ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/725/21 Справа № 180/484/20 Суддя у 1-й інстанції - Хомченко С. І. Суддя у 2-й інстанції - Лаченкова О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 листопада 2021 року Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - Лаченкової О.В.

суддів - Городничої В.С., Петешенкової М.Ю.

при секретарі - Кравченко Р.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпрі

апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат»,

на ухвалу Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 05 серпня 2020 року

по справі за скаргою Акціонерного товариства «Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат» на дії та рішення приватного виконавця Виконавчого округу Дніпропетровської області Вірко Сергія Григоровича, заінтересована особа : ОСОБА_1 , -

ВСТАНОВИЛА:

У липні 2020 року до Марганецького міського суду Дніпропетровської області надійшла скарга АТ «Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат»» на дії та рішення приватного виконавця Виконавчого округу Дніпропетровської області Вірко Сергія Григоровича, заінтересована особа : ОСОБА_1 . В заяві зазначає, що 07 травня 2020 року рішенням Марганецького міського суду по справі №180/484/20 було частково задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 до АТ «Марганецький ГЗК» про відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я, з АТ «Марганецький ГЗК» на користь ОСОБА_1 стягнуто 65000грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я, без утримання податку з доходу фізичних осіб. Рішення набрало законної сили 10.06.2020 року. 23 травня 2020 року до Податкового кодексу України було внесено зміни, відповідно яких, стягнуті кошти в рахунок відшкодування моральної шкоди у розмірі 65000,00 гривень є доходом ОСОБА_1 , який є об`єктом оподаткування. Сума в розмірі 65000,00 гривень, стягнута в рахунок відшкодування моральної шкоди згідно рішення Марганецького міського суду від 07.05.2020 року по справі № 180/484/20 з АТ «Марганецький ГЗК» на користь ОСОБА_1 підлягає оподаткуванню згідно діючого законодавства. 19.06.2020 року АТ «Марганецький ГЗК» добровільно виконало рішення Марганецького міського суду в повному обсязі та перерахувало на рахунок ОСОБА_1 - 56008,94 гривень; на рахунок держави: податок з доходів фізичних осіб у розмірі 8299,44 гривень, військовий збір 691,62 гривень. Всього 65000,00 гривень. 25.06.2020 року приватним виконавцем Виконавчого округу Дніпропетровської області Вірко Сергієм Григоровичем було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження та відкрито виконавче провадження №6242211 про стягнення з АТ «Марганецький ГЗК» залишку несплаченого боргу на користь ОСОБА_1 в розмірі 8992,00грн., основної винагороди приватного виконавця в розмірі 899,10грн. та мінімальних витрат в розмірі 69.00грн., а також винесено постанову про приєднання виконавчого провадження №62422411 до зведеного виконавчого провадження; постанову про арешт коштів боржника за зведеним виконавчим провадженням №62406902 у розмірі 91489,40 грн.; постанову про внесення змін до постанови про арешт коштів боржника за зведеним виконавчим провадженням №62406902 від 30.06.2020 року.

30.06.2020 року на адресу АТ «Марганецький ГЗК» надійшли оригінали зазначених постанов приватного виконавця Виконавчого округу Дніпропетровської області Вірко Сергія Григоровича.

Скаржник вважає дії приватного виконавця Виконавчого округу Дніпропетровської області Вірко С.Г. неправомірними, а винесені постанови за виконавчим провадженням, а саме:

постанову про відкриття виконавчого провадження №62422411 про стягнення з АТ «Марганецький ГЗК» на користь ОСОБА_2 залишку несплаченого боргу в розмірі 8992,00 грн. та стягнення основної винагороди приватного виконавця в розмірі 899,20 грн. від 25.06.2020 року;

постанову про стягнення з боржника основної винагороди за виконавчим провадженням №62422411 у розмірі 899,20 грн. від 25.06.2020 року;

постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження №62422411 у розмірі 69,00 грн. від 25.06.2020 року;

постанову про приєднання виконавчого провадження №62422411 до зведеного виконавчого провадження від 25.06.2020 року;

постанову про арешт коштів боржника за зведеним виконавчим провадженням №62406902 у розмірі 91489,40 грн. від 25.06.2020 року;

постанову про внесення змін до постанови про арешт коштів боржника за зведеним виконавчим провадженням №62406902 від 30.06.2020 року - незаконними та такими, що підлягають скасуванню в зв`язку з тим, що АТ «Марганецький ГЗК» 19.06.2020 року добровільно виконало рішення Марганецького міського суду по справі №180/484/20 у повному обсязі та перерахувало на користь ОСОБА_1 стягнуту суму моральної шкоди у розмірі 65000,00 гривень, з урахуванням діючого законодавства України, у тому числі Податкового кодексу України.

Ухвалою Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 05 серпня 2020 року у задоволенні скарги АТ «Марганецький ГЗК» - відмовлено.

В апеляційній скарзі АТ «Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат» просить скасувати оскаржувану ухвалу, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Відзиви на апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат» на ухвалу Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 05 серпня 2020 року до апеляційного суду не надходилли.

Вислухавши доповідь судді, пояснення осіб, які з`явилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що до приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Вірко С.Г. 25.06.2020 року на примусове виконання надійшов виконавчий лист №180/484/20 виданий 24.06.2020 року Марганецьким міським судом Дніпропетровської області про стягнення з АТ «Марганецький ГЗК» на користь ОСОБА_1 моральної шкоди в розмірі 65000,00 грн. без утримання податку з доходу фізичних осіб, рішення набрало законної сили 10.06.2020 року. В заяві стягувач зазначив, що боржник добровільно сплатив в рахунок погашення боргу 56008,00 грн., залишок нестягнутої суми становить 8992,00 грн. та просив примусово стягнути залишок боргу.

25.06.2020 року згідно ЗУ «Про виконавче провадження» винесено постанову про відкриття виконавчого провадження та приватним виконавцем Вірко С.Г. були проведені всі дії згідно діючого законодавства по виконанню виконавчого листа.

01.07.2020 року у зв`язку з виконанням рішення приватним виконавцем Вірко С.Г. винесено постанову про зняття арешту з коштів боржника, виведення виконавчого провадження зі зведеного виконавчого провадження, про закінчення виконавчого провадження відповідно до п.9 ст.39 ЗУ «Про виконавче провадження», копії постанов направлено сторонам, а виконавчий документ повернуто до суду.

Відмовляючи у задоволенні скарги, суд першої інстанції посилався на те, що приватний виконавець діяв у межах повноважень передбачених ЗУ "Про виконавче провадження", оскільки рішення суду в повному обсязі не виконано, що підтверджується платіжним дорученням №1042002 від 19 червня 2020 року, відповідно до якого АТ "Марганецький ГЗК" перерахувало на розрахунковий рахунок ОСОБА_1 грошові кошти лише в розмірі 56008,94 грн. замість 65000 гривень, незважаючи на те, що в рішенні суду роз`яснено, що дана сума стягнута без утримання податків з доходу фізичних осіб, а виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

В своїй апеляційній скарзі апелянт посилається на те, що АТ "Марганецький ГЗК" 19.06.2020 р. добровільно виконало рішення суду у повному обсязі та перерахувало на користь ОСОБА_1 стягнуту суму моральної шкоди у розмірі 65 000 грн., з урахуванням діючого законодавства України, в тому числі Податкового кодексу України.

Однак, колегія суддів не погоджується з такими доводами апелянта, з наступних підстав.

Частиною 1 ст. 447 ЦПК України передбачено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до ст. 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Судове рішення, що набрало законної сили, є підставою для його виконання. Виконання судового рішення сприяє втіленню законів у життя та зміцненню їх авторитету. Рішення суду охороняє права, свободи та законні інтереси громадян, а також є завершальною стадією судового провадження.

За статтею 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Згідно із ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Статтею 5 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів». Приватний виконавець здійснює примусове виконання рішень, передбачених статтею 3 цього Закону, крім встановлених у частині 2 цієї статті.

Під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами (ч. 1 ст. 13).

Частинами 1, 2 ст. 24 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що виконавчі дії провадяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна. Право вибору місця відкриття виконавчого провадження між кількома органами державної виконавчої служби, що можуть вчиняти виконавчі дії щодо виконання рішення на території, на яку поширюються їхні функції, належить стягувачу.

Приватний виконавець приймає до виконання виконавчі документи за місцем проживання, перебування боржника - фізичної особи, за місцезнаходженням боржника - юридичної особи або за місцезнаходженням майна боржника.

Виконавчі дії у виконавчих провадженнях, відкритих приватним виконавцем у виконавчому окрузі, можуть вчинятися ним на всій території України.

Згідно із ч. 1 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, зокрема, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» визначено основи організації та діяльності з примусового виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) органами державної виконавчої служби та приватними виконавцями, їхні завдання та правовий статус.

Статтями 1,2,3 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» встановлено, що примусове виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) покладається на органи державної виконавчої служби та у визначених Законом України «Про виконавче провадження» випадках - на приватних виконавців.

Правовою основою діяльності органів державної виконавчої служби та приватних виконавців є Конституція України, цей Закон, міжнародні договори України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, інші закони, нормативно-правові акти, прийняті на їх виконання.

Завданням органів державної виконавчої служби та приватних виконавців є своєчасне, повне і неупереджене виконання рішень, примусове виконання яких передбачено законом.

За ст. 27 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» фізичні або юридичні особи мають право вільного вибору приватного виконавця з числа тих, відомості про яких внесено до Єдиного реєстру приватних виконавців України, з урахуванням суми стягнення та місця виконання рішення, визначеного Законом України «Про виконавче провадження».

Рішення, дії чи бездіяльність приватного виконавця можуть бути оскаржені у порядку, встановленому законом (ст. 36 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів»).

Приватний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення основної винагороди, в якій наводить розрахунок та зазначає порядок стягнення основної винагороди приватного виконавця (крім виконавчих документів про стягнення аліментів) (ч. 7 ст. 31 Закону).

Безпідставними є посилання апелянта на зміни в Податковому кодексі України від 23.05.2020 року, відповідно до яких стягнуті кошти в рахунок відшкодування моральної шкоди у розмірі 65000,00 грн. є доходом ОСОБА_1 , який підлягає оподаткуванню, оскільки рішення суду ухвалено 07 травня 2020 року, до вступу в силу змін в Податковий кодекс України, рішення набрало законної сили та підлягає виконанню згідно діючого законодавства.

Таким чином, відповідно до платіжного доручення №1042002 від 19 червня 2020 року, АТ «Марганецький ГЗК» на рахунок ОСОБА_1 було сплачено у відшкодування моральної шкоди згідно рішення по справі №180/484/20 суму у розмірі 56008,94 гривень, тобто у не повному обсязі(а.с.145).

Крім того, п.1 ч.7 ст. 265 ЦПК України, у разі необхідності в резолютивній частині суду вказується про порядок і строк виконання рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 267 ЦПК України, суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочення або розстрочення виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні.

Таким чином, судом першої інстанції з урахуванням вищезазначеного визначено порядок виконання судового рішення, а саме стягнуто компенсацію за спричинену моральну шкоду на користь позивача - без утримання податку з доходів з фізичних осіб.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду першої інстанції, а також не свідчать про порушення судом норм матеріального та процесуального права, які б могли бути підставою для скасування ухвали суду.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Згідно ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а ухвали суду першої інстанції - без змін як такої, що є законною та обґрунтованою.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат» - залишити без задоволення.

Ухвалу Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 05 серпня 2020 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий суддя О.В.Лаченкова

Судді В.С.Городнича

М.Ю.Петешенкова