником не заперечується неналежне виконання зобов`язання за кредитним договором, однак зазначається про вину позивача у ненаданні інформації щодо нового кредитора та відповідно його платіжних реквізитів, що позбавило ОСОБА_1 можливості у встановлені строки погасити кредит.

Відповідно до статті 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Нормами п.1 п.1 ч.1 ст.537 ЦК встановлено, що боржник має право виконати свій обов`язок шляхом внесення належних з нього кредиторові грошей або цінних паперів у депозит нотаріуса, нотаріальної контори в разі: відсутності кредитора або уповноваженої ним особи у місці виконання зобов`язання; ухилення кредитора або уповноваженої ним особи від прийняття виконання або в разі іншого прострочення з їхнього боку.

Відповідно до положень ч.2 ст.537 ЦК України нотаріус повідомляє кредитора у порядку, встановленому законом, про внесення боргу у депозит.

Таким чином, відповідач не скористалась наданим їй законом правом, встановленим у ст.537 ЦК України, тому, колегія суддів вважає у цій частині необґрунтованими доводи представника відповідача про відсутність вини ОСОБА_1 у виникненні у останньої заборгованості за кредитним договором.

Щодо доводів скаржника про те, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що в матеріалах справи наявні докази направлення позивачем письмової вимоги (повідомлення) відповідачу №534 від 06.08.2018, оскільки суд не дослідів аргумент відповідача, що ця вимога їй не направлялась Банком, так як номер штрихового ідентифікатора цієї вимоги НОМЕР_1 відмінний від номера 370, зазначеного у наданому позивачем списку №254 згрупованих поштових відправлень листів рекомендованих від 12.08.2018, колегія суддів зазначає наступне.

Так, на аркуші справи 10 наявна Письмова вимога (Повідомлення) на якій дійсно зазначено номер штрихового ідентифікатора цієї вимоги НОМЕР_1 , а на аркуші справи 11 у списку №8258 Форми 103 згрупованих поштових відправлень листів рекомендованих від 12.08.2018 під №177 зазначена домашня адреса і прізвище відповідача ОСОБА_1 в останній колонці № відправлення (ШКІ) зазначено 370, однак ця обставина не є підставою для відмови у задоволенні заявлених позовних вимог та підставою для скасування законного судового рішення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

У зв`язку з наведеним вище, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу представника відповідача слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції, як законне та обґрунтоване, без змін.

Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанцій, немає.

Керуючись ст.ст.367,368,374,375,381-384 ЦПК України, Дніпровський апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 , від імені якої діє адвокат Балюра Андрій Станіславовичзалишити без задоволення.

Рішення Дзержинського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 16 вересня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, та касаційному оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови складено 28 січня 2021 року.

Головуючий:

Судді: