ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 січня 2021 року

м.Суми

Справа №584/880/20

Номер провадження 22-ц/816/182/21

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Собини О. І. (суддя-доповідач),

суддів - Криворотенка В. І. , Ткачук С. С.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк»

на рішення Путивльського районного суду Сумської області від 11 листопада 2020 року в складі судді Токарєва С.М. ухваленого у м. Путивль,

у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

У липні 2020 року Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк»)звернулося до суду з вищевказаним позовом до ОСОБА_1 , мотивуючи позовні вимоги тим, що 16 березня 2007 року ОСОБА_1 , з метою отримання банківських послуг, підписала заяву, в якій підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послу, Тарифами складають між нею та банком договір про надання батьківських послуг.

Унаслідок неналежного виконання позичальником своїх зобов`язань за кредитним договором станом на 03 травня 2020 року утворилась заборгованість у розмірі 26635 грн 55 коп., яка складається із: 19402 грн 73 коп. заборгованість за кредитом, в тому числі: 0,00 грн заборгованість за поточним тілом кредиту, 19402 грн 73 коп. заборгованість за простроченим тілом кредиту, 5488 грн 27 коп. заборгованість за простроченими відсотками, а також штрафи відповідно до пункту 8.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. штраф (фіксована частина), 1244 грн 55 коп. штраф (процентна складова).

Посилаючись на вищевикладене, просить стягнути з відповідача на користь банку заборгованість за кредитним договором у розмірі 26635 грн 55 коп. та судові витрати у розмірі 2102 грн.

Рішенням Путивльського районного суду Сумської області від 11 листопада 2020 року позов АТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором №б/н від 16 березня 2007 року у розмірі 19402 грн 73 коп.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» судовий збір у розмірі 1531 грн 21 коп.

В іншій частині позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішення суду, АТ КБ «ПриватБанк» подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин справи, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду, викладених у рішенні, фактичним обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати судове рішення в частині відмови у стягненні заборгованості за відсотками та ухвалити в цій частині нове судове рішення про задоволення позовних вимог.

Апеляційна скарга мотивована тим, що відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послу та Тарифами банку складають кредитний договір. Отже, відповідач при укладенні кредитного договору був належним чином ознайомлений з його умовами, акцептував пропозицію банку, отримав кредитну картку, користувався кредитними коштами, а також визнав укладення кредитного договору та погодився з його умовами, вчинивши дії, спрямовані на виконання укладеного договору. Вказує, що у анкеті-заяві, підписаній відповідачем, зазначено, що базова процентна ставка становить 22,8% річних з розрахунку 360 днів у році, а тому судом передчасно відмовлено у стягнення заборгованості за простроченими відсотками.

Рішення суду першої інстанції в частині стягнення заборгованості по тілу кредиту та відмови у стягненні штрафів не оскаржується, а тому відповідно до положень ч. 1 ст. 367 ЦПК України колегією суддів не переглядається.

Від ОСОБА_1 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою I розділу V ЦПК України.

Згідно з ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи те, що апеляційна скарга подана на рішення суду з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 16 березня 2007 року між Публічним акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк», правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк», та ОСОБА_1 укладено кредитний договір б/н шляхом підписання відповідачем анкети-заяви, за умовами якого відповідач отримав кредит у розмірі 2500 грн, базова відсоткова ставка становить 22,8% виходячи із розрахунку 360 днів у році, розмір комісії за кредитне обслуговування 1% від суми заборгованості. Також своїм підписом у анкеті-заяві відповідач засвідчила, що вона ознайомлена з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Тарифами Приватбанку (а.с. 7).

До позовної заяви банком додано Умови та правила надання банківських послуг в ПриватБанку», з яких не вбачається, що вони були підписані відповідачем (а.с. 47-52).

Згідно з довідкою АТ КБ «ПриватБанк», між банком та ОСОБА_1 був підписаний кредитний договір, за яким було надано наступні картки: № НОМЕР_1 , дата відкриття 16 березня 2007 року, термін дії 03/13; № НОМЕР_2 , дата відкриття 09 березня 2013 року, термін дії 10/16; № НОМЕР_3 , дата відкриття 23 жовтня 2015 року, термін дії 03/19; № НОМЕР_4 , дата відкриття 29 серпня 2017 року, термін дії 06/21; № НОМЕР_5 , дата відкриття 13 лютого 2019 року, термін дії 11/22 (а.с. 46).

Згідно з довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки оформленої на ім`я ОСОБА_1 , 16 березня 2007 року відбувся старт карткового рахунку № НОМЕР_1 , встановлено кредитний ліміт 21600,00 грн, 05 серпня 2008 року зменшено кредитний ліміт до 4000,00 грн; 22 липня 2009 року зменшено кредитний ліміт до 3760,00 грн; 21 жовтня 2009 року зменшено кредитний ліміт до 3700,00 грн; 16 лютого 2010 року - 3700,00 грн; 16 березня 2013 року збільшено кредитний ліміт до 6000,00 грн, 03 вересня 2014 року збільшено кредитний ліміт до 7000,00 грн; 13 липня 2016 року збільшено кредитний ліміт до 10000,00 грн; 27 жовтня 2016 року збільшено кредитний ліміт до 15000,00 грн, 29 серпня 2017 року збільшено кредитний ліміт до 20000,00 грн, 29 серпня 2017 року зменшено кредитний ліміт до 15000,00 грн; 13 травня 2019 року - зменшено кредитний ліміт - 0,00 грн (а.с. 45).

