ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1035/21 Справа № 208/9102/15 Суддя у 1-й інстанції - Івченко Т. П. Суддя у 2-й інстанції - Лаченкова О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 листопада 2021 року Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - Лаченкової О.В.

суддів - Городничої В.С., Петешенкової М.Ю.

при секретарі - Кравченко Р.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпрі

апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 07 вересня 2020 року

по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи: Друга Кам`янська Державна нотаріальна контора Дніпропетровської області, Орган опіки та піклування виконавчого комітету Кам`янської міської ради про визнання недійсним договору купівлі-продажу житлового будинку,-

ВСТАНОВИЛА:

В грудні 2015 року до Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області надійшов позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи: Друга Кам`янська Державна нотаріальна контора Дніпропетровської області, Орган опіки та піклування виконавчого комітету Кам`янської міської ради про визнання недійсним договору купівлі-продажу житлового будинку.

В обґрунтування своїх вимог зазначала, що про наявність оскаржуваного договору купівлі-продажу житлового будинку від 10 грудня 2013 року дізналася тільки в кінці березня 2014 року. На час посвідчення договору у Державного нотаріуса Третьої дніпродзержинської нотаріальної контори Посипанко А.А. вважала, що підписує договір купівлі автомобіля, для чого 09.12.2013року зняла зі свого банківського рахунку № НОМЕР_1 в КБ «ПриватБанк» 5000 гривень. А тому, враховуючи що вона є інвалідом 2-ї групи з 01 квітня 1999 року та інші захворювання, не мала можливості розуміти вимовлених та написаних слів, не розуміла прочитане, що свідчать про неможливість нею самостійно усвідомлювати зміст вказаного документу й надавати об`єктивну оцінку своїм діям. Просила позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Рішенням Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , 3-ої особи Друга Кам`янська Державна нотаріальна контора Дніпропетровської області, Орган опіки та піклування виконавчого комітету Кам`янської міської ради про визнання недійсним договору купівлі-продажу житлового будинку - відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 07 вересня 2020 року по справі №208/9102/15 та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 - задовольнити.

Мотивуючи тим, що судом неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, висновки, викладені у рішенні суду першої інстанції, не відповідають обставинам справи, порушено норми процесуального права та неправильно застосовано норми матеріального права.

У відзиві ОСОБА_4 та ОСОБА_3 на апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 07 вересня 2020 року просить апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 07 вересня 2020 року залишити без змін.

Відзиви від інших учасників справи до апеляційного суду не надходили.

Другою Кам`янською Державною нотаріальною конторою Дніпропетровської області, як правонаступник ліквідованої Третьої Кам`янської Державної нотаріальної контори Дніпропетровської області, - подано клопотання про проведення судового розгляду за їх відсутності(а.с.102, а.с.115 т.3).

Орган опіки та піклування виконавчого комітету Кам`янської міської ради - просили проводити судовий розгляд без участі їх представника, враховуючи потреби та інтереси дитини(а.с.69, а.с113, а.с117 т.3).

Вислухавши доповідь судді, пояснення осіб, які з`явилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що позивачка ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (копія паспорта громадянина України (т.1 а.с.6) на час укладення договору купівлі-продажу житлового будинку 10.12.2013року мала вік 70 років, не була обмежено дієздатною, не визнавалась недієздатною, на обліку у психіатра не перебувала, будь-якого лікування пов`язаного з психічним захворюванням або психіатричною допомогою не проходила.

За станом здоров`я (за загальним захворюванням) ОСОБА_1 з 01.04.1999 року встановлена 2-га група інвалідності безстроково, що підтверджено довідкою МСЕ-ДНА-01 № 083846 (т.1 а.с.12).

Згідно довідки диспансерного психоневрологічного відділення від 24.10.2016року (т.1 а.с.179) ОСОБА_1 , 1943 року народження, на обліку у лікаря-психіатра не перебуває, ознак психічного захворювання при огляді не виявлено.

Відповідно до висновку судово-психіатричної експертизи №173 від 25.10.2016року проведеної на підставі ухвали Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 01.08.2016року (т.1 а.с.182-185), встановити психічний стан і вирішити експертні питання відносно ОСОБА_1 на період складання та підписання нею договору купівлі-продажу від 10 грудня 2013 року, не є можливим.

