Справа № 278/2099/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 листопада 2021 року м. Житомир

Житомирський районний суд Житомирської області у складі головуючого судді Дубовік О.М., за участю секретаря судового засідання Ярошовець В. Б., розглянувши за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Новогуйвинського виробничого житлового ремонтно-експлуатаційного комунального підприємства про захист прав споживачів та скасування неправомірно нарахованого боргу за послуги центрального теплопостачаня, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася з даною позовною заявою, за змістом якої просить суд ухвалити рішення про визнання неправомірними дій відповідача щодо нарахування заборгованості за надання послуг опалення належної позивачу квартири АДРЕСА_1 , зобов`язати відповідача скасувати нараховану суму такої заборгованості та не проводити нарахування оплати за опалення такої квартири.

В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначила, що є власником вказаної квартири та відповідно до рішення сільської ради від 2006 року їй було погоджено від`єднання від мереж централізованого теплопостачання з одночасним влаштуванням індивідуальної системи опалення та гарячого водопостачання, що було реалізовано встановленим порядком. У квартирі на даний час відсутні опалювальні прилади для обігріву місць загального користування та труб для теплопостачання, однак відповідач протиправно, в порушення вимог закону виставляє з 2019 року платіжки позивачу за опалення місць загального користування в той час, як позивач таких послуг не отримує.

Ухвалою від 28.07.2021 року у справі відкрито загальне позовне провадження.

Як позивач, та і представник відповідача подали до суду заяви, якими просили розгляд справи проводити без їх участі, позивач позов підтримала та просила його задовольнити.

Судовий розгляд цієї справи здійснено на підставі наявних у суду матеріалів. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, що відповідає правилам, встановленим реченням другим ч. 2 ст. 247 ЦПК України.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні фактичні обставини і відповідно ним правовідносини.

Позивач зазначає, що є власником квартири АДРЕСА_1 .

Крім цього, позивач стверджує, що рішенням сільської ради від 2006 року їй було погоджено від`єднання від мереж централізованого теплопостачання з одночасним влаштуванням індивідуальної системи опалення та гарячого водопостачання, що було реалізовано встановленим порядком.

У відповідності до рішення №35 від 14.03.2006 року Новогуйвинської селищної ради Житомирського району було прийнято рішення створити комісію при виконкомі селищної ради з розгляду питань, пов`язаних з відключенням споживачів від мереж централізованого опалення та гарячого водопостачання (а.с. 5)

На замовлення ОСОБА_2 розроблено робочий проект газопостачання житлового будинку АДРЕСА_2 (а.с. 6-7).

У квартирі позивача, що розташована на п`ятому поверсі будинку, на даний час відсутні опалювальні прилади для обігріву місць загального користування та труб для теплопостачання, а відтак остання не отримує послуги, за які позивач нараховує заборгованість.

Втім, з 2019 року відповідач, на переконання позивача, протиправно та в порушення вимог закону нараховує заборгованість за опалення місць загального користування.

У зв`язку з цим ОСОБА_1 18.02.2021 року звернулася до відповідача з проханням перерахунку боргу за послуги теплопостачання з 2019 року по даний час.

У відповідь на таке звернення позивача остання отримала відповідь від 02.03.2021 року №44, якою відповідач зазначив, що у відповідності до п. 28 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, споживачі, які встановили у квартирі багатоквартирного будинку індивідуальні (автономні) системи опалення, квартирні засоби обліку теплової енергії, оплачують послуги з централізованого опалення місць загального користування будинку відповідно до методики, що затверджується центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства. А тому, керуючись діючим законодавством, відповідач здійснює нарахування за спожиту енергію на опалення місць загального користування будинку (а.с. 8-9).

У підтвердження нарахування заборгованості позивачем долучено до позовної заяви відповідні квитанції (а.с. 20-25, 34).

Відповідач подав відзив на позовну заяву, яким просив відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

В обґрунтування відзиву зазначено наступне. Належна позивачеві квартира знаходиться в багатоповерховому будинку, який обладнаний системою централізованого теплопостачання, надавачем такої послуги є відповідач. Внутрішньобудинкові мережі централізованого опалення належать до інженерного (технічного) обладнання житлового будинку та є його невід`ємною частиною.

На вводі в житловий будинок встановлено будинковий засіб обліку теплової енергії. Відповідач забезпечує відповідність кількісних та якісних характеристик послуги на межі внутрішньобудинкових систем багатоквартирного будинку та інженерно-технічних систем приміщення споживача. Відповідачем не надається окрема послуга з опалення місць загального користування (далі МЗК), а надає послуги з постачання теплової енергії, обсяг такої, в тому числі витраченої на опалення МЗК та допоміжних приміщень будівлі, визначається та розподіляється між споживачами багатоквартирного будинку відповідно до п. 2 розділу ІІІ Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженої наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України 22.11.2018 року №315.

Таким чином, незважаючи на укладення чи не укладення споживачем договору на теплопостачання МЗК, за умови отримання ним відповідних послуг, він несе обов`язок щодо оплати отриманої теплової енергії.

Позивач відповіді на відзив не подала, обставин, викладених у відзиві, не спростувала.

Однак, до заяви про розгляд справи без її участі, долучила акти від 16.09.2021 року №10, з якого вбачається, що в належній позивачу квартирі труби системи опалення в наявності, не утеплені (не ізольовані) та №11, з якого вбачається, що в належній позивачу квартирі батарея опалення в наявності, але відключена від центральної мережі теплопостачання будинку. Позивач від підпису обох вказаних актів відмовилась. До зазначених актів долучено відповідні фото.

Проаналізувавши фактичні обставини справи суд дійшов висновку про необхідність застосувати наступні положення законодавства України.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України).

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч. 1 - 4 ст. 12 ЦПК України).

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1 ст. 13 ЦПК України).

Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України).

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 2 ст. 77 ЦПК України).

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України).

Статтею 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Пунктом 2 частини 2 статті 8 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що виконавець комунальної послуги зобов`язаний готувати та укладати із споживачем договори про надання комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов їх виконання згідно з типовим договором.

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 7 даного Закону індивідуальний споживач зобов`язаний укладати договори про надання житлово-комунальних послуг у порядку і випадках, визначених законом.

Разом з тим, ч. 4 ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» встановлено, що з пропозицією щодо укладання договору про надання комунальних послуг або внесення змін до нього може звернутися будь-яка сторона, надавши письмово другій стороні проект відповідного договору (змін до нього), складений згідно з типовим договором.

Таким чином, вищевказане свідчить, що законодавство надає таке право як споживачу комунальної послуги, так і виконавцю.

Згідно до абз. 3 ч. 4 ст. 13 вказаного Закону якщо протягом 30 днів після отримання проекту договору (змін до нього) виконавець комунальної послуги, який одержав проект договору (змін до договору) від споживача (іншої особи, яка відповідно до договору або закону укладає такий договір в інтересах споживача), не повідомив про свою відмову від укладання договору (внесення змін) та не надав своїх заперечень або протоколу розбіжностей до нього і при цьому не припинив надання комунальної послуги цьому споживачу (або в інший спосіб засвідчив свою волю до надання відповідної комунальної послуги споживачу), договір (зміни до нього) вважається укладеним у редакції, запропонованій споживачем (іншою особою, яка відповідно до договору або закону укладає такий договір в інтересах споживача), якщо інше не передбачено цим Законом.

Частиною 1 статті 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 20.04.2016 р. у справі № 6-2951цс15, в якій суд зазначив, що споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Згідно до ч. 6 ст. 10 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» обсяг теплової енергії, витраченої на опалення місць загального користування та допоміжних приміщень будівлі, а також на забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення та гарячого водопостачання, розподіляється відповідно до правил, встановлених цією статтею, також на власників (співвласників) приміщень, обладнаних індивідуальними системами опалення та/або гарячого водопостачання.

Правовідносини між суб`єктом господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальних послуг (виконавець) і фізичною особою та юридичною особою (споживач), яка отримує або має намір отримувати послуги з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення (послуги) регулюються Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної і гарячої води, затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року №630.

Відповідно до пункту 28 зазначених Правил споживачі, які встановили у квартирі багатоквартирного будинку індивідуальні (автономні) системи опалення, оплачують послуги з централізованого опалення місць загального користування будинку відповідно до методики, що затверджується центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства.

Відтак, пункт 28 Правил є спеціальною нормою, яка регулює порядок розрахунку споживачами, які встановили у квартирі багатоквартирного будинку індивідуальні (автономні) системи опалення, за послуги з централізованого опалення місць загального користування будинку.

Згідно Закону України «Про житлово-комунальні послуги» розрахунок нарахувань за послуги з постачання теплової енергії здійснюється на підставі Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженої наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 22.11.2018р. № 315.

Вищезазначена Методика встановлює порядок визначення обсягів спожитої у будівлі теплової енергії на опалення житлових та нежитлових приміщень, які є самостійними об`єктами нерухомого майна, опалення місць загального користування, гаряче водопостачання (у разі обліку теплової енергії у гарячій воді), забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення та гарячого водопостачання (за наявності циркуляції); обсягів холодної, гарячої води, витраченої на загальнобудинкові потреби; обсягів холодної та гарячої води, спожитої споживачами, приміщення яких не оснащені вузлами розподільного обліку; порядок розподілу обсягів спожитих комунальних послуг з постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання (далі - комунальні послуги), визначає вимоги до приладів-розподілювачів теплової енергії, поправкові коефіцієнти для розподілу обсягу спожитої теплової енергії між окремими споживачами у будівлях, оснащених вузлами комерційного обліку теплової енергії та/або гарячої, та/або холодної води, де налічуються два та більше споживачів.

Відповідно до ч. 2 ст. 382 ЦК України усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав.

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у справі №311/3489/18 дійшов висновку, що відключення від мереж централізованого опалення та гарячого водопостачання не є підставою для звільнення мешканців від такої участі.

З огляду на викладене правовідносини, що склалися між сторонами, є грошовим зобов`язанням, в якому, серед інших прав і обов`язків сторін, на боржників покладено виключно певний цивільно-правовий обов`язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора (частина перша статті 509 ЦК України) - вимагати сплату грошей за надані послуги.

Отже, виходячи з юридичної природи правовідносин сторін як грошових зобов`язань, на них поширюється дія частини другої статті 625 ЦК України як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання.

Враховуючи вищевикладене, на основі з`ясованих обставин, на які посилався позивач, як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, а також виходячи з критеріїв розумності та справедливості, суд дійшов до висновку про відмову у задоволення позову.

Так, під час розгляду справи судом встановлено, що зазначений позивачем спосіб захисту не відповідає вимогам ст. 16 ЦК України, а тому є неналежним способом захисту прав, що також зазначено в правовій позиції Верховного Суду України, викладеній в постанові від 08 квітня 2020 року у справі №462/5885/16-ц, провадження № 61-909св17 з якої слідує, що оспорювання правильності нарахування розміру плати за певні види житлово-комунальних послуг (заборгованості за такими), що є різновидом претензії, - чинним законодавством як спосіб захисту не передбачений, споживачі вправі у випадку пред`явлення до них вимог про стягнення таких нарахувань заперечувати стосовно них з наданням відповідних доказів.

Спосіб захисту, зазначений позивачем при зверненні до суду з вказаним позовом, є неналежним та не відповідає вимогам чинного законодавства, а заявлені вимоги ОСОБА_1 не є самостійним предметом судового розгляду та можуть бути розглянуті судом у разі звернення відповідачем до суду щодо стягнення заборгованості за отримання теплової енергії на опалення в частині оплат за місця загального користування за опалювальний період, за абонентське обслуговування та за забезпечення функціонування систем внутрішньобудинкової системи опалення, а тому позовні вимоги є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

Крім цього, позивачем у підтвердження обставин, якими обґрунтовані позовні вимоги, не долучено ряд доказів, а саме: правовстановлюючі документи на квартиру АДРЕСА_1 , а також рішення сільської ради 2006 року, яким позивачу погоджено від`єднання від мереж централізованого теплопостачання з одночасним влаштуванням індивідуальної системи опалення та гарячого водопостачання, оскільки з копії наданого рішення виконкому Новогуйвинської селищної ради Житомирського району від 14.03.2006 року за №25 (а.с.5) не вбачається, що дане рішення стосується саме позивача або її квартири.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 2, 12, 13, 15, 16, 77, 81, 89, 263-265 ЦПК України, ст. 382 ЦК України, Закону України «Про житлово-комунальні послуги», Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання», суд, -

УХВАЛИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Новогуйвинського виробничого житлового ремонтно-експлуатаційного комунального підприємства про захист прав споживачів та скасування неправомірно нарахованого боргу за послуги центрального теплопостачаня - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено в день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено та підписано 25.11.2021 року.

Суддя О. М. Дубовік