Згідно з наданим банком розрахунком, заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором б/н від 16 березня 2007 року станом на 03 травня 2020 року становить 26635 грн 55 коп., яка складається із: 19402 грн 73 коп. заборгованість за кредитом, в тому числі: 0,00 грн заборгованість за поточним тілом кредиту, 19402 грн 73 коп. заборгованість за простроченим тілом кредиту, 5488 грн 27 коп. заборгованість за простроченими відсотками, а також штрафів відповідно до пункту 8.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. штраф (фіксована частина), 1244 грн 55 коп. штраф (процентна складова) (а.с. 8-26).

Відмовляючи АТ КБ «ПриватБанк» у задоволенні позовних вимог в частині стягнення заборгованості за простроченими процентами, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано суду розрахунку заборгованості по процентам за користування кредитними коштами, виходячи з базової процентної ставки 22,8% річних, а тому відсутні підстави для задоволення вимоги банку про стягнення заборгованості по процентам у заявленому позивачем розмірі через недоведеність зазначеної суми боргу по відсотках долученим до позовної заяви розрахунком заборгованості.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, оскільки суд дійшов їх правильно встановивши фактичні обставини справи, з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до частин 1 і 2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 ст. 638 ЦК України, встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із ч. 1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом ст. 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Як убачається з підписаної ОСОБА_1 заяви б/н від 16 березня 2007 року, сторонами було погоджено розмір процентної ставки на рівні 22,8% річних.

З наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що процентна ставка щодо використання кредитних коштів збільшувалась банком, зокрема з 01 січня 2013 року до 30 % річних, з 01 вересня 2014 року до 34,80 % річних, з 01 квітня 2015 року до 43,20 % річних.

У ст. 628 ЦК України йдеться про те, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 ст. 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Акціонерним товариством КБ «ПриватБанк», всупереч положенням ст. 81 ЦПК України, не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження того, що з відповідачем було погоджено підвищення процентної ставки до 30%, 34,8% та 43,2% річних.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги, банк надав суду розрахунок заборгованості по процентам за користування кредитними коштами, в якому розмір заборгованості по процентам за період з 01 січня 2013 року по 03 травня 2020 року обрахований, виходячи з підвищених процентних ставок, які в установленому законом порядку з відповідачем не були погоджені.

Крім того, позивачем не надано розрахунку заборгованості за процентами, виходячи з погодженої сторонами процентної ставки на рівні 22,8% річних.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Так, у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц сформовано наступний правовий висновок.

Із запровадженням з 15 грудня 2017 року змін до ЦПК України законодавцем принципово по новому визначено роль суду у позовному провадженні, а саме: як арбітра, що надає оцінку тим доказам та доводам, що наводяться сторонами у справі, та не може діяти на користь будь-якої із сторін, що не відповідатиме основним принципам цивільного судочинства.

Відповідно до пунктів 1, 2, 4, 5, 6, 12 частини 3 статті 2 ЦПК України основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, зокрема, верховенство права; повага до честі і гідності, рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом; змагальність сторін; диспозитивність; пропорційність; відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

Зі змісту статей 10, 11, 12, 13 ЦПК України в узагальненому вигляді, при вирішенні цивільного спору суд керується Конституцією України, законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, застосовує інші правові акти, враховує завдання цивільного судочинства, забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами, особливості предмета спору та ціну позову, складність справи, її значення для сторін та час, необхідний для розгляду справи, покладення доведення обставин, які мають значення для справи, саме сторонами, права яких є рівними, як і покладення саме на кожну сторону ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій та з урахуванням меж заявлених вимог та заперечень та обсягу поданих доказів.

При розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань (частина перша статті 182 ЦПК України).

Тобто саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на доказування суми заборгованості для її відшкодування з іншої сторони, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду без відповідних дій з боку сторони з приводу необхідності надання чи збирання певних засобів доказування.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції позбавлений можливості самостійно визначити чи перевірити розмір заявленої АТ КБ «ПриватБанк» заборгованості по процентам, оскільки тягар доведення обґрунтованості позовних вимог покладено саме на позивача, який не надав суду розрахунку боргу разом з позовною заявою. Не надано позивачем такого розрахунку і суду апеляційної інстанції.

Отже за встановлених обставин справи та вимог закону, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення вимог позову про стягнення заборгованості за процентами за користування кредитними коштами.

Доводи апеляційної скарги не містять підстав для зміни чи скасування рішення суду першої інстанції, яке є законним і обґрунтованим, ухваленим з додержанням норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, апеляційний суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ч. 6 ст. 19, п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України судове рішення у даній справі, як малозначній, виходячи із оскарженої частини рішення суду, не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381 - 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» залишити без задоволення.

Рішення Путивльського районного суду Сумської області від 11 листопада 2020 року в оскаржуваній частині залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий - О.І. Собина

Судді: В.І.Криворотенко

С.С.Ткачук