Рішенням Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 27.04.2018 року (справа №208/1994/17 провадження №2-о/208/87/18) за заявою ОСОБА_5 , яка є донькою позивачки, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнана недієздатною. Рішення набрало законної сили 29.05.2018 року (т.2 а.с.22-23).

Відповідно до довідки Комунального закладу «Кам`янська міська лікарня №1» Дніпропетровської обласної ради від 07.08.2019року №1818/03/04 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , знаходиться на обліку у лікаря психіатра з 2017 року, з діагнозом хвороба Альцгеймера (т.2 а.с.54).

Відповідно до п.23 висновку судово-психіатричної експертизи №693 КНП ХОР "Обласна клінічна психіатрична лікарня №3 Відділення судово-психіатричної експертизи №18" від 07.11.2019року ОСОБА_1 у період часу, якому відповідає укладення договору купівлі-продажу від 10 грудня 2013 року, хронічного, стійкого психічного розладу не виявляла. Відповідно до свого психічного стану була здатною усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними (т.2 а.с.55-61).

Позивачем долучено висновок спеціаліста судово-медичного експерта (комісійний) №58 (т.1 а.с.157-166), проведений за заявою ОСОБА_1 від 18.02.2015 року, експертами КЗ «Дніпропетровське обласне бюро судово-медичної експертизи» ДОР» та висновок ФОП ОСОБА_6 щодо оцінки судово-психіатричного експерта КНП ХОР «Обласна клінічна психіатрична лікарня №3 від 07.11.2019 року № 693 відносно ОСОБА_1 (т. 2 а.с.106-125).

ОСОБА_7 є сином позивача ОСОБА_1 .

Відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 є дітьми ОСОБА_7 , що підтверджено свідоцтвом про народження, та іншими документами (т. 1 а.с. 84-86).

10.12.2013року ОСОБА_1 , як продавцем та ОСОБА_7 , як покупцем укладено договір купівлі-продажу житлового будинку АДРЕСА_1 , розташованого на земельній ділянці кадастровий номер :02:025:0163, який посвідчено державним нотаріусом Третьої дніпродзержинської державної нотаріальної контори Посипанко А.А. від 10.12.2013 року, зареєстровано у реєстрі за №3-1951 (т.1 а.с.8-9).

Відповідно до якого сторони підтвердили щодо досягнення істотних умов договору, щодо предмету, ціни, із зазначенням належності продавцеві майнових прав на предмет договору, відсутності будь-яких майнових прав інших осіб на зазначений будинок, що внаслідок продажу житлового будинку не буде порушено прав та законних інтересів інших осіб, що підтверджено довідкою виконавчого комітету Заводської районної у м.Дніпродзержинську ради Дніпропетровської області виданої 09 грудня 2013 року за №819. Що покупець ОСОБА_7 підтвердив факт що у шлюбі не перебуває, що грошові кошти витраченні ним на придбання житлового будинку не є спільною сумісною власністю (п. 1.5., 1.6. Договору).

Ціна договору визначена сторонами за наслідком отримання звіту про незалежну оцінку оціночної ринкової вартості майна Експертно-консалтингової фірми «Рейтинг» від 30.10.2013 року, яка становить 68570 гривень 00 копійок (п. 2.1. Договору).

Факт передачі обумовленої вартості житлового будинку - ціни договору покупцем продавцю, у сумі 68570 гривень 00 копійок та відсутність будь-яких матеріальних зобов`язань у покупця перед продавцем, на час укладання договору, а саме станом на 10.12.2013 року, підтверджено п. 2.1., 2.2. Договору.

Сторонами договору, у присутності нотаріуса стверджено що вони не визнані недієздатними чи обмежено дієздатними, що цей договір відповідає їх дійсним намірам і не носить характеру фіктивного удаваного правочину, та відсутні обставини, які примусили їх вчинити цей договір на невигідних стосовно них умовах, які їх зрозумілі за суттю і значенням договору, що укладається (п. 4.1. Договору).

Добровільність наміру та дій сторін за договором підтверджена п. 4.3. Договору.

Згідно до п. 4.5. Договору сторонами особисто поставлено підпис у договорі та власноруч прописними буквами зазначено без скорочень прізвище, ім`я та по-батькові сторін, чим сторони підтвердили що вони однаково розуміють значення, умови правочину, та його правові наслідки, з текстом правочину ознайомлені.

Також, судом першої інстанції встановлено, що первинне звернення яке обумовлює намір сторін на укладення оспорюваного договору та обставин, що мали місце на час його посвідчення, до нотаріальної контори та спілкування з нотаріусом Третьої дніпродзержинської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області Посипанко А.А. відбулося у листопаді 2013 року, що підтверджено в запереченнях державного нотаріуса Посипанко А.А. (т.1 а.с.126-128).

14.05.2012 року складено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), замовник ОСОБА_1 (т.1 а.с.132-135).

04.07.2012 року ОСОБА_1 особисто подана заява про визначення кадастрового номеру земельній ділянці за АДРЕСА_1 та визначено кадастровий номер (т.1 а.с.143-144).

24.09.2012 року земельній ділянці за АДРЕСА_1 визначено межі земельної ділянки, та присвоєно кадастровий номер, замовник проведених робіт ОСОБА_1 .

30.10.2013 року ОСОБА_1 особисто звернулася до оцінювача ОСОБА_8 з метою оцінки ринкової вартості домоволодіння АДРЕСА_1 , згідно до договору б/н від 30.10.2013 року, що підтверджено висновком наданим за результатами оцінки, показами свідка ОСОБА_8 , який під час судового розгляду підтвердив особисте звернення за замовленням оцінки ОСОБА_1 .

Копія технічної документації щодо земельної ділянки отримано на замовлення ОСОБА_1 02.12.2013 року (т.1 а.с.132). 04.12.2013 року особисто ОСОБА_1 сплачено 65 гривень у Ат «Імексбанк» у м.Дніпродзержинську як сплату збору за державну реєстрацію земельної ділянки по АДРЕСА_1 (т.1 а.с.144).

06.12.2013 року особисто ОСОБА_1 подана заява про державну реєстрацію земельної ділянки АДРЕСА_1 (т.1 а.с.141).

09.12.2013 року ОСОБА_1 отримано довідку №819 у Виконавчому комітеті Заводської районної у м. Дніпродзержинську ради згідно якої у будинку АДРЕСА_1 склад її сім`ї - ОСОБА_7 (т.1 а.с.131).

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_7 , у віці 42 роки, помер, що підтверджено свідоцтвом про смерть (т.1 а.с.11).

22 квітня 2014 року ОСОБА_1 видана довіреність на представництво її інтересів у судових органах України будь-якої інстанції та в усіх підприємством, установах, організаціях, та інше, яка посвідчена нотаріально приватним нотаріусом Дніпродзержинського міського нотаріального округу Яловою О.М., зареєстрована в реєстрі за №808, зі змісту якої зазначено що ця довіреність підписана особисто ОСОБА_1 у присутності нотаріуса, особу ОСОБА_1 встановлено, дієздатність перевірена (т.1 а.с.92).

22 липня 2014 року ОСОБА_1 видана довіреність на ведення від її імені та в її інтересах оформлення спадкових прав на майно та усіх її справ в усіх судових закладах на ОСОБА_5 , яка посвідчена нотаріально приватним нотаріусом Дніпродзержинського міського нотаріального округу Красношлик В.В., зареєстрована в реєстрі за №1156, зі змісту якої зазначено що ця довіреність підписана після прочитання нотаріусом - особисто ОСОБА_1 у присутності нотаріуса, особу ОСОБА_1 встановлено, дієздатність перевірена (т. 1 а.с. 35).

У серпні 2014 року ОСОБА_1 зверталася із позовом до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , третя особа державний нотаріус Третьої Дніпродзержинської нотаріальної контори Посипанко Анжела Анатоліївна про визнання недійсним договору купівлі-продажу, яка була прийнята судом до провадження, в межах цивільної справи №208/7032/14-ц провадження №2/208/357/15 (т. 1 а.с. 48-51).

Рішенням Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 25 червня 2015 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа державний нотаріус Третьої Дніпродзержинської нотаріальної контори Посипенко А.А. про визнання недійсним договору купівлі-продажу - відмовлено. Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 27.01.2016 року вказане рішення залишено без змін.

Відповідно до вимог ст.ст.202-204 ЦК правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідно до ч.1 ст.215 ЦК підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені чч.1-3, 5 та 6 ст.203 цього кодексу.

Згідно з ч.3 ст.203 ЦК однією із загальних вимог, дотримання якої необхідно для дійсності правочину, є вимога щодо волевиявлення учасника правочину, яке повинно бути вільним та відповідати його внутрішній волі.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна зі сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність з підстав, установлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (ч.3 ст.215 ЦК).

Відповідно до ч.1 ст.225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

З врахуванням вимог ч.1 ст.225 ЦК України, підставою для визнання правочину недійсним має бути встановлена судом абсолютна неспроможність особи в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними.

У п.16 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06 листопада 2009 року №9 роз`яснено, що правила ст.225 ЦК України поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала у такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо).

Для визначення наявності такого стану на момент укладення правочину суд відповідно до статті 105 ЦПК України зобов`язаний призначити судово-психіатричну експертизу за клопотанням хоча б однієї із сторін. Справи про визнання правочину недійсним із цих підстав вирішуються з урахуванням як висновку судово-психіатричної експертизи, так і інших доказів відповідно до статті 89 ЦПК України.

Таким чином, законодавством встановлена імперативна норма для визнання правочину недійсним відповідно до ч.1 ст.225 ЦК України, а саме обов`язкову наявність судово-психіатричної експертизи.

Згідно до правової позиції викладеної у постанові Верховного Суду від 18.08.2019 року справа №311/3823/15-ц, правила ст.225 ЦК поширюються на ті випадки, коли немає законних підстав для визнання громадянина недієздатним, однак є дані про те, що в момент укладення правочину він перебував у такому стані, коли не міг розуміти значення своїх дій або керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове зворушення тощо). Для визначення наявності такого стану на момент укладення правочину суд призначає судово-психіатричну експертизу.

Відповідно до ст. 102 ЦПК України висновок експерта може бути підготовлений на замовлення учасника справи або на підставі ухвали суду про призначення експертизи.

Зазначене узгоджується з правовим висновком, висловленим у постановах Верховного Суду України від 29.02.2012 №6-9цс12, від 28.09.2016 №6-1531цс16 та постановою ВС від 14.11.2018 №61-5896св18.

Справи про визнання правочину недійсним з цих підстав вирішуються з урахуванням як висновку судово-психіатричної експертизи так і інших доказів.

Також відповідно до правового висновку зробленого Верховним Судом у постанові від 11.11.2019 року у справі № 496/4851/14-ц висновок експертизи має бути категоричним та не може ґрунтуватись на припущеннях (частина четверта статті 60 ЦПК України 2004 року, частина 6 статті 81 ЦПК України).

Тлумачення наведених норм права дає підстави для висновку, що для визнання правочину недійсним на підставі, передбаченій частиною першою статті 225 ЦК України, може бути лише абсолютна неспроможність особи в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними.

Викладене узгоджується з правовими висновками, наведеними у постановах Верховного Суду України: від 29 лютого 2012 року у справі №6-9цс12 та від 17 вересня 2014 року у справі №6-131цс14. Такі правові висновки є незмінними.

У постановах Верховного Суду від 5 лютого 2018 року у справі №404/4956/15-ц (провадження №61-1294св18), від 25 липня 2018 року у справі №416/13806/14 (провадження №61-33508св18), колегія суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду також виходила з того, що підставою для визнання правочину недійсним згідно зі статтею 225 ЦК України може бути лише абсолютна неспроможність особи в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними.

Суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що на час укладання спірного договору купівлі-продажу сторонами ОСОБА_1 та ОСОБА_7 були дотримані усі умови для його посвідчення, вчинені всі дії, що передбачені чинним законодавством. Договір підписано в присутності нотаріуса, особи сторін встановлено, їх дієздатність та належність ОСОБА_1 будинку, що відчужуються, перевірено.

Щодо належних та допустимих доказів на підтвердження того, що ОСОБА_1 на момент укладання договору купівлі-продажу житлового будинку АДРЕСА_1 від 10 грудня 2013 року, посвідченого нотаріально державним нотаріусом Третьої дніпродзержинської державної нотаріальної контори Посипанко А.А, зареєстрований в реєстрі за № 3-1951 (т. 1 а.с. 8-9) перебувала у такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо) під час судового розгляду не встановлено та доказами не підтверджено.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог судом першої інстанції взято до уваги проведену у справі судово-психіатричну експертизу №362, якою зроблено висновок про абсолютну спроможність ОСОБА_1 в момент укладання нею договору, а саме 10 грудня 2013 року розуміти значення своїх дій та керувати ними за сукупністю показів свідків, обсягу наданих за вимогою нотаріуса документів, періоду їх підготовки та отримання, за особистим зверненням ОСОБА_1 .

