Єдиний унікальний номер судової справи: 473/388/20
Номер провадження: 22-ц/812/51/21
У Х В А Л А

29 січня 2021 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд в складі судді Крамаренко Т.В., вирішуючи питання про відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 19 жовтня 2020 року, ухваленого у справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (надалі - АТ КБ «ПриватБанк») до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в:

Рішенням Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 19 жовтня 2020 року позовні вимоги АТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 заборгованість за тілом кредиту у сумі 47 629,67 грн., за відсотками на прострочений кредит у сумі 7 994,07 грн., а всього у сумі 55 623, 74 грн. Вирішено питання про судові витрати.

Не погодившись із зазначеним рішенням суду, 12 листопада 2020 року ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу в межах строку на апеляційне оскарження, яка ухвалою Миколаївського апеляційного суду від 20 листопада 2020 року була залишена без руху, а апелянту було надано строк, який не може перевищувати десяти днів з моменту отримання нею копії даної ухвали для усунення зазначених в цій ухвалі недоліків, а саме: доплатити судовий збір у розмірі 649,50 грн. та надати документ, що підтверджує сплату судового збору до апеляційного суду.

20 листопада 2020 року на поштову адресу ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) апеляційним судом було направлено копію вищевказаної ухвали суду ( 167).

17 грудня 2020 року на адресу апеляційного суду повернуто конверт на ім`я ОСОБА_1 з приміткою «адресат відсутній за вказаною адресою» (а.с.1 68- 169).

21 грудня 2020 року повторно на поштову адресу ОСОБА_1 апеляційним судом було направлено копію вищевказаної ухвали суду (номер поштового відправлення 047). Крім того, копію вказаної ухвали також направлено ОСОБА_1 на її електрону адресу ІНФОРМАЦІЯ_1 яку вона вказала в своїй апеляційній скарзі (а.с.170).

Відповідно до інформації з офіційного сайту «Укрпошта» потове відправлення № 047 не вручено ОСОБА_1 та повернуто до апеляційного суду (а.с.171).

Однак, станом на 29 січня 2020 року недоліки апеляційної скарги апелянтом не усунуто, судовий збір не сплачено.

Між тим, як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 поштову кореспонденцію від суду першої інстанції не отримувала, поштові відправлення повертались до суду з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою». Разом з тим, в своїх заявах, апеляційних скаргах ОСОБА_1 свою поштову адресу зазначає як: АДРЕСА_1 , та саме з цієї адреси нею направляються на адресу суду заяви, клопотання та апеляційна скарга.

При цьому, будь - які інші адреси для направлення поштової кореспонденції ОСОБА_1 в апеляційній скарзі не вказала.

У відповідності до ч.1 ст. 131 ЦПК України у разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повітка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться.

Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (РИМ, 4.XI.1950) кожен має право на судовий розгляд своєї справи упродовж розумного строку.

Рішеннями Європейського суду з прав людини визначено, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 07.07.1989 р. у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава - учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. З цього приводу прецедентними є рішення Європейського суду з прав людини у справах «Осман проти Сполученого королівства» від 28.10.1998 р. та «Круз проти Польщі» від 19.06.2001 р. У вказаних Рішеннях зазначено, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

За таких обставин, враховуючи те, що недоліки у наданий суддею строк відповідачкою не усунуто, апеляційну скаргу, відповідно до ст.ст. 185, 357 ЦПК України, необхідно вважати неподаною та повернути особі, яка її подала.

Керуючись ст.ст. 185, 357 ЦПК України, суд,

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 19 жовтня 2020 року, ухваленого у справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором вважати неподаною та повернути особі, яка її подала.

Ухвала набирає законної сили з моменту її постановлення та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання її повного тексту у порядку та випадках передбачених ст. 389 ЦПК України.

Суддя Миколаївського

апеляційного суду Т.В. Крамаренко