Справа № 310/5405/20
РІШЕННЯ

Іменем України

(заочне)

26 січня 2021 року м.Бердянськ

Бердянський міськрайонний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді - Мариніна О.В.,

за участю секретаря судового засідання Мазняк О.Ю.,

позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи, такою, що втратила право користування житловим приміщенням,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням.

Позовні вимоги обґрунтовує наступним. Він є власником житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 . Відповідач по справі ОСОБА_2 , яка зареєстрована в будинку позивача, але фактично не проживає в ньому з 1999 року. На теперішній час відповідач, зі слів її матері, перебуває зі своїм чоловіком в Польщі на заробітках, з реєстраційного обліку добровільно не знімається, комунальні платежі не сплачує. Позивач зазначив, що ця обставина порушує його право власності на свій розсуд володіти, користуватись та розпоряджатися належним йому майном. У зв`язку з вище наведеним у позивача виникла необхідність звернення до суду з позовною заявою.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 на задоволенні позовних вимог наполягав, посилаючись на доводи, викладені в позовній заяві.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилась, про розгляд справи повідомлена, про причини неявки суду не повідомила, відзив на позовну заяву не надала. Тому суд у відповідності до ст. 280 ЦПК України, вважає за можливим провести заочний розгляд справи.

Встановивши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до наступних висновків.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_1 є власником житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 29 червня 1996 року, посвідченого державним нотаріусом Бердянської державної нотаріальної контори Запорізької області Дмитренко М.Р., зареєстрованого в реєстрі за № 3-1411 (а.с.5).

Відповідно до реєстраційного посвідчення від 11 червня 1998 року, Бердянське підприємство з технічної інвентаризації посвідчує, що жилий будинок АДРЕСА_1 , зареєстрований за ОСОБА_1 на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу від 29.06.1996 року (а.с. 6).

Згідно довідки голови вуличного комітету № 13 м. Бердянськ від 31.07.2020 року, ОСОБА_2 , 1983 р.н., зареєстрована по АДРЕСА_1 , але фактично по даній адресі не проживає з 30.03.1999 року по теперішній час (а.с.10).

Судом з`ясовано, що відповідач ОСОБА_2 не є членом сім`ї позивача і тривалий час більш 20 років не проживає у спірному будинку і згідно акту обстеження матеріально-побутових умов сім`ї чоловік відповідачки ОСОБА_3 зареєстрований з 21.04.2015 року по АДРЕСА_2 , в даному будинку його дружина ОСОБА_2 та їх діти мешкають без реєстрації (а.с. 8-9).

Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_4 та ОСОБА_5 підтвердили факт не проживання за адресою: АДРЕСА_1 відповідач ОСОБА_2 з 1999 року.

Згідно ст. 317 ЦК України власникові належить права володіння, користування та розпорядження майном.

Статтею 72 ЖК України визначено, що визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

В судовому засіданні довідкою голови вуличного комітету № 13 м. Бердянськ від 31.07.2020 року встановлено, що з 1999р. відповідач не проживає у вищевказаному будинку більш 20 років, що свідчить про втрату її інтересів до цього житла.

В судовому засіданні достовірно встановлено, що відповідач мав об`єктивну можливість користуватися спірним житловим приміщенням, перешкод йому позивач не чинив.

Згідно положень статей 391, 396 ЦК позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння.

Під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім`ї, попередніми членами його сім`ї, а також членами сім`ї попереднього власника житла. Так, власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення (пункт 3 частини першої статті 346 ЦК) із зняттям останнього з реєстрації.

Усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад, статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР; стаття 405 ЦК), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою.

На підставі ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що є всі підстави для визнання відповідача ОСОБА_2 такою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 , оскільки в ході судового розгляду було достовірно встановлено, що в спірному житлі ОСОБА_2 не проживає.

На основі повно та всебічно з`ясованих обставин справи, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню, оскільки засновані на законі, є обґрунтованими та знайшли своє підтвердження в ході судового розгляду.

Керуючись ст.ст.2, 7, 12, 228-229, 258-260, 263 -265, 268 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи, такою, що втратила право користування житловим приміщенням - задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , такою, що втратила право користування житловим будинком АДРЕСА_1 .

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене протягом тридцяти днів до Запорізького апеляційного суду через Бердянський міськрайонний суд Запорізької області. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Суддя Бердянського міськрайонного суду

Запорізької області О. В. Маринін