Справа № 523/6504/21
Провадження №2/523/3416/21
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" листопада 2021 р. м.Одеса

Суворовський районний суд м. Одеси, в складі:

головуючого - судді Малиновського О.М.

за участі секретаря - Кащавцевої А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду № 15, в м. Одеса, в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договорами позики, трьох процентів річних, індексу інфляції, пені,

ВСТАНОВИВ

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача 842 502,48грн., посилаючись на те що він за договором позики від 06.05.2019р. передав відповідачці грошові кошти в розмірі 111535,71грн., а відповідач в свою чергу, отримавши грошові кошти зобов`язалась повернути їх частинами в строк до 06.08.2019р., однак свої зобов`язання відповідач належним чином не виконала, грошові кошти не повернула. Посилаючись на зазначені обставини позивач просить стягнути з відповідача суму позики в розмірі 117 230,07грн., пеню за кожен день прострочки грошового зобов`язання за період з 07.08.2019р. до 02.04.2021р. в розмірі 709 241,92грн., та за той же період 3% річних за прострочення грошового зобов`язання в розмірі 5819,75грн., індекс інфляції в розмірі 10210,74грн. Дані обставини стали підставою для звернення до суду.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просить задовольнити.

Відповідач направила до суду відзив на позовну заяву в якому просить відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі посилаючись на те, що вона на час укладання договору позики перебувала в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3 . Відтак, такий договір був укладений в інтересах сім`ї за яким обов`язок по його поверненню виникає у подружжя. На виконання умов договору позики від 06.05.2019р. ОСОБА_3 перераховував на рахунок позивача грошові кошти, що підтверджується платіжними документами, а також частину боргу в розмірі 5500,00 дол. США повернув через довірену особу позивача - ОСОБА_4 . На думку відповідачки, за таких обставин, боргу за договором позики у неї не має. Крім того, відповідач посилаючись на пропущення позивачем строку на звернення до суду з позовними вимогами про стягнення пені, просить відмовити у їх задоволені.

В судовому засіданні представник відповідача обставини викладені у відзиві підтримала, а також пояснила, що за зверненням ОСОБА_1 приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу 14.12.2020р. був виданий виконавчий напис нотаріуса за яким в рахунок боргу за договором позики в розмірі 232 039,74грн. було звернуто стягнення на транспортний засіб, марки «Рено», р/н НОМЕР_1 . На думку представника, наявність виконавчого напису нотаріуса та рішення суду може призвести до подвійного стягнення боргу.

Суд, заслухавши представників сторін, вивчивши матеріали справи, встановивши факти та відповідні до них правовідносини, прийшов до наступного висновку.

Матеріалами справи встановлено, що 06.05.2019р. ОСОБА_1 позичив ОСОБА_2 грошові кошти в розмірі 111 535,71грн., що за курсом НБУ на день укладання договору було еквівалентно 4212,00 дол. США. ОСОБА_2 , в свою чергу, отримавши грошові кошти в повному обсязі зобов`язалась їх повернути наступним чином: 2859,89 грн. в строк до 06.06.2019р.: 6673,08грн. в строк до 06.07.2019р.; 102002,74грн. в строк до 06.08.2019р. (п.5 договору).

Факт укладання між сторонами договору позики та виникнення у ОСОБА_2 обов`язку по поверненню позичених грошових коштів підтверджується представленою з боку позивача копією договору та розписки від 06.05.2019р. Крім того, факт отримання грошових коштів за договором позики у розмірі і на підставах передбачених договором сторонами визнаний, відтак не потребує доказуванню.

Також, з метою забезпечення належного виконання договору позики від 06.05.2019р., між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 06.05.2019р. був укладений договір застави, за умовами якого остання передала в заставу ОСОБА_1 належний їй транспортний засіб марки «Рено», р/н НОМЕР_1 . Договір застави був посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Бежан А.В., реєстровий номер 1391.

За твердженням позивача, в обумовлений сторонами в договорі строк, ОСОБА_2 позичені грошові кошти не повернула, прийняті на себе зобов`язання не виконала.

Причини невиконання зазначеного грошового зобов`язання та цільове використання позичених грошових коштів правового значення для розгляду справи по суті не мають.

Правовідносини сторін виникли з зобов`язального права та регулюються главою 71, розділом ІІІ, Книгою п`ятою Цивільного кодексу України, зокрема статтею 1046 ЦК України, згідно змісту якої за договором позики, який згідно зі ст. 1047 цього ж Кодексу був укладений представленою позивачем письмовою розпискою, одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За змістом ч.2 ст.1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

В силу статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України).

Будь-яких належних даних про те, що ОСОБА_2 виконала прийняті на себе зобов`язання по виконанню договору поруки від 06.05.2019р. матеріали справи не містять та такі не надані з боргу відповідача.

Отже, одностороння відмова ОСОБА_2 від повного виконання зобов`язання, яке виникло у неї за договором позики є недопустимою, та дає суду можливість дійти висновку, що пред`явлені позовні вимоги щодо стягнення суми боргу за договором позики є обґрунтованими та підлягають задоволенню у повному обсязі.

При цьому, приймаючи до уваги, що ОСОБА_2 за договором позики (п.1) зобов`язалась повернути позику, в розмірі, що визнаний на день платежу за курсом НБУ по відношенню до долару США, то з неї підлягає стягненню 111 535,71грн., що за курсом гривні по відношенню до долара США, встановленому НБУ на день подачі позову (26.48грн. за 1 дол. США), тобто в межах заявлених позовних вимог.

Посилання відповідача на повернення боргу за договором позики суд відхиляє, так як за представленими копіями квитанцій від 20.06.2020р. на суму 11797,00грн., від 20.05.2019р. на суму 6737,00грн., від 17.08.2020р. на суму 22 200,00грн. від 05.11.2020р. на суму 6000,00грн., платником є ОСОБА_3 , а не ОСОБА_2 , яка прийняла на себе обов`язок по поверненню грошових коштів. В квитанціях, в графі «призначення платежу» немає посилання про проведення таких переводів на виконання умов договору позики від 06.05.2019р. Крім того, за твердженнями представника позивача в іншому суді на теперішній час розглядається цивільна справа за позовом ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики, який було укладено з ОСОБА_3 . Факт розгляду справи та виникнення спору між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 за іншим договором позики, підтвердила у судовому засіданні представник ОСОБА_2 . Відтак, твердження про повернення грошових коштів ОСОБА_2 за договором позики від 06.05.2019р. є недоведеними.

Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Виконавчий напис не породжує виникнення права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло у стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання безспірного зобов`язання боржником (постанова ВС від 10.04.2019 р. у справі №201/11696/16-ц).

Відкриття провадження у судовій справі відбувається у зв`язку із наявністю спору між сторонами, як правило, щодо існування заборгованості або з приводу її розміру та/або розміру штрафних санкцій. Під час судового розгляду справи позивач має довести, а суд - встановити факт існування заборгованості, її розмір, право позивача на її стягнення. Ухвалення судового рішення є результатом розв`язання спору за посередництва судді.

Тобто, передумовою реалізації судового порядку стягнення заборгованості є спір, що склався між стягувачем та боржником із приводу заборгованості. Стягнення за виконавчим написом нотаріуса - це, по суті, підтвердження та посвідчення нотаріусом права стягувача на примусове стягнення безспірного боргу із зобов`язаної сторони, і таке посвідчення можливе за певних умов.

Отже, посилання представника відповідача, як на підставу у відмові заявлених позовних вимог, за наявності виконавчого напису нотаріуса, є безпідставні та не ґрунтуються на чинному законодавстві.

Крім того слід зазначити, що з боку відповідача та її представника не надано та з цього приводу не заявлено клопотання на підтвердження наявності виданого виконавчого напису нотаріуса саме за виниклим між сторонами спором за договором позики від 06.05.2019р. Надану суду копія постанови про відкриття виконавчого провадження такого факту не підтверджує та не спростовує.

У ст.1050 ЦК України передбачено, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст.625 цього кодексу.

За змістом ч.2 ст.625 ЦК, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже, у цій справі позикодавець має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України.

Відтак, з відповідача на користь позивача слід стягнути 3% річних за порушення грошового зобов`язання за період з 07.08.2019р. (наступний день закінчення дії договору) до 02.04.2020р. у розмірі 5819,75грн. від суми боргу 117 230,17грн.

Також з відповідача на користь позивача слід стягнути індекс інфляції за порушення грошового зобов`язання в розмірі 10 210,74грн., за період з 07.08.2019р. (наступний день закінчення дії договору) до 02.04.2020р. від суми боргу 117 230,17грн.

Щодо позовних вимог про стягнення пені то такі підлягають частковому задоволенню, з огляду на таке.

Підставою, яка породжує обов`язок сплатити неустойку, є порушення боржником зобов`язання (стаття 610, пункт 3 частини першої статті 611 ЦК України).

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання (частина перша статті 549 ЦК України). Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. А пенею - неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частини друга та третя цієї статті).

