Справа № 641/5832/20
№ провадження 2/646/556/2021
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
27.01.2021 м.Харків
Червонозаводський районний суд м. Харкова в складі:
головуючого судді - Демченко С.В.,
секретар судового засідання - Хілінський М.І.,
учасники справи:
відповідач - ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики,
30 липня 2020 року адвокат Зольнікова В.О., яка діє в інтересах позивача ОСОБА_1 на підставі договору про надання правової (професійної правничої) допомоги від 05 жовтня 2019 року, звернулась до Комінтернівського районного суду м. Харкова з позовною заявою до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , в якій просить стягнути солідарно з відповідачів на користь позивача суму боргу за договором позики від 12 серпня 2018 року з урахуванням 3% річних у розмірі 205 719,83 гривень та судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 2 057,20 гривень.
В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 12 серпня 2018 року позивач позичила відповідачу ОСОБА_3 у присутності свідка ОСОБА_5 грошові кошти у розмірі 7 000 доларів США, які відповідач зобов`язалась повернути до 18 серпня 2018 року, про що було видано розписку. Однак, у визначений строк відповідач борг не повернула, у зв`язку з чим станом на 23 липня 2020 року виникла заборгованість з урахуванням 3% річних у загальному розмірі 205 719,83 грн., з яких заборгованість за договором - 194 460 гривень, 3% річних - 11 259, 83 грн.
Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 08 вересня 2020 року справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення боргу за договором позики передано на розгляд до Червонозаводського районного суду м.Харкова.
Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13 жовтня 2020 року вищевказану цивільну справу передано в провадження суді Червонозаводського районного суду м.Харкова Демченко С.В.
Ухвалою Червонозаводського районного суду м.Харкова від суду від 15 жовтня 2020 року провадження у справі відкрито, розгляд справи ухвалено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з викликом сторін. Відповідачу запропоновано надати відзив на позовну заяву.
26 листопада 2020 року адвокат Зольнікова В.О. надала до канцелярії суду уточнену позовну заяву, яка була прийнята судом до розгляду, в якій просила стягнути з ОСОБА_3 на користь позивача суму боргу за договором позики від 12 серпня 2018 року з урахуванням 3% річних у розмірі 205 719,83 гривень та судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 2057,20 гривень.
Позивач у судове засідання не з`явилася, про дату, час і місце судових засідань була повідомлена своєчасно та належним чином, причини неявки суду не повідомила.
Представник позивача - адвокат Зольнікова В.О. у судове засідання не з`явилася, надала до канцелярії суду заяву, у якій позовні вимоги підтримала та просила суд їх задовольнити, не заперечувала проти розгляду справи за її відсутності та ухвалення заочного рішення.
Відповідач у судове засідання повторно не з`явилася, про дату, час і місце судових засідань була повідомлена своєчасно та належним чином, причини неявки суду не повідомила, правом надання відзиву на позовну заяву не скористалася, заяв про відкладення розгляду справи не подавала.
Оскільки сторони у судове засідання не з`явились, у відповідності до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалось.
Відповідно до ухвали суду від 15 жовтня 2020 року враховуючи, що в справі є достатні дані про права і взаємовідносини сторін, відповідач належним чином повідомлений про місце і час судового засідання, суд розглядає справу у відсутності відповідача та згідно з ч.4 ст.223 ЦПК України постановляє заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.
Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з таких підстав.
Судом встановлено, що 12 серпня 2018 року ОСОБА_2 у присутності свідка ОСОБА_5 отримала під розписку від ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 7 000 доларів США., які зобов`язалась повернути у строк до 18 серпня 2018 року.
У визначений сторонами строк відповідач позичені нею грошові кошти позивачу не повернула.
Відповідно до офіційного курсу НБУ станом на 23 липня 2020 року 7 000 доларів США дорівнюють 194 460 гривень.
Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Положеннями ст.12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.
Статтею 15 ЦК України визначено право кожної особи та захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Отже, об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес і саме воно є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Такі способи захисту передбачені статтею 16 ЦК України.
У статті 202 ЦК України міститься визначення правочину - це дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Згідно зі ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
За змістом ст. 1046 ЦК України договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Статтею 1047 ЦК України передбачено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.
Зі змісту ч. 2 ст. 1047 ЦК України слідує, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
У постанові Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі №6-63цс13З зроблено правовий всиновок, що за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи його укладення, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Суд, досліджуючи боргову розписку чи договір позики, повинен виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.
Наявність оригіналу розписки в кредитора свідчить про існування невиконаного зобов`язання. (Постанова Верховного Суду України від 25 квітня 2012 р. у справі № 6-24ц12).
На підтвердження зобов`язань відповідача, позивачем був наданий для приєднання до матеріалів справи оригінал розписки від 12 серпня 2018 року, зі змісту якого слідує, що сторонами в письмовій формі зафіксовані істотні умови договору позики, а саме: предмет позики - грошові кошти, дата отримання та строк повернення коштів.
Факт знаходження оригіналу розписки у позивача підтверджує наявність невиконаного боргового зобов`язання відповідача перед позивачем.
Відповідно до вимог ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
З наданої позивачем боргової розписки слідує, що договір позики був укладеній у іноземній валюті - долларах США.
Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (ч.2 ст.192 ЦК України).
Відповідно до частини першої статті 533 ЦК України грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях.
Отже, гривня як національна валюта вважається єдиним законним платіжним засобом на території України.
Разом з тим частина друга статті 524 ЦК України допускає, що сторони можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті.
Згідно з ч.2 ст. 533 ЦК України, якщо в зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті в гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.
Відповідно до ч. 1 ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.
У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Отже, як встановлено судом, позивач надав відповідачу грошові кошти, про що свідчить боргова розписка, однак відповідач належним чином не виконав свої зобов`язання перед позивачем, тому з нього підлягає стягненню сума боргу за договором позики у розмірі 7000 доларів США, що відповідно до офіційного курсу НБУ станом 23 липня 2020 року становить 194 460 грн.
Крім того, позивач просить стягнути з відповідача 3 % від суми боргу за кожен день прострочення.
Згідно з ч.1 ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
Зі змісту ч.2 ст. 625 ЦК України випливає, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 січня 2019 року по справі № 373/2054/16-ц вказала, що оскільки стаття 625 ЦК України розміщена в розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України, то вона поширює свою дію на всі зобов`язання, якщо інше не передбачено в спеціальних нормах, які регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань. Передбачене частиною другою статті 625 ЦК України нарахування 3% річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації від боржника. У ч.2 ст. 625 ЦК України прямо зазначено, що 3% річних визначаються від простроченої суми за весь час прострочення. Тому при обрахунку 3% річних за основу має братися прострочена сума, визначена у договорі чи судовому рішенні, а не її еквівалент у національній валюті України.
Отже, 3% річних розраховуються з урахуванням боргу у розмірі 7000,00 доларів США, помноженого на кількість днів прострочення, які вираховуються з дня, наступного за днем, передбаченим у договорі для його виконання, а саме з 19 серпня 2018 року.
Оскільки на день подачі позову боргове зобов`язання не виконане, 3% річних за період з 19 серпня 2018 року по 23 липня 2020 року становлять (7 000 доларів США (сума заборгованості) х 0,03 (розмір проценту за кожен день прострочення) / 365 х 705 ( кількість днів прострочення) = 405, 62 доларів США, що еквівалентно 11 259,83 грн.
З урахуванням того, що на час розгляду справи судом відповідачем не надано даних, що свідчать про погашення суми боргу, а також будь-яких заперечень з приводу наявної суми заборгованості та здійснених позивачем розрахунків заборгованості, з огляду на те, що зобов`язання відповідачем не виконується належним чином, суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги, стягнувши з відповідача суму заборгованості за договором позики від 12 серпня 2018 року з урахуванням 3% річних у розмірі 205 719,83 грн.
Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України та стягує з відповідача на користь позивача витрати по сплаті судового збору в розмірі 2 057, 20 гривень.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12, 78, 80, 81, 141, 263-265 ЦПК України, суд -
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу - задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму боргу за договором позики від 12 серпня 2018 року з урахуванням 3% річних у розмірі 205 719 (двісті п`ять тисяч сімсот дев`ятнадцять) гривень 83 (вісімдесят три) копійки.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 2 057 (дві тисячі п`ятдесят сім) гривень 20 (двадцять) копійок.
Заочне рішення може бути оскаржено позивачем протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення або з дня складення повного судового рішення у разі оголошення вступної та резолютивної частини рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до Харківського апеляційного суду через Червонозаводський районний суд м. Харкова.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано відповідачем протягом тридцяти днів з дня складення рішення суду.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Позивач -ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 , зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування): АДРЕСА_1 .
Відповідач -ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , паспорт НОМЕР_2 , виданий Червонозаводським РВ УМВС України в Харківській області 14 грудня 1999 року, зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування): АДРЕСА_2 .
Повний текст рішення складений без проголошення 27 січня 2021 року.
Суддя С.В. Демченко