Доводи апеляційної скарги, що судом не враховано висновок спеціаліста судово-медичного експерта (комісійний) №58 (т.1 а.с.157-166), проведений за заявою ОСОБА_1 від 18.02.2015року експертами КЗ «Дніпропетровське обласне бюро судово-медичної експертизи» ДОР» та висновок ФОП ОСОБА_6 щодо оцінки судово-психіатричного експерта КНП ХОР «Обласна клінічна психіатрична лікарня №3 від 07.11.2019 року № 693 відносно ОСОБА_1 (т. 2 а.с.106-125) є безпідставними, оскільки судом встановлено, що на вирішення вказаних експертиз були поставлені питання пов`язанні зі станом зору, здоров`я, можливість розуміти зміст договору самостійно або за додатковим роз`ясненням ОСОБА_1 станом на 10.12.2013 року, які не мають категоричних висновків з прив`язкою до дати, часу і місця події, а містить висновок щодо захворювань порівняно з датою 10.12.2013 року та мають не категоричності щодо неможливості або можливості усвідомлення змісту та надання об`єктивної оцінки своїм діям при складанні договору купівлі-продажу від 10.12.2013 року ОСОБА_1 , підготовкою та збору документів для укладання оспорюваного договору, яке мало тривалий та об`ємний обсяг що потребувало уваги, розуміння та значення дій, їх мети, та оцінки досягнутого результату, самостійного звернення ОСОБА_1 до різних державних та недержавних установ, подачі заяв, сплати зборів та інше.

Суд першої інстанції обґрунтовано не прийняв до уваги рецензію лікаря фізичної особи підприємця ОСОБА_6 на висновок експертизи №693, так як ця рецензія проведена не експертом, а фахівцем, який не попереджався про кримінальну відповідальність, а тому не може бути належним доказом по справі.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що зазначені висновки не є висновком експерта в розумінні ст.102 ЦПК України, та не можуть бути віднесені до доказу згідно до ст.76 ЦПК України.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що допустимих та достовірних доказів які б обґрунтували позицію сторони позивача в ході судового розгляду не встановлено, що на момент укладення договору 10.12.2013 року позивачка ОСОБА_1 до лікарів за допомогою за станом свого психічного здоров`я не зверталася, на обліку у лікарів психіатрів не перебувала. Внаслідок свого віку, захворювань та стану психічного здоров`я визнана недієздатною за Рішенням Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 27.04.2018 року більш ніж через чотири роки після укладання оспорюваного договору.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , суд першої інстанції дійшов до правильного та обґрунтованого висновку, що позовні вимоги не знайшли своє підтвердження в ході судового розгляду та не ґрунтуються на вимогах закону.

Доводи апеляційної скарги є ідентичними доводам зазначеним у позовній заяві, яким суд першої інстанції надав належну оцінку, таким чином висновки районного суду є достатньо аргументованими, а тому апеляційний суд вважає, що повторно відповідати на ті самі аргументи заявника необхідності немає.

Посилання апелянта в апеляційній скарзі на те, що суд першої інстанції безпідставно відмовив у задоволенні позовних вимог, колегія суддів не приймає до уваги оскільки, такі доводи зводяться до викладення обставин справи із наданням коментарів та тлумаченням норм чинного законодавства на власний розсуд, висвітлення цих обставин у спосіб, що є зручним для апелянта, що має за мету задоволення апеляційної скарги, а не спростування висновків суду першої інстанції.

Приведені в апеляційній скарзі доводи про те, що суд не дав оцінки наданим доказам не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вони зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці та особистого тлумачення апелянтом норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст.89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Порушень норм матеріального та процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування чи зміни рішення - не встановлено, а тому апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - без змін.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 07 вересня 2020 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий суддя О.В.Лаченкова

Судді В.С.Городнича

М.Ю.Петешенкова