За змістом приписів параграфу 2 глави 49 ЦК України особливість пені у тому, що вона нараховується з першого дня прострочення та доти, поки зобов`язання не буде виконане. Період, за який нараховується пеня за порушення зобов`язання, не обмежується. Її розмір збільшується залежно від тривалості порушення зобов`язання. Тобто, вона може нараховуватись на суму невиконаного або неналежно виконаного грошового зобов`язання (зокрема, щодо повернення кредиту чи сплати процентів за кредитом) протягом усього періоду прострочення, якщо інше не вказано у законі чи в договорі. Але відповідно до пункту 1 частини другої статті 258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (як штрафу, так і пені) застосовується позовна давність в один рік. Відтак, стягнути неустойку (зокрема і пеню незалежно від періоду її нарахування) можна лише у межах спеціальної позовної давності.

Згідно з ч.1 ст. 260 ЦК України позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього кодексу.

Аналізуючи приписи статей 266 і ч. 2 ст. 258 ЦК України, слід дійти висновку, що можливість стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням позикодавця до суду, а починається у межах позовної давності за основною вимогою з дня (місяця), з якого вона нараховується.

Перебіг позовної давності для стягнення неустойки (пені, штрафу) за кожним з прострочених щомісячних платежів починається з наступного дня після настання терміну внесення чергового платежу.

Як було встановлено судом, за умовами договору сторони погодили щомісячну сплату тілу кредиту за позикою, яка надана на 3 місяці - до 06.08.2019р. включно.

Відтак, у межах строку позичання до 06.08.2019р. відповідач мала, зокрема, повертати позивачеві позику періодичними (щомісячними) платежами до 06.08.2019р. кожного місяця. Починаючи з 06.08.2019р, відповідач мала обов`язок незалежно від пред`явлення вимоги позивачем повернути всю заборгованість за договором, а не вносити її періодичними платежами, оскільки останні були розраховані у межах строку договору позики.

Таким чином, з 07.08.2019р. позивач набув право на нарахування пені.

У випадку спливу позовної давності заява про захист цивільного права або інтересу приймається судом до розгляду, проте сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частини друга та четверта статті 267 ЦК України).

Представником відповідача під час розгляду справи заявлено про застосування наслідків пропуску строку позовної давності до заявлених позовних вимог про стягнення пені.

З позовною заявою ОСОБА_1 звернувся 08.04.2021р., тобто з пропущенням одного року, як строку позовної давності в частині вимог про стягнення пені. Причини поважності пропуску строку представником позивача суду не доведені та такі не убачаються з матеріалів справи. Отже, розмір пені слід відраховувати за один рік, що передував зверненню до суду з позовними вимогами, тобто з 08.04.2020р.

Таким чином розмір пені за період з 08.04.2020р. до 08.04.2021р. дорівнює 429 061,80грн. із розрахунку 1% за кожний календарний день існування простроченої заборгованості (365 днів), від суми заборгованості 117 230,17грн.

Відповідно до ч.3 ст.551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Системний аналіз приписів статей 551 ЦК України, що зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

Як було зазначено судом розмір пені, який підлягає стягненню з відповідача складає 429 061,80грн. При цьому розмір позики, який підлягає поверненню складає 117 230,17грн., тобто сума пені в даному випадку перевищує суму основного боргу майже в чотири рази. За таких обставин суд вважає, що розмір пені, який підлягає стягненню з ОСОБА_2 слід знизити до 10% від суми основного боргу, а саме до 11 720,30грн., що буде відповідати принципам виваженості розумності та справедливості.

Відповідно до ст.141 ЦПК України пропорційно задоволеним позовним вимогам суд стягує з відповідача на користь позивача сплачений судовий збір в розмірі 1454,45грн. (144 980,86грн. (загальна сума стягнення) х100 : 842 502,48грн. (заявлена позивачем сума стягнення) = 17,20% ; 8452,02грн. (сума судового збору) х 17,20% : 100).

Керуючись ст.ст.525,533,549,1054 ЦК України; ст.ст.12,13,76,141,259,263-265,268, 279 ЦПК України,

ВИРІШИВ

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договорами позики, трьох процентів річних, індексу інфляції, пені задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (іпн: НОМЕР_2 ) місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики в розмірі 117 230,07 грн., 3% річних за прострочення грошового зобов`язання в розмірі 5819,75грн., індекс інфляції за прострочення грошового зобов`язання в розмірі 10 210,74грн., пеня в розмірі 11720,30грн., судовий збір в розмірі 1454,45грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення може бути оскаржене до Одеського апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 30-ти денний строк з дня складання повного рішення суду.

Повне рішення суду складено 24 листопада 2021р.

Суддя