Справа № 346/1671/21
Провадження № 22-ц/4808/1643/21
Головуючий у 1 інстанції Калинюк О. П.
Суддя-доповідач Пнівчук
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 листопада 2021 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої Пнівчук О.В.

суддів: Бойчука І.В., Томин О.О.

з участю секретаря Петріва Д.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Коломийського міськрайонного суду від 22 вересня 2021 року, у складі судді Калинюка О.П., у справі за позовом Органу опіки і піклування виконавчого комітету Коломийської міської ради в інтересах малолітніх ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про відібрання дітей без позбавлення батьківських прав,

в с т а н о в и в:

У квітні 2021 року орган опіки і піклування виконавчого комітету Коломийської міської ради звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про відібрання дітей ОСОБА_2 та ОСОБА_3 без позбавлення батьківських прав.

Позовні вимоги обґрунтувано тим, що відповідачка ОСОБА_1 яка проживає в АДРЕСА_1 не займається вихованням та утриманням двох її малолітніх дітей: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідачка зловживає алкогольними напоями, в будинку антисанітарія, що стверджується актом обстеження від 02.02.2021 року, складеним комісією у складі працівників служби у справах дітей Коломийської міської ради.

Так, комісія неодноразово проводила обстеження умов проживання даної сім`ї та встановлювала вкрай незадовільні побутові умови. У будинку відсутні належні умови для харчування, сну, навчання та проведення дозвілля дітьми. Для приготування їжі відповідач використовує саморобну електроплиту з оголеними дротами та без захисної поверхні, що загрожує життю та здоров`ю дітей. Не зважаючи на неодноразові зауваження свого ставлення до виконання батьківських обов`язків не змінила.

09 лютого 2021 року на засіданні комісії з питань захисту прав дитини Коломийської міської ради встановлено, що відповідачка ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, внаслідок чого існує загроза життю та здоров`ю дітей.

Згідно з даними листа № 50/01-12 директора Єдиного центру надання реабілітаційних та соціальних послуг міста Коломиї департаменту соціальної політики Коломийської міської ради від 10.02.2021 року сім`я відповідачки перебуває у складних життєвих обставинах, діти проживають у антисанітарних умовах, відповідач часто залишає дітей у зачиненому будинку без нагляду, що загрожує їхньому життю та здоров`ю.

У зв`язку з цим, 25 лютого 2021 року виконавчий комітет Коломийської міської ради прийняв рішення про негайне відібрання малолітніх дітей ОСОБА_2 та ОСОБА_3 негайно відібрано від матері ОСОБА_1 .

Посилаючись на зазначені обставини, позивач просив суд ухвалити рішення про відібрання вказаних дітей від відповідача та передачу дітей позивачу для вирішення питання про їх подальше влаштування.

Рішенням Коломийського міськрайонного суду від 22 вересня 2021 року позов органу опіки і піклування виконавчого комітету Коломийської міської ради задоволено.

Відібрано малолітніх ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від їх матері ОСОБА_1 та передано дітей виконавчому комітету Коломийської міської ради Івано-Франківської області для вирішення питання про їх подальше влаштування.

Стягнуто із ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в сумі 908 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу. Вважає рішення суду незаконним та необґрунтованим, винесеним з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Апелянт вказала, що вона не перебуває на обліку ні в лікаря психіатра, ні в лікаря нарколога.

Із характеристики з навчального закладу вбачається, що діти відвідували школу, чисті та охайні, а також мали необхідне канцелярське приладдя, що свідчить про те, що мати турбувалася про навчальний процес та розвиток своїй дітей.

Апелянт не заперечила, що коли навідались органи опіки та піклування до її помешкання, то там були не найкращі умови для проживання дітей, проте, після відібрання дітей, вона за допомогою небайдужих людей привела приміщення у придатний стан, у будинку є місця для навчання і відпочинку дітей, іграшки, одяг та необхідні умови проживання. Дана інформація підтверджена актом обстеження умов проживання від 21.09.2021 року та фотознімками доданими відповідачкою.

За час перебування дітей у патронатній сім`ї вона робила спроби побачитись з ними, неодноразово писала заяви до органу опіки і піклування та не отримала дозволу, що свідчить про те, що орган опіки і піклування чинить перешкоди у спілкуванні матері з дітьми.

Свідченнями патронатної матері підтверджено, що ОСОБА_1 спілкувалась з дітьми по телефону, після такого спілкування діти не були агресивними та не міняли свою поведінку. Мати не має негативного впливу на дітей.

Судом першої інстанції не взято до уваги, що на даний час дітям нічого не загрожує, вона влаштувалася на офіційну роботу, привела в придатний стан місце проживання, приготувала для дітей місце для навчання та відпочинку, намагається цікавитися життям дітей та бажає надалі виховувати своїх дітей.

Позивачем не доведено тих обставин, що мати жорстоко поводиться з дітьми, а також обставин щодо вживання ОСОБА_1 алкоголю.

Апелянтка просить скасувати рішення суду, а позовну заяву залишити без задоволення.

