27.01.2021 227/3404/20
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

27 січня 2021 року м. Добропілля

Добропільський міськрайонний суд Донецької області у складі:

головуючого судді Корнєєвої В.В.,

при секретарі Голомідовій К.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Добропілля в порядку заочного розгляду цивільну справу за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

ВСТАНОВИВ:

Представник позивача звернувся до суду із позовною заявою про стягнення з відповідача ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором б/н від 30.06.2009 року, в обґрунтування якого зазначив, що відповідач звернувся до банку з метою отримання банківських послуг, в зв`язку з чим підписав заяву від 30.06.2009 року. Відповідач при підписанні анкети-заяви підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Тарифами банку складає між ним та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Банком на підставі укладеного договору було відкрито картковий рахунок із початковим кредитним лімітом у розмірі, що зазначений у довідці про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку, в подальшому кредитний ліміт до 1600,00 грн. Таким чином, банк свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах, передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту, відповідач зобов`язався повернути витрачену частину кредитного ліміту відповідно до умов договору, а саме щомісячними платежами у розмірі мінімального платежу від суми заборгованості, який встановлений договором, але в процесі користування кредитним рахунком відповідач не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями, що має відображення в розрахунку заборгованості за кредитним договором, а також підтверджується випискою по рахунку, яка додається до позовної заяви. В зв`язку з зазначеними порушеннями зобов`язань за кредитним договором та з урахуванням внесених коштів на погашення заборгованості відповідач станом на 14.07.2020 року має заборгованість в розмірі 215241,96 грн. В той же час, представник позивача зазначає, що законодавством не передбачено вимагати від боржника повернення лише повної суми заборгованості, а кредитодавець на свій розсуд може вимагати від боржника будь-яку частину суми заборгованості за кредитом. На підставі викладеного представник позивача просив стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 133545,78 грн., яка складається з: 1456,64 грн. - заборгованості за кредитом; 132089,14 грн. - заборгованості про процентам за період з 30.06.2009 року по 31.01.2019 року, мотивуючи позовні вимоги порушенням з боку відповідача зобов`язань з повернення кредиту, а також стягнути з відповідача на користь позивача понесені витрати по сплаті судового збору в розмірі 2102,00 грн.

Представник позивача у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду цивільної справи повідомлявся належним чином, в матеріалах справи міститься клопотання представника позивача про розгляд справи без його участі.

Відповідач в судове засідання не з`явився, про час, дату та місце розгляду був повідомлений належним чином, доказів поважності своєї неявки або заяви про розгляд справи без його участі до суду не надав.

Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, про час, дату та місце розгляду був повідомлений належним чином, доказів поважності своєї неявки або заяви про розгляд справи без його участі до суду не надав.

Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Згідно ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

З огляду на наведене, керуючись ст.ст. 223, 280 ЦПК України, суд вважає, що відповідач належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи, а тому, за згодою позивача, є підстави для заочного розгляду справи у відсутність відповідача, на підставі наявних у справі доказів, направивши після розгляду справи копію рішення за місцем реєстрації відповідача.

Як вбачається з матеріалів справи, 30.06.2009 року ОСОБА_1 отримав кредитну картку строком дії до 06.12 та йому було встановлено кредитний ліміт в розмірі 500,00 грн. на картковий рахунок, що підтверджується копією анкети-заяви з особистим підписом відповідача, яка долучена до матеріалів справи, а також довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки (а.с. 21, 19). Згідно умов договору, відповідач зобов`язався погашати кредит у порядку та строки відповідно до заяви, сплатити відсотки за користування кредитом на умовах, погоджених сторонами кредитного договору. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» і «Тарифами Банку» складає між ним та Банком Договір, що підтверджується підписом у вищезазначеній заяві. При укладанні договору сторони керувалися ч. 1 ст. 634 ЦК України, згідно якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Зі змісту копії заяви, доданої до позову, вбачається, що при укладенні договору сторони обумовили, що відповідачу буде надано кредитну карту «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» з кредитним лімітом в сумі 500,00 грн., та базовою процентною ставкою за кредитом в розмірі 3,0 % на місяць на залишок заборгованості (а.с. 21). Окрім того, відповідача було ознайомлено про умови кредитування з використанням кредитної картки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», про що свідчить копія довідки про умови кредитування із особистим підписом відповідача (а.с. 22). Таким чином, сторони обумовили розмір кредитного ліміту, а також проценти та інші платежі за користування кредитними коштами, передбачені договором.

З матеріалів справи вбачається, що 30.06.2009 року відповідачу було видано кредитну карту терміном дії - до 06/12, 05.07.2012 року відповідачу було надано нову кредитну картку із строком дії до 03/16 (а.с. 20).

З довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки вбачається, що банком проводилися зміни кредитного ліміту протягом строку дії кредитних карток, виданих відповідачу, зокрема, 24.10.2020 року кредитний ліміт було збільшено до 600,00 грн., 06.12.2010 року - до 700,00 грн., 14.02.2010 року - до 800,00 грн., 13.04.2011 року - до 900,00 грн., 16.06.2011 року - до 1000,00 грн., 23.07.2011 року - до 1200,00 грн., 08.03.2012 року - до 1600,00 грн., 10.12.2012 року кредитний ліміт було зменшено до 1460,00 грн., 31.10.2019 року - до 0,00 грн. (а.с. 19).

Відповідно до умов укладеного договору, позивачем було надано відповідачу кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки, і підтверджується розрахунком заборгованості (а.с. 4-15).

В обґрунтування встановлення та подальших змін кредитного ліміту позивач посилається на п. п. 3.2, 3.3 Договору, на підставі яких відповідач при укладанні договору дав свою згоду щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміни (збільшення або зменшення) за рішенням та ініціативою банку. З виписки з рахунку відповідача вбачається, що останній користувався кредитною карткою, в тому числі здійснював часткове повернення кредитних коштів, зокрема, востаннє поповнення кредитної картки відбулося 16.09.2014 року в сумі 500,00 грн. (а.с. 15 зв.).

Як вказує позивач та що не було спростовано відповідачем, ОСОБА_1 зобов`язання за договором належним чином не виконував, кредит в порядку та сумах, зазначених вище, в повному обсязі не погасив, у зв`язку із чим станом на на 14.07.2020 року має заборгованість в розмірі 215241,96 грн. В той же час, представник позивача зазначає, що законодавством не передбачено вимагати від боржника повернення лише повної суми заборгованості, а кредитодавець на свій розсуд може вимагати від боржника будь-яку частину суми заборгованості за кредитом. На підставі викладеного представник позивача просив стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 133545,78 грн., яка складається з: 1456,64 грн. - заборгованості за кредитом; 132089,14 грн. - заборгованості про процентам за період з 30.06.2009 року по 31.01.2019 року. Зазначена сума заборгованості підтверджується розрахунком заборгованості за договором б/н від 30.06.2009 року, укладеного між ПриватБанком та клієнтом - ОСОБА_1 (а.с. 5-12).

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов`язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно з нормою ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України).

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України). Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України). Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. При цьому в законодавстві визначаються різні поняття як "строк дії договору", так і "строк (термін) виконання зобов`язання" (ст. ст. 530, 631 ЦК України). Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у ст.1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу (ч. 2 ст. 1050 ЦК України).

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно ч. 1 та ч. 2 ст. 207 Цивільного кодексу України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Верховний Суд України у справі № 6-16цс15 від 11 березня 2015 року висловив правову позицію з приводу того, що за частинами першою, другою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Позивач, обґрунтовуючи свій позов посилався на те, що Умови та Правила надання банківських послуг в ПриватБанку є невід`ємною частиною спірного кредитного договору, надавши «Витяг з Умов та правил надання банківських послуг», розміщених на сайті: https://privatbank.ua.

Але, при цьому, суд зазначає, що матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей витяг з Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи анкету-заяву про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг в Приватбанку.

Роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (Банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в Умови та Правила споживчого кредитування. До такого висновку дійшов і Верховний Суд України у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19).

Враховуючи наведене, суд вважає, що витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, які містяться в матеріалах даної справи, без підпису відповідача, не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 30.06.2009 року, а тому відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді умови ніж ті, що зазначені в анкеті-заяві. В той же час, зі змісту заяви, підписаної сторонами, а також довідки про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», яку також було підписано відповідачем, вбачається, що сторонами було узгоджено розмір процентної ставки за користування кредитними коштами, яка на момент укладення договору становила 3,0 % на місяць на залишок заборгованості (а.с. 21 зв., 22).

Таким чином, суд вважає за необхідне прийняти до уваги вказані документи, надані позивачем, оскільки з їх змісту вбачається, що сторони обумовили розмір процентної ставки за кредитним договором, а також порядок погашення заборгованості.

Зі змісту виписки з рахунку відповідача вбачається, що протягом дії кредитного договору (строку дії кредитної картки) банком проводилися зміни кредитного ліміту, в тому числі востаннє 10.12.2012 року кредитний ліміт було встановлено в розмірі 1460,00 грн., відповідач користувався наданими йому кредитними коштами, періодично здійснював часткове повернення кредиту.

Як зазначає представник позивача та що не було спростовано відповідачем через неодноразову його неявку в судові засідання, останнім не було повернуто кредитні кошти, в зв`язку з чим заборгованість за тілом кредиту складає 1456,64 грн. Суд приходить до висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача вказаної суми заборгованості за тілом кредиту.

Щодо стягнення з відповідача процентів за користування кредитом в розмірі 132089,14 грн., які було нараховано за період з 30.06.2009 року по 31.01.2019 року, суд приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог в цій частині, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що відповідачу було видано кредитні картки: 30.06.2009 року № 174649 строком дії до 06/12, а також 05.07.2012 року № 551004 строком дії до 03/16, про що свідчить відповідна довідка позивача (а.с. 20).

За змістом частини 2 статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів (ч.1). Встановлений договором розмір процентів не може бути збільшений банком, іншою фінансовою установою в односторонньому порядку (ч.2). Умова договору щодо права банку, іншої фінансової установи змінювати розмір процентів в односторонньому порядку є нікчемною (ч.3).

Згідно з умовами укладеного між сторонами кредитного договору, процентна ставка за користування кредитом погоджена сторонами у розмірі 3,0% на місяць або 36% річних.

Крім того, з розрахунку заборгованості вбачається, що проценти за користування кредитом нараховані позивачем по 31.12.2019, до стягнення заявлена заборгованість по процентам за користування кредитом з 09.07.2010 по 31.01.2018.

Проте, згідно із умовами Кредитного договору кредит надавався відповідачу з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки, тобто до 31.03.2016 (а.с. 20).

Нарахування процентів після закінчення строку дії кредитного договору суд вважає неправомірним, оскільки після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Оскільки судом встановлено, що остання кредитна картка, на підставі якої відповідач користувався кредитним лімітом, мала строк дії до березня 2016 року, що відповідає строку кредитування, іншого строку дії договору та інших умов виконання зобов`язань сторони не передбачили, суд дійшов висновку про те, що нарахування процентів за кредитним договором після спливу вказаного строку припиняється, що відповідає висновку, викладеному у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, який згідно з ч.4 ст.263 ЦПК України та ч.6 ст.13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» має враховуватися судами. Велика Палата Верховного Суду у вказаній постанові вказала на те, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. З огляду на вказане Велика Палата Верховного Суду відхилила аргументи позивача про те, що на підставі статті 599 та частини четвертої статті 631 ЦК України він мав право нараховувати передбачені договором проценти до повного погашення заборгованості за кредитом.

З наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що станом на 31.03.2016 року розмір процентів, нарахованих за користування кредитом, становив 8642,01 грн. (а.с. 10), і тому саме ця сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Окрім того, позивач зазначає, що заборгованість за відсотками нараховувалася відповідачу з 30.06.2009 року. В той же час, з наданого позивачем розрахунку вбачається, що початком нарахування відсотків є 29.07.2010 року, тому суд вважає за необхідне зазначити, що розмір заборгованості за відсотками в сумі 8642,01 грн., який підлягає стягненню з відповідача нарахований за період з 29.07.2010 року по 31.03.2016 року.

В іншій частині позовних вимог слід відмовити.

Згідно п. 6 ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання, зокрема, як розподілити між сторонами судові витрати.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Як вбачається з матеріалів справи, позивачем при зверненні з позовом до суду було сплачено судовий збір в розмірі 2102,00 грн., що підтверджується відповідним платіжним дорученням. Таким чином з відповідача слід стягнути на користь позивача судовий збір в розмірі 158,95 грн. пропорційно розміру задоволених вимог.

На підставі ст.ст. 526, 530, 549, 611, 615, 629, 1048, 1049, 1054 ЦК України, керуючись ст.ст. 10, 80, 81, 83, 258-259, 263-265, 280-282, 284, 289 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ :

Позов Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , іпн НОМЕР_1 , на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» (01001, м. Київ, вул. Грушевського, 1Д, адреса для листування: 49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 50, код ЄДРПОУ - 14360570) заборгованість за кредитним договором в загальному розмірі 10098 гривень 65 копійок, яка складається з: 1456,64 грн. - заборгованості за тілом кредиту, 8642,01 грн. - заборгованості за нарахованими відсотками за період з 29.07.2010 року по 31.03.2016 року.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , іпн НОМЕР_1 , на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» (01001, м. Київ, вул. Грушевського, 1Д, адреса для листування: 49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 50, код ЄДРПОУ - 14360570) витрати по сплаті судового збору у розмірі 158 гривень 95 копійок.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Направити відповідачу копію заочного рішення суду в порядку, передбаченому ст. 272 Цивільного процесуального кодексу України.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку безпосередньо до Донецького апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Сторони по справі:

Позивач: Акціонерне товариство Комерційний Банк «Приватбанк», , юридична адреса: 01001, м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1Д, адреса для листування: 49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 50;

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , іпн НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 .

Суддя В.В.Корнєєва

27.01.2021