ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 753/6690/21
провадження № 2/753/5783/21
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
"02" листопада 2021 р. Дарницький районний суд міста Києва в складі:
головуючого судді Сирбул О.Ф.
за участю секретаря Лаптєвої Ю.М.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про по стягнення коштів за договором позики, -
Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики.
Але, станом на дату звернення до суду відповідач повернула 200 доларів США, що підтверджено відмітками на оборотній стороні розписки - по 100 дол. США 10 червня 2017 року та 19 липня 2017 року відповідно.
Відповідач зобов`язався повернути кошти, однак, в установлений договором строк кошти не повернув, свої зобов`язання не виконує.
На підставі викладеного позивач звернувся до суду з даним позовом, у позовних вимогах просила суд стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 31 021,54 грн., що еквівалентно 1120 доларів США основного боргу, 6576,81 грн, що еквівалентно 237,45 доларів США інфляційних збитків і 2366,14 грн., що еквівалентно 85,43 доларів США - 3% річних, та судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 908,00 грн.
Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 01.06.2021 відкрито провадження у даній справі та постановлено проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.
У судове засідання представник позивача не з`явився, подав заяву про розгляд справи без його участі, позов просив задовольнити, не заперечуючи проти постановлення заочного рішення.
Відповідач у судове засідання не з`явивилась, про час та місце розгляду справи повідомлена у встановленому законом порядку - судовою повісткою за місцем проживання. Відзиву на позов до суду не подала.
Всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному і об`єктивному розгляді справи, зібрані по справі докази, керуючись законом, суд дійшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Згідно із статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів.
Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.
Судом встановлено, що 27 квітня 2017 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено договір позики, відповідно до умов якого ОСОБА_2 отримала від позивача в позику грошові кошти у розмірі 1200,00 доларів США, строком до 27.04.2018.
За умовами якого ОСОБА_1 передала в позику ОСОБА_2 гроші в розмірі 1 200,00 доларів США.
Факт отримання відповідачем ОСОБА_2 вказаної суми підтверджується власноручно написаною розпискою від 27.04.2017.
Відповідно до умов розписки кошти зазначену суму позики в розмірі 1 200,00 доларів США та 120 доларів США, а всього 1320 доларів США відповідачка зобов`язалась повернути позивачу у строк до 27.04.2017.
Згідно цієї розписки відповідач зобов`язався повернути позивачу зазначену суму позики та 120 доларів США, а всього 1320 доларів США (а.с. 10).
Але, станом на дату звернення до суду відповідач повернула 200 доларів США, що підтверджено відмітками на зворотній стороні розписки - по 100 доларів США 10 червня 2017 року та 19 липня 2017 року відповідно.
Однак, у зазначений термін відповідач суму позики у повному обсязі не повернула, від виконання умов договору ухиляється.
Договір позики в письмовій формі може бути укладений як шляхом складання одного документа, так і шляхом обміну листами (частина перша статті 207 ЦК України).
Ця особливість реальних договорів зазначена в частині другій статті 640 ЦК України, за якою якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії.
Ця правова позиція є висловленою в постанові Верховного суду України від 24.02.2016 по справі № 6-50цс16.
Згідно із ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність іншій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визнаних родовими ознаками.
Згідно ч. 2 ст. 1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
Таким чином, розписка у відповідності до приписів ч. 2 ст. 1047, ч. 1 ст. 207, ч. 2 ст. 640, 1046 ЦК України є належною формою договору позики, яка підтверджує укладання сторонами договору позики та його виконання фактом передачі позичальнику суми грошової позики.
Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (ч. 1 ст. 1049 ЦК України).
Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковий до виконання сторонами.
Згідно із ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору і одностороння відмова від зобов`язання не допускається.
Приписами ст. 530 ЦК України, зокрема, встановлено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Відповідно до ч. 1 ст. 598 ЦК України, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.
Статтею 599 ЦК України визначено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Відповідно до ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), тобто ухиляючись від сплати боргу за договорами позики відповідач порушує покладені на себе зобов`язання.
Згідно з положеннями ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України.
Відповідно до ч. 2 ст. 615 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання.
Оскільки, відповідач належним чином добровільно не виконала умови договору позики та всупереч вимогам цивільного законодавства до цього часу не повернула борг за вказаними договором, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача суму боргу у розмірі 1120,00 доларів США.
Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦКУ боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений законом або договором.
Відповідно до розрахунку, поданого позивачем, який перевірено судом, розмір 3% річних складає 85,43 доларів США.
Як встановлено судом та доведено зібраними у справі доказами, відповідач умови укладеного договору позики не виконує, позику не повертає, а тому суд дійшов висновку, що позовні вимоги у частині стягнення заборгованості за договором позики, 3% річних підлягають задоволенню в повному обсязі.
У частині вимоги в частині стягнення процентів за користування грошовими коштами на рівні облікової ставки Національного банку України на підставі ст. 1048 ЦК України у розмірі 237,45 доларів США, суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог у цій частині з огляду на наступне.
Згідно ч. 1 ст. 1048 ЦК України розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки НБУ.
Облікова ставка НБУ є основною процентною ставкою, одним із монетарних інструментів за допомогою якого НБУ встановлює для суб`єктів грошово-кредитного ринку України орієнтир за вартістю коштів на відповідний період, не є сталою величиною, змінюється рішенням правління НБУ та встановлюється виключно для національної валюти України - гривні.
Під час вирішення питання про можливість нарахування та стягнення процентів від суми позики у розмірі, визначеному на рівні облікової ставки НБУ, згідно із ч.1 ст.1048 ЦК України, необхідно мати на увазі, що такі проценти нараховуються у разі: 1) якщо у договорі позики не зазначені проценти або не вказано, що він безпроцентний; 2) предметом договору позики є грошові кошти у національній валюті України - гривні; 3) період нарахування процентів від суми позики - є період дії договору позики в межах строку, протягом якого позичальник може правомірно не сплачувати кредитору борг (що відбувається у разі повернення боргу періодичними платежами), оскільки на період після закінчення цього строку позика не надавалась.
Судом встановлено, що предметом укладеного між сторонами договору позики є іноземна валюта, а саме - долари США, які відповідач зобов`язався повернути позивачу.
Стягуючи проценти за договором позики, предметом якого є іноземна валюта, суд враховує те, що облікова ставка НБУ встановлюється виключно для національної валюти України, а тому ч.1 ст.1048 ЦК України і відповідно право позикодавця вимагати сплати процентів від суми позики, може бути надане та реалізоване лише у разі, якщо позика отримана у гривні, оскільки НБУ не визначає мінімальної вартості іноземних валют (облікової ставки), що є прерогативою відповідних органів іноземних держав.
Такий правовий висновок Великої Палати Верховного Суду викладено у постанові від 16 січня 2019 року у справі № 464/3790/16-ц (провадження № 465цс18), де Велика Палата, скасувавши рішення про стягнення процентів за позикою в іноземній валюті та ухваливши в цій частині нове рішення про відмову у позові, вказала, що у випадку отримання позики в іноземній валюті без визначення у договорі процентів, які підлягають сплаті, положення ч. 1 ст. 1048 ЦК України не можуть бути застосовані, з огляду на відсутність передбаченого ЦК України, іншими законодавчими актами або конкретним договором механізму (формули) їх застосування та нарахування, а конвертація суми позики в іноземній валюті в національну валюту України гривню для визначення розміру процентів на рівні облікової ставки НБУ - буде суперечити частинам 1 і 3 ст. 1049 ЦК України.
З огляду на викладене, підстави для застосування ч. 1 ст. 1048 ЦК України і стягнення процентів у спірних правовідносинах відсутні.
Відповідно до ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідачем, всупереч положенню ч. 1 ст. 81 ЦПК України не надано належних та допустимих доказів своєчасної та у повному обсязі сплати наданих коштів за договором позики та відсутності заборгованості перед позивачем.
Також, суддя не може погодитися з вимогами позивача щодо зазначення у резолютивній частині рішення як про стягнення боргу в іноземній валюті, так і одночасно її еквіваленту у гривні, оскільки таке формулювання може викликати двозначне тлумачення способу виконання рішення сторонами.
Такий же висновок щодо неправильності зазначення одночасно і валюти і її еквіваленту міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі № 723/304/16-ц.
З огляду на те, що позика надавалась відповідачу в іноземній валюті, то стягнення також має відбуватися в іноземній валюті відповідно до позовних вимог ОСОБА_1 .
Такі ж висновки зроблені Верховим Судом України у постанові від 16 вересня 2015 року справі № 6-190цс15 та постанові від 10 лютого 2016 року у справі № 6-1680цс15.
Враховуючи викладене, суд вважає встановленим факт порушення прав позивача, тому позовні вимоги щодо стягнення з відповідача заборгованості за договором позики в сумі 1120,00 доларів США, та 3 (три) відсотки річних за прострочення виконання грошового зобов`язання в розмірі 85,43 доларів США, є законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у цій частині.
В частині задоволення позовних вимог про стягнення інфляційних збитків у сумі 6576,81 грн, що еквівалентно 237,45 доларів США слід відмовити.
Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 908 грн. 00 коп.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 3, 4, 5, 7, 8, 9, 10, 11, 12, 13, 17, 43, 49, 76, 77, 78, 79, 80, 81, 258, 262, 264, 265, 268, 273, 280, 352 ЦПК України, суд, -
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про по стягнення коштів за договором позики - задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму основного боргу у розмірі 1120 доларів США, 3 (три) відсотки річних за прострочення виконання грошового зобов`язання у розмірі 85,43 доларів США, та судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 908 грн. 00 коп.
В іншій частині - відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
У випадку проголошення у судовому засіданні лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Суддя: