Провадження № 22-ц/812/261/21 Доповідач апеляційної інстанції-Данилова О.О.

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 січня 2021 року м. Миколаїв

справа № 484/5433/19

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого Данилової О.О.,

суддів: Коломієць В.В., Кушнірової Т.Б.,

переглянувши в апеляційному порядку у спрощеному провадженні без виклику сторін цивільну справу за позовом

Вознесенської місцевої прокуратури Миколаївської області в інтересах держави в особі Єланецької селищної ради Миколаївської області

до ОСОБА_1 (третя особа Головне управління ДПС у Миколаївській області)

про стягнення орендної плати за землю, пені, інфляційних витрат та 3 % річних

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області, ухвалене 24 листопада 2020 року суддею Шикеря І.А. в приміщенні цього ж суду ( повне рішення складено 30 листопада 2020 року),

У С Т А Н О В И В:

У листопаді 2019 року Вознесенська прокуратура Миколаївської області (далі прокурор) звернулась в інтересах держави в особі Єланецької селищної ради Миколаївської області з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості з орендної плати за землю, пені, інфляційних витрат та 3 % річних.

Прокурор зазначав, що 7 липня 2016 року між Єланецькою селищною радою Миколаївської області (далі селищна рада) та ОСОБА_1 був укладений договір оренди землі, згідно якого останній отримав в оренду земельну ділянку загальною площею 0,7169 га забудованих (обслуговування комплексу ПМК - 103) земель, що знаходиться в адміністративних межах Єланецької селищної ради Єланецького району Миколаївської області, строком на 49 років. За умовами договору орендна плата вноситься орендарем у грошовій формі в сумі 48 629,14 грн на рік, що становить 7 % від нормативної грошової оцінки, обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексу інфляції; орендна плата вноситься щомісяця протягом 30 календарних днів. Але ОСОБА_1 орендну плату за земельну ділянку не сплачував, через що виникла заборгованість. Рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 12 листопада 2018 року з ОСОБА_1 стягнуто 110 714 грн. заборгованості за орендною платою та пеню за період з 7 липня 2016 року по 1 червня 2018 року. У зв`язку з продажем (12 червня 2019 року) ОСОБА_1 комплексу ПМК-103, договір оренди розірвано 10 вересня 2019 року. Заборгованість з орендної плати з 1 червня 2018 року до 11 червня 2019 року складає 52 978,77 грн. Пеня за умовами договору складає 570,66 грн.; три відсотки річних від простроченої суми за несвоєчасне внесення орендної плати в розмірі - 570,66 грн., інфляційні втрати - 5 675,03 грн.

Обґрунтовуючи звернення з позовом, прокурор убачає порушення інтересів держави у тривалому, без законних підстав невиконанні умов оренди, а саме у несплаті орендної плати, що призводить до неповного надходження бюджетних коштів та невиконання прибуткової частини місцевого бюджету. Посилаючись на те, що Єланецька селищна рада, як уповноважений орган, неналежно здійснює свої функції через відсутність видатків на сплату судового збору, прокурор просив стягнути з ОСОБА_1 на користь Єланецької селищної ради заборгованість в загальному розмірі 60 331,56 грн.

До участі в справі залучено третю особу - Головне управління ДПС у Миколаївській області ( як правонаступник ГУ ДФС у Миколаївській області).

Відповідач ОСОБА_1 позов не визнав, посилаючись на те, що орендна плата, як обов`язковий платіж у складі податку на майно, належить до місцевих податків, а тому обов`язки орендаря є податковими зобов`язаннями, які регулюються Податковим кодексом України. Нарахування фізичним особам сум податку проводиться контролюючими органами, які надсилаються платникові за місцем його реєстрації. Доказів направлення та вручення таких повідомлень прокурор не надав. Тому відповідач вважає, що суб`єктом звернення з такими вимогами мають бути лише податкові органи, а спір має розглядатись за правилами адміністративного судочинства.

У відповіді на відзив прокурор наголошував на тому, що цивільно-правовий характер спору визначає наявність договору оренди землі, на підставі якого селищна рада набуває право на отримання орендної плати. Спори за участю органів місцевого самоврядування реалізують повноваження власника землі підвідомчі загальним судам та розглядаються за правилами цивільного судочинства.

Третя особа - Головне управління ДПС у Миколаївській області позов прокурора підтримало в повному обсязі, зазначивши, що ОСОБА_1 щорічно визначалась орендна плата та направлялись податкові рішення-повідомлення. Проте відповідач вчасно не вносив орендну плату. За 2019 рік нараховано 38660,22 грн. орендної плати, заборгованість за пенею складає 6938,45 грн.

Рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 24 липня 2020 року з ОСОБА_1 на користь Єланецької селищної ради стягнуто 60331 грн. 56 коп., в тому числі 52978,77 грн. - заборгованість по орендній платі, 570,66 грн. - пені, 5675,03 грн. - інфляційні втрати та 3% річних 1107,10 грн. На користь прокуратури Миколаївської області стягнуто 1921 грн. судових витрат.

Судове рішення ґрунтується на встановленні судом першої інстанції факту наявності між селищною радою та ОСОБА_1 договірних відносин щодо оренди земельної ділянки комунальної власності; факту невиконання відповідачем обов`язку щодо сплати орендної плати у період з 1 червня 2018 року по 11 червня 2019 року; та розміру заборгованості, нарахованої на підставі умов Договору, та з застосуванням правил статті 625 ЦК.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просив рішення скасувати та закрити провадження у справі. Апелянт, посилаючись на ті ж обставини, якими заперечував позов, наголошував, що спір належить до адміністративної юрисдикції, оскільки спірні правовідносини регулюються нормами публічного права Податковим кодексом України і суб`єктом звернення має бути орган державної податкової служби. Прокурором не надано доказів неналежного виконання своїх повноважень податковими органами. Оскільки порядок визначення податкового боргу є іншим, то відсутні докази заборгованості за період та у розмірі, зазначеними прокурором у позовній заяві. Нарахування орендної плати є виключним правом податкових органів. Правові позиції, на які послався суд, не враховують зміни до податкового законодавства, які набули чинності з 1 січня 2016 року щодо встановлення та адміністрування податку на майно.

У відзиві на апеляційну скаргу прокурор заперечував твердження апелянта щодо публічного-правового характеру спору, участь податкового органу як сторони спору, та вважав неаргументованим посилання апелянта на недостатність інформації в договорі та підстав для сплати орендної плати як обов`язкового податку.

Інші учасники справи правом на подачу відзиву на апеляційну скаргу не скористалися.

Відповідно до частини 1 чи 2 статті 369 ЦПК апеляційна скарга розглядається судом без повідомлення та виклику учасників справи.

Переглянувши справу за наявними в ній та доданими доказами та перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд не вбачає підстав для її задоволення, виходячи з наступного.

Відносини, пов`язані з орендою земельних ділянок, розташованих на території України, регулюються Земельним кодексом України (далі ЗК), Цивільним кодексом України (ЦК) , Законом України від 06 жовтня 1998 року № 161 «Про оренду землі» (далі Закон № 161), іншими нормативно-правовими актами, а також договором оренди землі.

Відповідно до статті 13 Закону №161 договір оренди землі це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору і вимог земельного законодавства.

За правилами статті 206 ЗК використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка.

Істотною умовою договору оренди землі є, поряд з іншим, орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, способу та умов розрахунків, строків, порядку її внесення, перегляду та відповідальності за несплату (стаття 15 Закону №161).

Орендною платою за землю є платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі.

Обов`язок землекористувача (орендаря) сплачувати орендну плату передбачений також статтею 96 ЗК, а право орендодавця на своєчасне отримання орендної плати статтею 24 Закону №161.

Розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди, а строки внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності встановлюються відповідно до Податкового кодексу.

Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції, якщо інше не передбачено договором оренди (статті 21 Закону №161).

Отже, орендна плата за землю має складну правову структуру, оскільки одночасно є і передбаченим договором платежем, який орендар вносить орендодавцеві за користування ділянкою (стаття 21 Закону №161), і формою плати за землю як загальнодержавного податку нарівні з земельним податком .

Так, відповідно до підпункту 14.1.136 пункту 146 статті 14 Податкового кодексу орендна плата за земельні ділянки державної і комунальної власності - обов`язковий платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою, а пунктом 14.1.147 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу визначено, що орендна плата за земельні ділянки державної і комунальної власності є формою плати за землю та складовою у податку на майно.

Податковим кодексом визначені правові та організаційні засади забезпечення обчислення та сплати земельного податку, в тому числі і орендної плати за землі державної та комунальної власності.

Відповідно до пункту 289.1, 289.2 статті 289 Податкового кодексу для визначення розміру орендної плати використовується нормативна грошова оцінка земельної ділянки, яка розраховується із застосуванням індексації.

Розмір та умови внесення орендної плати встановлюються у договорі між орендодавцем та орендарем (пункти 288.4 статті 288 Податкового кодексу), але з урахування меж, визначених пунктами 288.5.1 та 288.5.2 статті 288 Податкового кодексу.

