Провадження № 2/161/3152/21
ЛУЦЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 листопада 2021 року Луцький міськрайонний суд Волинської області

в складі: головуючого судді Пушкарчук В.П.

при секретарі Фурман Ю.В.

розглянувши в загальному позовному провадженні в залі суду в м. Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Ірина Михайлівна про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню,

В С Т А Н О В И В:

25.06.2021 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Ірина Михайлівна про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Свій позов мотивує тим, що за виконавчим написом за № 10572 від 01.12.2016 р., вчиненим приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Ірина Михайлівна, із ОСОБА_1 , як боржника, стягується на користь ПАТ Комерційний «Приватбанк» заборгованість у розмірі 332 262.52 грн., яка виникла на підставі кредитного договору № SAMDN7614. 13.05.2019 року старшим державним виконавцем Другого відділу державної виконавчої служби міста Луцька Головного територіального управління юстиції у Волинській області Біловою В.А. була винесена постанова про відкриття виконавчого провадження ВП № 59082116 про примусове виконання виконавчого напису № 10572 виданого 10.12.2016 року. Стверджує, що виконавчий напис нотаріусом був вчинений з порушенням норм чинного законодавства.

Ухвалою суду від 02 серпня 2021 року вказану позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито загальне позовне провадження та призначено розгляд справи у судовому засіданні.

Представник позивача до початку судового засідання подав заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує повністю та просить суд їх задовольнити.

Представник відповідача у судове засідання не з`явився. Попередньо подав на адресу суду відзив на позовну заяву, у якому просив у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити у повному обсязі та розгляд справи здійснити за відсутності відповідача.

Третя особа в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки не повідомив. За погодженням представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України.

Відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши подані суду докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення з таких підстав.

Судом встановлено, 07 липня 2009 року між Позивачем та ПАТ КБ «Приватбанк» було укладено договір № SAMDN7614 про відкриття картрахунку та обслуговування платіжної картки.

Згідно пункту 1.1. договору Банк надав Позичальнику карту з кредитним лімітом у розмірі 100 000,00 грн., термін дії картки один рік. У відповідності до пункту 2.3. термін дії кредитного ліміту відповідає терміну дії картки.

01.12.2016 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Іриною Михайлівною вчинено виконавчий напис, який зареєстрований у реєстрі за № 10572, за яким пропонується стягнути з Позивача грошові кошти в сумі 332 262.52 грн., які є його боргом за кредитним договором № SAMDN7614 від 07.07.2009 року. За виконавчим написом запропоновано задовольнити вимоги Відповідача, стягнути з Позивача включно суму у розмірі: 90 162.72 грн. залишок заборгованості за кредитом; 224 658.73 грн. залишок заборгованості за відсотками; 15 741.07 грн. штраф; 1 700.00 грн. витрат за вчинення вказаного виконавчого напису.

13.05.2019 року старшим державним виконавцем Другого відділу державної виконавчої служби міста Луцька Головного територіального управління юстиції у Волинській області Біловою В.А. була винесена постанова про відкриття виконавчого провадження ВП № 59082116 про примусове виконання виконавчого напису № 10572 виданого 01.12.2016 року.

Надаючи правову оцінку фактичним обставинам справи, суд виходить з таких норм права.

У статті 88 Закону України "Про нотаріат" зазначено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років.

Із оскаржуваного виконавчого напису вбачається, що нотаріус керувався ст. 87-89 Закону України "Про нотаріат" та п. 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 1172 від 29 червня 1999 року.

Відповідно до п.2 вказаного Переліку, для одержання виконавчого напису по виконанню кредитних договорів, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями, додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості.

Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником.

Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем.

Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.

З урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури його вчинення, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами у повному обсязі чи в їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису.

Суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.

Оскільки, безспірною заборгованістю є заборгованість боржника, яка виключає можливість спору з боку боржника щодо її розміру, строку, за який вона нарахована, тощо, то і документи, які підтверджують її безспірність і на підставі яких нотаріус здійснює виконавчий напис, мають бути однозначними, беззаперечними та підтверджувати наявність у боржника заборгованості перед кредитором саме в такому розмірі, тому за вказаних обставин, відсутні підстави вважати, що заборгованість була безспірною.

Разом з тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів.

Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 05 липня 2017 року № 6-887цс17 та постанові Верховного Суду у справі № 207/1587/16 від 19 вересня 2018 року (провадження № 14-12559св18).

Подані банківською установою документи не підтверджують безспірність заборгованості, оскільки про наявність спору щодо заборгованості свідчить те, що у виконавчому написі зазначені суми зі стягнення як самого тіла кредиту, так і процентів, які в свою чергу розраховуються у відсотковому відношенні до боргу і можуть бути оспорені.

Ст. 88 «Про нотаріат», а також п. 3.1. Порядку передбачено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Інший строк давності для вчинення виконавчого напису нотаріусом повинен бути прямо передбачений саме законом, і не може бути змінений домовленістю сторін.

Строк для звернення до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису в контексті застосування положень статті 88 Закону України «Про нотаріат» безпосередньо пов`язаний із позовною давністю, встановленою ЦК України. Фактично законом визначено, що строк для звернення до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису є таким самим, що й позовна давність для звернення до суду. Таким чином, різниця у правовій природі цих строків не має значення у цьому контексті.

Строки, протягом яких може бути вчинено виконавчий напис, обчислюються з дня, коли у стягувача виникло право примусового стягнення боргу.

Судом встановлено, що договір укладено 07.07.2009 року. Згідно пункту 1.1. договору Банк надав Позичальнику карту з кредитним лімітом у розмірі 100 000,00 грн., термін дії картки один рік. У відповідності до пункту 2.3. термін дії кредитного ліміту відповідає терміну дії картки.

Таким чином у відповідача виникло право примусового стягнення боргу з 08.07.2010 року, однак виконавчий напис вчинено лише 01.12.2016 р., отже виконавчий напис вчинено за межами трьох років. Строк вчинення виконавчого напису є таким самим, що й позовна давність.

Крім того, Відповідач вже реалізував своє право на стягнення заборгованості, що підтверджується, рішенням від 16 січня 2012 року Індустріального районного суду м. Дніпропетровська у справі № 0417/2-835/2012, яким було задоволено позовні вимоги про стягнення солідарно за договором № SAMDN7614 від 07.07.2009 року суми заборгованості в розмірі 99306.36 грн.

Зважаючи на вищевикладене, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову ОСОБА_1 про визнаннявиконавчого напису, вчиненого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Іриною Михайлівною 01 грудня 2016 року, зареєстрований за № 10572, за яким запропоновано стягнути грошові кошти у загальній сумі 332 262.52 грн грн. з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» за договором № SAMDN7614 від 07.07.2009 року таким, що не підлягає виконанню.

Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 908 грн.

На підставі ст.ст. 15, 16, 18 ЦК України, ЗУ «Про нотаріат», керуючись ст.ст. 10, 11, 141, 247, 263-265 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Позов задовольнити.

Визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис вчинений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Іриною Михайлівною 01 грудня 2016 року та зареєстрованого за № 10572, за яким запропоновано стягнути грошові кошти у загальній сумі 332 262.52 грн. з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» за договором № SAMDN7614 від 07.07.2009 року.

Стягнути з Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору в сумі 908 (дев`ятсот вісім) грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 (адреса проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ).

Відповідач: Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (місцезнаходження: 01001, м. Київ, вул. Грушевського, 1Д; );

Третя особа: Приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Ірина Михайлівна (місцезнаходження робочого місця: 49000, м. Дніпро, вул. Центральна, 6, офіс 9).

Рішення в повному обсязі складено 26 листопада 2021 року.

Суддя Луцького міськрайонного

суду Волинської області В.П. Пушкарчук