Орган опіки і піклування виконавчого комітету Коломийської міської ради подав відзив на апеляційну скаргу. Вважає суд ухвали в рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зазначає, що порушення прав дітей у сім`ї ОСОБА_1 були зафіксовані ще у 2017 році, коли служба у справах дітей Коломийської районної державної адміністрації подала до суду позов про відібрання від матері двох дітей без позбавлення батьківських прав.

ОСОБА_1 не змінює своє ставлення до дітей та виконання своїх батьківських обов`язків. Не дотримується рекомендацій, посилаючись на те, що дітям комфортно і вона не бачить загроз їх життю та здоров`ю.

Діти навчалися в Шепарівській гімназії на інклюзивній формі навчання, відстають у розвитку через недогляд матері та неналежні побутові умови та погане харчування.

Вважає, що двох малолітніх дітей не можна повертати матері, бо відсутній запас дров на зиму, наявна велика заборгованість по оплаті за електроенергію.

Відібрання дітей від матері відбувається на один рік, за який відповідачка повинна виправити ситуацію на краще.

Просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суд без змін.

В судовому засіданні апелянта ОСОБА_1 підтримала вимоги апеляційної скарги з наведених у ній мотивів.

Представник органу опіки і піклування виконавчого комітету Коломийської міської ради Івахнюк І.В. доводи апеляційної скарги заперечив, просив рішення суду залишити в силі.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення суду відповідає.

Постановляючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що доказами, наданими стороною позивача, доводиться той факт, що відповідачка протягом декількох останніх років, систематично і умисно ухилялася від належного виконання своїх обов`язків щодо забезпечення належного рівня життя, навчання та виховання своїх дітей, чим створила загрозу для життя, здоров`я, виховання та нормального фізичного та інтелектуального розвитку своїх малолітніх дітей, незважаючи на допомогу та сприяння з боку служби у справах дітей в подоланні складних життєвих обставин. Суд також врахував, що діти отримали належний догляд, виховання та забезпечення лише після їх передачі до патронатної сім`ї.

З таким висновком суду погоджується колегія суддів з огляду на наступне.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є матір`ю малолітніх ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а їх батьком вказаний ОСОБА_4 на підставі ст. 135 СК України (а.с.9,10).

Відповідно до рішення Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 21.03.2017 року, яке набрало законної сили 24.05.2017 року, ухваленого в справі про відібрання вказаних дітей від відповідача, в задоволенні позову відмовлено, однак, попереджено відповідача, що в разі продовження протиправної поведінки до її дітей, діти можуть бути відібрані від неї (а.с. 56).

Згідно з актом обстеження умов проживання від 02.02.2021 року будинок за адресою проживання відповідача в АДРЕСА_1 , знаходиться в занедбаному стані, скло у вікнах розбите, в будинку холодно, відсутні газо- та водопостачання, а також ванна і туалет (а.с. 8).

Згідно службової записки начальника служби у справах дітей Коломийської міської ради від 08.02.2021 року № 23/12-28/01 вказана служба з метою захисту прав вказаних малолітніх та вилучення їх із середовища, яке загрожує їхньому життю та здоров`ю, звернувся до міського голови м. Коломиї з проханням розглянути на комісії з питань захисту прав дитини питання про негайне відібрання від матері ОСОБА_1 двох малолітніх дітей ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . ( а. с. 6,7).

Як убачається з листа № 50/01-12 директора Єдиного центру надання реабілітаційних та соціальних послуг міста Коломиї департаменту соціальної політики Коломийської міської ради від 10.02.2021 року, сім`я відповідачки перебуває у складних життєвих обставинах, діти проживають у антисанітарних умовах, мати належним чином не виконує своїх батьківських обов`язків. Працівниками вказаного центру регулярно надаються соціальні послуги: консультування, психологічна та натуральна допомога, а також залучено меценатів для фінансової підтримки з метою подолання складних життєвих обставин. Мати дітей допомогу приймає, однак, не дотримується рекомендацій, пояснюючи це тим, що дітям комфортно, і вона не бачить загроз їх життю та здоров`ю. В будинку частково наявні вікна, відсутні належні санітарно-гігієнічні умови, діти не доглянуті. Мати часто залишає дітей без нагляду, що загрожує їх життю та здоров`ю. У зв`язку з цим, директор центру просить вжити заходів впливу до ОСОБА_1 та врегулювати питання подальшого перебування дітей в даній сім`ї. (а.с. 11,12).

Рішенням виконавчого комітету Коломийської міської ради № 34 від 25.02.2021 року вирішено негайно відібрати малолітніх від їх матері ОСОБА_1 .

Згідно довідок № 668 та №669, виданих амбулаторією загальної практики сімейної медицини КНП «Коломийський міський центр первинної медико-санітарної допомоги» 31.05.2021 року, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 з 2019 року по 26.02.2021 року за медичною допомогою з приводу соматичних захворювань не зверталися (а.с. 34,35)

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Відповідно до статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

За правилами статті 9 Конвенції про права дитини держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Відповідно до частини сьомої статті 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Статтею 150 СК України визначено обов`язок батьків щодо виховання та розвитку дитини.

Згідно з частинами другою та четвертою статті 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до частини першої статті 170 СК України суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2-5 частини першої статті 164 цього Кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання.

Згідно пунктів 2-5 частини першої статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: - ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; - жорстоко поводяться з дитиною; - є хронічними алкоголіками або наркоманами; - вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва.

У цьому разі дитина передається другому з батьків, бабі, дідові, іншим родичам - за їх бажанням або органові опіки та піклування.

Під час ухвалення рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них без позбавлення їх батьківських прав суд бере до уваги інформацію про здійснення соціального супроводу сім`ї (особи) у разі здійснення такого супроводу.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що факт того, що дитина може бути поміщена в середовище, яке більш сприятливе для її виховання, не виправдовує примусового відібрання її від батьків. Такий захід не можна також виправдовувати виключно посиланням на ненадійність ситуації, адже такі проблеми можна вирішити за допомогою менш радикальних засобів, не вдаючись до роз`єднання сім`ї, наприклад, забезпеченням цільової фінансової підтримки та соціальним консультуванням. Передання дитини під державну опіку слід розглядати як тимчасовий захід, здійснення якого повинно одразу припинитися, коли це дозволять обставини. Це означає, що такий захід не може бути санкціонований без попереднього розгляду можливих альтернативних заходів і повинно оцінюватись у контексті позитивного обов`язку держави вживати виважених і послідовних заходів для сприяння возз`єднання дітей зі своїми біологічними батьками, дбаючи при досягненні цієї мети про надання їм можливості підтримувати регулярні контакти між собою та, якщо це можливо, не допускаючи розлучення братів і сестер (пункти 50, 52 рішення ЄСПЛ від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України»).

Ухвалюючи рішення в справі «М. С. проти України» від 11 липня 2017 року (заява № 2091/13), ЄСПЛ наголосив, що в таких справах основне значення має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення. При цьому ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним.

У рішенні по справі «Мамчур проти України» від 16 липня 2015 року (заява № 10383/09) Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте основні інтереси дитини є надзвичайно важливими.

Відібрання дитини від батьків або одного з них без позбавлення їх батьківських прав є тимчасовим заходом на відміну від позбавлення цих осіб батьківських прав, яке має безстроковий характер. Тому якщо відпадуть причини, які перешкоджали належному вихованню дитини її батьками суд за заявою батьків може постановити рішення про повернення їм дитини, при цьому суд керується інтересами дитини.

Оскільки підставою для відібрання дитини є випадки, при яких залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання, то повернення дитини можливе лише при усуненні зазначених обставин.

Судом встановлено, що відносно відповідачки неодноразово застосовувалось попередження про необхідність зміни ставлення до виховання дітей та створення необхідних умов для їхнього проживання, зокрема рішенням Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 21.03.2017 року попереджено ОСОБА_1 , що в разі продовження протиправної поведінки до її дітей, діти можуть бути відібрані від неї. Крім того орган опіки та піклування здійснює контроль за виконанням матір`ю її батьківських обов`язків.

Встановлено, що будинок за адресою проживання ОСОБА_1 знаходиться в занедбаному стані, в будинку холодно, відсутні газо- та водопостачання, а також ванна і туалет, також відсутній запас дров на зиму, наявна велика заборгованість по оплаті за електроенергію. Таким чином відсутні належні побутові умови для життя дітей. Також діти сильно відстають у розвитку, навчалися на інклюзивній формі навчання.

Також встановлено, що на момент вирішення справи залишення малолітніх дітей ОСОБА_2 та ОСОБА_3 за місцем проживання матері є небезпечним для життя, здоров`я і морального виховання дітей, тому відібрання дітей від матері є виправданим та таким, що здійснюється в інтересах дітей.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У частині першій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Доводи апеляційної скарги про те, що позивачка створила умови для проживання дітей та що вона офіційно працевлаштована, не заслуговують на увагу, оскільки сама апелянтка не заперечує тих обставин, що станом на час прийняття рішення про відібрання у неї дітей умови проживання дітей були неналежними.

Разом з тим, якщо відпадуть причини, які перешкоджали належному вихованню дітей відповідачкою, суд за її заявою може постановити рішення про повернення їй дітей.

Таким чином, надавши відповідну правову оцінку фактичним обставинам щодо тривалості існування негативної для розвитку дітей обстановки, їх психологічного стану, відсутності змін у ставленні матері до виконання своїх обов`язків, а також виходячи з пріоритету якнайкращих інтересів дітей з метою охорони їх фізичного і психічного здоров`я, забезпечення нормального розвитку та права на освіту, суд дійшов обґрунтованого висновку про застосування такого тимчасового заходу як відібрання дитини від матері без позбавлення її батьківських прав.

Інші доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції стосовно установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі "Проніна проти України", N 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

За змістом статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду без змін.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Коломийського міськрайонного суду від 22 вересня 2021 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 26 листопада 2021 року.

Головуюча О.В. Пнівчук

Судді: І.В. Бойчук

О.О. Томин