Отже, орендна плата за земельні ділянки державної та комунальної власності згідно з нормами Податкового кодексу є однією з форм плати за землю в складі податку на майно, що належить до переліку місцевих податків, і справляється відповідно до статті 288 цього Кодексу. Підставою для нарахування орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності є договір оренди, оформлений та зареєстрований відповідно до законодавства. Однак розмір орендної плати, яка сплачується до бюджету, визначається Податковим кодексом України.

Відповідно до частини 1 статті 36 Закону №161 у разі невиконання зобов`язань за договором оренди землі сторони несуть відповідальність згідно із законом та договором.

Виконання зобов`язання може забезпечувати неустойкою (частина 1 статті 546 ЦК).

Відповідно до статті 549 ЦК пеня, як різновид неустойки, обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (частина 2 статті 625 ЦК).

Отже, орендна плата за земельні ділянки державної та комунальної власності згідно з нормами ПКУ є однією із форм плати за землю в складі податку на майно, що належить до переліку місцевих податків, і справляється відповідно до статті 288 цього Кодексу.

Згідно з пунктом 288.1 статті 288 ПКУ підставою для нарахування орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності є договір оренди такої земельної ділянки, оформлений та зареєстрований відповідно до законодавства. Однак розмір орендної плати, яка сплачується до бюджету, визначає Податковий кодекс.

Водночас, орендна плата як щомісячний платіж є грошовим зобов`язанням, яке підпадає під дію статтей 549 та 625 ЦК.

З матеріалів справи вбачається, що 7 липня 2016 року між ОСОБА_1 та Єланецькою селищною радою Єланецького району Миколаївської області укладено договір оренди землі (далі Договір), згідно якого ОСОБА_1 отримав в оренду земельну ділянку загальною площею 0,7169 га забудованих земель строком на 49 років , про що у Державному реєстрі вчинено відповідний запис від 20 липня 2016 року за №15496646 (а.с.16,17).

На земельній ділянці знаходяться об`єкти нерухомого майна, а саме житлова забудова (обслуговування комплексу ПМК 103) (пункт 3).

Нормативна грошова оцінка земельної ділянки станом на 28 квітні 2016 року становить 694701,93 грн. (пункт 5 Договору).

Договором передбачено, що орендна плата вноситься орендарем у розмірі 7% від нормативної грошової оцінки в місяць 4052,43 грн. та 48629, 14 грн. на рік (пункт 9 Договору); обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції (пункт 10 Договору), орендна плата вноситься щомісячно протягом 30 календарних днів (пункт 11), розмір орендної плати переглядається щомісячно, в тому числі у разі зміни розмірів земельного податку, підвищення цін, тарифів, в наслідок інфляції (пункт 12).

У разі невнесення орендної плати у строки, визначені цим договором, справляється пеня у розмірі 0,5% річних облікової ставки Національного банку України на день виникнення (пункт 13 Договору).

Того ж числа орендовану земельну ділянку передано орендарю (а.с.18)

Заочним рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 12 листопада 2018 року (справа №484/2989/18) з ОСОБА_1 на користь Єланецької селищної ради Миколаївської області стягнуто 110714 грн. заборгованості станом на 1 червня 2018 року, в тому числі 96 123,69 орендної плати, 2726,06 пені, 9360,53 грн. інфляційні втрати та 2503,72 грн. 3% річних від простроченої суми, а також судові витрати (243-249).

На виконання судового рішення заборгованість погашена боржником у травні-червні 2019 року.

10 вересня 2019 року на підставі двосторонньої угоди Договір розірваний у зв`язку з відчуженням ОСОБА_1 об`єкту нерухомого майна, розташованого на орендованій земельній ділянці (а.с. 31, 32).

Відповідно до статей 54 та 286 Податкового кодексу орендарю ОСОБА_1 надсилались податкові повідомлення-рішення за 2018 рік на загальну суму (за рік) 51 546,96 грн., за 2019 рік 38 660,22 грн. (а.с.178-184).

У добровільному порядку орендну плату за період з 1 червня 2018 року до 11 червня 2019 року ОСОБА_1 не сплатив.

Встановивши ці обставини, суд першої інстанції виходив з того, що у період 2018-2019 років сторони перебували у договірних відносинах, зміст яких визначається Договором та нормами цивільного, земельного та податкового законодавства щодо оренди земель комунальної власності. Судом встановлені підстави виникнення у ОСОБА_1 обов`язку щодо сплати орендодавцю Єланецькій селищній раді орендної плати за Договором; факт невиконання відповідачем обов`язку орендаря; підстави відповідальності за порушення грошових зобов`язань, передбачені як умовами угоди, так і статтями 549 та 625 ЦК.

Апеляційний суд погоджується з визначенням договірного характеру правовідносин та складом учасників спору Єланецькою селищною радою, як орендодавцем, та ОСОБА_1 , як орендарем.

Повноваження прокурора на пред`явлення позову на захист державного інтересу, який полягає у суворому дотриманні вимог земельного та бюджетного законодавства, та порушених інтересів територіальної громади, яка позбавлена права на отримання платежів до місцевого бюджету, передбачені статтею 23 Закону «Про прокуратуру».

При цьому апеляційний суд не може погодитись з твердженнями апелянта про те, що оскільки орендна плата є формою плати за землю та складовою податку на майно, а її розмір визначається податковими органами, то і учасником спору є саме податковий орган, а спір має публічно-правовий (а не цивільно-правовий характер). Дія в інтересах фіскальної служби, як підстава представництва, прокурором не обгрунтовувалась.

Оцінюючи ці твердження, апеляційний суд виходить з того, що як земельним законодавством, так і Податковим кодексом, про що зазначено вище, право на отримання орендної плати належить саме орендодавцю (стаття 21 Закону №161, стаття 14 Податкового кодексу), тобто власнику землі, а підставою нарахування орендної плати, що здійснює податковий орган, є договір оренди.

Отже, учасниками спору щодо стягнення заборгованості з орендної плати, є орендодавець орган місцевого самоврядування та орендар, а спір між ними має цивільно-правовий характер.

Участь у цьому спорі податкового органу обумовлена виконанням ним функцій контролюючого органу та покладенням обов`язків з адміністрування податків, що є сукупністю рішень та процедур, що визначають інституційну структуру податкових та митних відносин, організовують ідентифікацію, облік платників податків, забезпечують сервісне обслуговування платників податків, організацію та контроль за сплатою податків, зборів, платежів відповідно до порядку, встановленого законом (підпункт 191.1.41 пункту 191.1 статті 191 Податкового кодексу).

Виконання цих функцій податковими органами, на переконання суду, не змінює характер правовідносин та склад його сторін, якими залишаються орган місцевого самоврядування, як власник землі та учасник земельних правовідносин, та орендар фізична особа.

Виконання функцій з розрахунку орендної плати та контролю за додержанням вимог податкового законодавства зумовлює участь податкового органу як третьої особи, яка не заявляє позовних вимог, на стороні орендодавця.

Відповідно до положень статті 19 ЦПК такі спори не мають ознак публічно-правового спору та розглядаються в порядку цивільного судочинства загальними судами.

Оскільки у будь-якому разі власник зелі орган місцевого самоврядування не позбавлений права вимоги орендної плати, представництво його інтересів прокурором є обґрунтованим.

Отже, апеляційний суд не вбачає підстав для висновку про порушення судом першої інстанції правил предметної юрисдикції, а також умов для застосування правил пункту 1 частини 1 статті 255 ЦПК щодо закриття провадження у справі.

При визначенні загального розміру заборгованості (орендна плата, пеня та нарахування за статтею 625 ЦК) апеляційний суд звернув увагу на наявність розбіжностей у розрахунках орендодавця (а.с.15) та даних повідомлень-рішень, сформованих податковим органом (а.с.177).

Проте ГУ ДПС у Миколаївській області як орган, що реалізує державну податкову політику та здійснює контроль за дотриманням вимог податкового законодавства, жодних зауважень щодо розрахунку, доданого до позовної заяви, не зробив. Позов прокурора підтримав в повному обсязі (170-173).

Оскільки розрахований податковим органом розмір заборгованості (орендної плати, пені) перевищує розмір заявлених прокурором вимоги, апеляційний суд не має повноважень на власний розсуд вийти за межі позовних вимог прокурора та позивача. Права платника при цьому не порушені.

Доводів про завищений розмір заборгованості з орендної плати апеляційна скарга не містить.

Відсутні вмотивовані заперечення апелянта і щодо визначення прокурором розміру пені (570,66 грн), 3% річних від простроченої суми за несвоєчасне внесення орендної плати в розмірі (570,66 грн.), та інфляційних втрат (5 675,03 грн.), які підлягають стягненню відповідно до статті 549 та 625 ЦК.

Отже, основний висновок суду першої інстанції про наявність достатніх підстав для задоволення позову та стягнення заборгованості з орендної плати, пені, втрат від інфляції та 3% річних відповідає обставинам справи та вимогам закону.

Оскільки апеляційна скарга не містить доводів, які би спростовували висновки суду або доводили би порушення ним норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд не вбачає підстав для скасування судового рішення та закриття провадження у справі.

Керуючись статями 374, 375, 382, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 24 листопада 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, але за наявності підстав, передбачених статтею 389 ЦПК, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий О.О.Данилова

Судді: Т.Б. Кушнірова

В.В.Коломієць

--------------------------------

повну постанову складено 28 січня 2021 року