КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 листопада 2021 року місто Київ

справа № 758/7276/17

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого судді: Борисової О.В.

суддів: Ратнікової В.М., Левенця Б.Б.

за участю секретаря судового засідання - Савлук І.М.

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_1 на ухвалу Подільського районного суду міста Києва від 17 березня 2021 року про залишення зустрічного позову без розгляду, постановлену під головуванням судді Ларіонової Н.М., у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» про визнання недійсним кредитного договору,-

В С Т А Н О В И В:

У травні 2017 року ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просив стягнути з ОСОБА_1 на свою користь заборгованість у розмірі 14199,08 грн. за кредитним договором №б/н від 13 квітня 2012 року.

У вересні 2017 року відповідач ОСОБА_1 подала до суду зустрічний позов до ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», в якому просила:

визнати договір про надання банківських послуг між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та нею, що виник на підставі анкети-заяви про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг від 13 квітня 2012 року недійсним;

визнати одностороннє підвищення ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» кредитного ліміту на її картковому рахунку незаконним.

Ухвалою Подільського районного суду міста Києва від 17 березня 2021 року зустрічний позов ОСОБА_1 залишено без розгляду.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду першої інстанції, відповідач ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просила оскаржувану ухвалу скасувати.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги посилалася на те, що 24 вересня 2020 року судове засідання по справі не проводилось, оскільки суддя Ларіонова Н.М. перебувала у відпустці. Ця обставина підтверджується відсутністю в матеріалах справи протоколу судового засідання.

Вважає, що повторність її неявки без поважних причин в судове засідання, як підстава для залишення позову без розгляду відсутня.

Зазначала, що залишаючи без розгляду її зустрічну позовну заяву, суд першої інстанції не надав жодної правової оцінки тому факту, що 22 вересня 2020 року, вона подала до суду клопотання про залучення до справи в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача її чоловіка ОСОБА_2 .

Посилалась на те, що твердження суду першої інстанції, що вона не цікавилась вказаною справою не відповідає дійсності.

Вказувала, що факт того, що її клопотання про залучення до участі в справі третьої особи, розглядалось лише 17 березня 2021 року, свідчить про те, що судове засідання, призначене на 24 вересня 2020 року не проводилось.

Відзиву на апеляційну скаргу до Київського апеляційного суду не надійшло.

Сторони в судове засідання не з`явилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином. Від відповідач ОСОБА_1 надійшло клопотання, в якому остання просила розглядати справу у її відсутність.

Колегія суддів вважає за можливе розглядати справу у відсутність осіб, які не з'явилися у судове засідання на підставі ч.2 ст. 372 ЦПК України.

Відповідно до ч.ч.4, 5 ст.268 ЦПК України у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, з`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Залишаючи позов без розгляду, суд першої інстанції виходив з того, що позивач (представник позивача) в судове засідання повторно не з`явився та не подав заяву про розгляд справи за його відсутності.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою Подільського районного суду міста Києва від 14 червня 2017 року було відкрито провадження у справі.

В вересні 2017 року відповідачем поданий зустрічний позов, який ухвалою суду від 27 вересня 2017 року прийнято до провадження Подільського районного суду міста Києва та об`єднано в одне провадження з первісним позовом.

21 травня 2018 року ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» змінило назву на АТ КБ «ПРИВАТБАНК».

Ухвалою суду першої інстанції від 28 вересня 2019 року, яка занесена до протоколу судового засідання підготовче засідання по справі закрито та справу призначено до судового розгляду на 04 лютого 2020 року о 14.00 год.

Про розгляд справи на 04 лютого 2020 року о 14.00 год. представник відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 був повідомлений належним чином, про що свідчить розписка (а.с.132).

Як вбачається з протоколу судового засідання від 04 лютого 2020 року у зв'язку з клопотанням АТ КБ «ПРИВАТБАНК» про відкладення розгляду справи, судове засідання 04 лютого 2020 року було відкладено на 23 червня 2020 року о 12.00 год., про що під розписку була повідомлена ОСОБА_1 (а.с.139).

18 червня 2020 року від ОСОБА_1 до суду першої інстанції надійшло клопотання, в якому остання просила відкласти розгляд справи у зв`язку з непередбачуваними сімейними обставинами (а.с.144).

З протоколу судового засідання від 23 червня 2020 року вбачається, що у зв`язку з клопотанням відповідача ОСОБА_1 розгляд справи було відкладено на 24 вересня 2020 року о 14.00 год.

22 вересня 2020 року відповідач ОСОБА_1 подала до суду клопотання, в якому просила залучити до участі в справі в якості третьої особи її чоловіка - ОСОБА_2 (а.с.148).

Тобто обізнаність ОСОБА_1 про дату, час та місце розгляду даної справи, зокрема, на 24 вересня 2020 року о 14.00 год. підтверджується її клопотанням про залучити до участі в справі в якості третьої особи її чоловіка - ОСОБА_2 .

З довідки складеної секретарем судового засідання від 24 вересня 2020 року вбачається, що відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу технічними засобами не здійснювалося та розгляд справи було відкладено на 17 березня 2021 року о 09.05 год.

Про розгляд справи призначеної на 17 березня 2021 року о 09.05 год. відповідач ОСОБА_1 була повідомлена належним чином, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с.152).

У судове засідання призначене на 17 березня 2021 року о 09.05 год. позивач за зустрічним позовом ОСОБА_1 не з`явилася. Заяву про розгляд справи у її відсутність не подавала.

Частинами першою, другою статті 223 ЦПК України передбачено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку, в тому числі з підстав неявки в судове засідання учасника справи, щодо якого відсутні відомості про вручення йому повідомлення про дату, час і місце судового засідання, та першої неявки в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними.

У разі повторної неявки позивача в судове засідання без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки суд залишає позовну заяву без розгляду, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, і його нез'явлення не перешкоджає вирішенню спору (частина п'ята статті 223 ЦПК України).

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 257 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо належним чином повідомлений позивач повторно не з'явився в судове засідання або не повідомив про причини неявки, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і його нез'явлення не перешкоджає розгляду справи.

Отже, повторна неявка позивача є підставою для залишення позову без розгляду незалежно від причин такої неявки.

Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 22 вересня 2021 року у справі №465/205/17, від 28 жовтня 2021 року у справі №465/6555/16-ц.

Системний аналіз п.3 ч.1 ст.257 ЦПК України та положень ст.223 цього Кодексу свідчить про те, що законодавець диференціює необхідність врахування судом поважності/неповажності явки позивача до суду залежно від того, яке це судове засідання: перше чи повторне. Тобто не вказує на врахування судом поважності причин при повторній неявці позивача до суду. Це пов`язано із дією принципу цивільного судочинства - диспозитивністю, відповідно до якого кожний учасник процесу самостійно розпоряджається наданими йому законом процесуальними правами.

Таким чином, законодавець передбачив баланс захисту прав як позивача, який повторно не з`явилися в судове засідання (незалежно від причин неявки), так і відповідача, який у зв`язку з такою неявкою вимушений витрачати свої час та кошти. Так, для відповідача - це є залишення заяви без розгляду, а для позивача - це право на повторне звернення до суду з тим самим позовом (ч.2 ст.257 ЦПК України).

З огляду на те, що позивачем за зустрічним позовом ОСОБА_1 було допущено повторність (другої підряд) неявки в судове засідання, висновок суду про залишення позову без розгляду не суперечить вимогам чинного законодавства.

Крім того, позивач за зустрічним позовом ОСОБА_1 із заявами про розгляд справи за її відсутності до суду не зверталася.

Колегія суддів звертає увагу на ту обставину, що матеріали справи не містять відомостей про поважність причин неявки у судові засідання призначені на 24 вересня 2020 року та 17 березня 2021 року саме позивача за зустрічним позовом ОСОБА_1 .

А відтак доводи ОСОБА_1 про те, що повторність її неявки без поважних причин в судове засідання, як підстава для залишення позову без розгляду відсутня спростовується вищевикладеним.

Доводи апеляційної скарги про те, що 24 вересня 2020 року судове засідання по справі не проводилось, оскільки суддя Ларіонова Н.М. перебувала у відпустці та ця обставина підтверджується відсутністю в матеріалах справи протоколу судового засідання колегія суддів відхиляє, оскільки доказів на підтвердження того, що 24 вересня 2020 року суддя Ларіонова Н.М. перебувала у відпустці матеріали справи не містять, не надано таких доказів і до апеляційної скарги.

Крім того, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Оскільки, в судове засідання, призначене на 24 вересня 2020 року учасники справи не з`явилися, секретарем судового засідання відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України була складена довідка.

Щодо посилання в апеляційній скарзі на те, що твердження суду першої інстанції, що ОСОБА_1 не цікавилась вказаною справою не відповідає дійсності колегія суддів вважає необхідним зазначити наступне.

Згідно зі статтею 43, 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

На осіб, які беруть участь у справі, покладається загальний обов'язок - добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов'язки. Під добросовісністю необхідно розуміти користування правами за призначенням, здійснення обов'язків у межах визначених законом, недопустимість посягання на права інших учасників цивільного процесу, заборона зловживання процесуальними правами.

Системний аналіз зазначених норм процесуального права дає підстави для висновку, що законодавець диференціює необхідність урахування судом поважності/неповажності причин неявки позивача до суду залежно від того, якою є неявка: першою чи повторною. Така диференціація обумовлена як необхідністю забезпечити дотримання прав позивача на участь у судовому засіданні у разі першої неявки за належного його повідомлення про час та місце судового засідання та поважності причин неявки, так і необхідністю введення певних обмежень з метою дотримання процесуальних строків розгляду справи, прав та інтересів іншої сторони - відповідача, який притягнутий до участі у справі позивачем, а тому саме останній має продемонструвати свій інтерес у як найскорішому розгляді справи, а отже зобов'язаний у розумні інтервали цікавитися провадженням у справі. Саме тому, повторна неявка позивача в судове засідання, незалежно від поважності її причин, дає суду підстави залишити позовну заяву без розгляду, крім випадку, якщо від позивача надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, і його неявка не перешкоджає вирішенню спору по суті.

Таким чином, зазначена норма дисциплінує позивача, як ініціатора судового розгляду, стимулює його належно користуватися своїми правами щоб не допустити затягування розгляду справи.

Подібні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 11 березня 2021 року у справі №558/9/18.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, має тлумачитися з урахуванням верховенства права, яке вимагає, щоб сторони у справі мали ефективний судовий засіб, що давав би їм можливість заявляти про свої громадянські права. Таким чином, це положення втілює «право на суд», право на доступ до якого, тобто право на звернення до суду у цивільних справах, є лише одним аспектом; однак, це аспект, який фактично дає можливість скористатися додатковими гарантіями, викладеними в пункті 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод покликана гарантувати не права, які є теоретичними або ілюзорними, а права, які є практичними та ефективними. Це особливо стосується гарантій, закріплених у статті 6 Конвенції, з огляду на важливе місце, яке в демократичному суспільстві займає право на справедливий суд з усіма гарантіями відповідно до цієї статті. Правила, що регулюють офіційні кроки та строки, які мають бути дотримані при подачі апеляційної скарги або заяв на судовий перегляд, спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя та дотримання, зокрема, принципу правової визначеності.

Європейський суд з прав людини вказав, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов'язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов'язки (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Каракуця проти України», заява № 18986/06, від 16 лютого 2017 року).

Перебіг строків судового розгляду у цивільних справах починається з часу надходження позовної заяви до суду, а закінчується ухваленням остаточного рішення у справі, якщо воно не на користь особи, або виконанням рішення, ухваленого на користь особи. Недотримання строків розгляду цивільних справ порушує конституційне право на судовий захист, гарантований статтею 55 Конституції України, і негативно впливає на ефективність правосуддя та на авторитет судової влади.

Відтак, суд зобов'язаний присікати недобросовісні дії позивача та залишати позов без розгляду у разі повторної неявки належно повідомленого позивача, від якого не надійшло заяви про розгляд справи без його участі. Зазначене забезпечує дотримання судом строків розгляду справи та балансу інтересів сторін спору.

Подібні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 24 квітня 2019 року у справі №757/23967/13-ц.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що висновок суду першої інстанції про наявність правових підстав для залишення зустрічного позову ОСОБА_1 без розгляду відповідає дійсним обставинам справи та вимогам закону.

Оскільки, ухвала суду постановлена з дотриманням норм процесуального права, підстав для її скасування колегія суддів не вбачає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.268, 367, 368, 374, 375, 381-383 ЦПК України, Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Подільського районного суду міста Києва від 17 березня 2021 року -залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий:

Судді: