РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 листопада 2021 року

м. Рівне

Справа № 565/992/21

Провадження № 22-ц/4815/1514/21

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Ковальчук Н.М.,

суддів: Боймиструка С. В.., Шимківа С. С.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Кузнецовського міського суду Рівненської області від 07 вересня 2021 року у складі судді Мануляка Ю. В., ухвалене в м. Вараш Рівненської області о 16 годині 44 хвилини, повний текст рішення складено 09 вересня 2021 року,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів. Свої позовні вимоги обґрунтовував тим, що на підставі заочного рішення Кузнецовського міського суду Рівненської області від 14.08.2020 року в справі № 565/168/20 з позивача на користь відповідача стягуються аліменти на утримання неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у твердій грошовій сумі в розмірі 5000 грн. щомісячно, починаючи з 13.02.2020 року до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Позивач вважає, що має підстави для звернення до суду з позовом про зменшення розміру аліментів, оскільки на час винесення заочного рішення судом не було враховано обставин матеріального стану ОСОБА_1 . На момент ухвалення рішення позивач офіційно не працював, а перебував на заробітках закордоном. На даний момент позивач офіційно працює в КНП ВМР «ВБЛ» та отримує середньомісячну заробітну плату приблизно 5560 грн. на місяць, тобто його дохід є таким, що при вирахуванні з нього аліментів, залишкова сума доходу взагалі не буде покривати його найменші потреби. та складатиме 560 грн. Враховуючи встановлений прожитковий мінімум для працездатної особи та для дитини відповідного віку, ОСОБА_1 , після відрахувань встановленого розміру аліментів, не забезпечений мінімально необхідним доходом, а аліменти у розмірі 2 550,00 грн. щомісячно є обґрунтованими та достатніми для утримання дітей. Покликаючись на значне погіршення свого матеріального становища з часу ухвалення рішення про стягнення з позивача аліментів на користь відповідача, просив зменшити розмір аліментів, які стягуються з нього в користь відповідача на утримання неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з 5000 грн. до 2550 грн. щомісячно.

Рішенням Кузнецовського міського суду Рівненської області від 07 вересня 2021 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції вмотивоване положеннями ст. 192 СК України, яка передбачає можливість зміни судом розміру аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом, та обґрунтоване відсутністю належних і достовірних доказів на підтвердження визначених цією статтею підстав для зменшення суми аліментів, що встановлені судовим рішенням та стягуються в примусовому порядку з позивача на користь відповідачки на утримання їхніх дітей.

Вважаючи рішення суду незаконним, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права, за невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи, ОСОБА_1 оскаржив його в апеляційному порядку. В поданій апеляційній скарзі вказує, що при вирішенні спору про визначення розміру аліментів не було враховано таких важливих обставин, як стан здоров`я та матеріальне становище платника, оскільки в силу заочного розгляду справи відповідач не надавав пояснень. З огляду на таке, вважає, що при апеляційному перегляді оскаржуваного рішення в спорі про зміну розміру аліментів такі обставини підлягають встановленню судом і вони є визначальними. Зауважує, що судом першої інстанції не було дано оцінки показанням позивача ОСОБА_1 , наданим ним під присягою як свідком. Пояснює, що на час розгляду справи він працював за межами країни, де отримував заробіток близько 15 000,00 грн. на місяць, однак після повернення в Україну він влаштувався на роботу до медичного закладу, де його щомісячний дохід після сплати аліментів та податків є меншим від розміру самих аліментів, і цих коштів йому не вистачає на задоволення його життєвих потреб, зокрема, стоматологічного лікування. Додає, що у нього наявні непогашені кредитні зобов`язання, які він теж не спроможний виконати у зв`язку з малим доходом після сплати аліментів. Зазначає, що судом безпідставно стягнуто з нього витрати на правничу допомогу, оскільки в судовому засіданні не було оголошено клопотання про стягнення таких витрат, не було оголошено про відповідні докази понесення таких витрат, не було надано орієнтовного розрахунку суми витрат на правничу допомогу. З наведених підстав просить рішення суду першої інстанції змінити та зменшити суму аліментів, що стягуються з нього за рішенням суду, до 50% прожиткового мінімуму для дітей віком від 6 до 18 років.

У поданому на апеляційну скаргу відзиві ОСОБА_2 вважає рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, просить залишити його без зміни, а апеляційну скаргу відхилити як безпідставну.

Одночасно із відзивом на апеляційну скаргу до суду подано заяву про стягнення судових витрат представником відповідачки ОСОБА_2 - адвокатом Луницькою Світланою Михайлівною.

Дослідивши матеріали та обставини справи на предмет повноти їх встановлення, надання їм судом першої інстанції належної юридичної оцінки, вивчивши доводи апеляційної скарги стосовно дотримання норм матеріального і процесуального права судом першої інстанції, апеляційний суд прийшов до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, що сторони у справі є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Заочним рішенням Кузнецовського міського суду Рівненської області від 30 квітня 2020 року в справі № 565/168/20 з позивача на користь відповідача стягуються аліменти на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у твердій грошовій сумі в розмірі 5 000,00 гривень щомісячно, починаючи з 13.02.2020 року до досягнення найстаршою дитиною повноліття.

Відповідно до ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них.

Положення вказаної статті містять перелік обставин, за яких суд може винести рішення, зокрема, про зменшення розміру аліментів. Ними є: зміна матеріального стану, зміна сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я особи з якої стягуються аліменти, та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Вказані обставини повинні бути суттєвими і відігравати значну роль у житті заявника, платника аліментів, при розгляді спору про зменшення або збільшення розміру аліментів, встановлених рішенням суду.

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 такою обставиною зазначав свій мінливий дохід, розмір якого на даний час не відповідає тій сумі його доходу, яку суд взяв за основу, відмовляючи у зменшенні розміру аліментів, тобто погіршення матеріального стану.

Як вбачається із довідок про доходи позивача № 52 від 07.06.2021року та № 72 без дати, нарахована заробітна плата ОСОБА_1 у період з січня до травня 2021 року становила 34577,54 грн., а у період з 01.06.2021 року до 31.07.2021 року - 12 915,40 грн.. Також встановлено, що розмір заробітної плати позивача є мінливим.

Відповідно до копій рішень ЛКК № 56 від 07.02.2020 року та № 342 від 02.08.2021 року Комунального некомерційного підприємства Вараської міської ради «Вараський центр первинної медичної допомоги», ОСОБА_3 , 2009 року народження, визначено діагноз: АУТ, гіпертрофічна форма, дифузно-вузловий зоб, хронічний фарингіт, дисбактеріоз кишківника, дисфункція мітрального клапану.

Згідно виписки від 02.08.2021 року із карток № 12453 та 12498 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проходили вартісне лікування у лікаря-стоматолога.

Відповідно до копії абонемента-перепустки № 575, ОСОБА_4 відвідує платну спортивну секцію.

Відповідно до копії рішення ЛКК № 23 від 03.08.2021 року Комунального некомерційного підприємства Вараської міської ради «Вараський центр первинної медичної допомоги», відповідачці ОСОБА_2 поставлено діагноз хронічна білатеральна радикуломієлопатія.

Стаття 12 Закону України «Про охорону дитинства» та ст. ст. 150, 180 Сімейного кодексу України передбачають, що батьки повинні проявляти турботу про дітей, утримувати їх до досягнення повноліття.

Згідно з ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка була ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Згідно з частиною 2 статті 3 Конвенції про права дитини, держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини (частина 2 статті 6 Конвенції про права дитини).

Частиною 1 та 2 статті 27 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (ч. 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства»).

Частиною 2 статті 150 СК України визначено, що батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Згідно із ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

У відповідності до ч.1 ст. 182 СК України, при призначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружину, батьків, дочки, сина, наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів та інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ч.2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Законом України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» встановлено прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років: з 1 січня 2021 року - 1921 гривень, з 1 липня - 2013 гривень, з 1 грудня - 2100 гривня; дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2021 року - 2395 гривень, з 1 липня - 2510 гривень, з 1 грудня - 2618 гривень.

Апеляційний суд враховує, що за будь-яких умов розмір аліментів на дітей сторін ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , не є завищеним і таким, що негативно впливає на платника аліментів.

Покликання апелянта на те, що його дохід є мінливим не є безумовною підставою для зменшення розміру аліментів, виходячи з того, що доказів суттєвої зміни матеріального становища у зв`язку з даною обставиною позивач не надав, а також обов`язок утримання неповнолітніх дітей сторін не може ставитися в залежність від факту мінливості доходу, оскільки обов`язок по утриманню батьками дітей до досягнення ними повноліття є абсолютним. Суд при цьому враховує, що платник аліментів є фізично здоровою особою працездатного віку, що не позбавляє його працевлаштуватися таким чином, щоб мати змогу забезпечувати своїх неповнолітніх дітей належним чином до досягнення ними повноліття, та забезпечення поруч і з цим достатнього рівня власного життя.

У зв`язку з наведеним, апеляційний суд приходить до переконання про обґрунтованість висновку місцевого суду про відмову у задоволенні позову про зміну розміру аліментів, що стягуються з позивача за рішенням суду на дітей сторін, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Процесуальне законодавство передбачає, що обставини цивільних справ з`ясовуються судом на засадах змагальності, в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Щодо обов`язку доказування і подання доказів, то кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Однак, будь-яких доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції, особою, яка подала апеляційну скаргу, не надано. Доводи апеляційної скарги апеляційним судом оцінюються критично, оскільки зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції стосовно установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції були правильно, всебічно і повно встановлені обставини справи, характер правовідносин, які виникли між сторонами та застосовано правові норми, які підлягали застосуванню при вирішенні даного спору, в зв`язку із чим рішення суду по суті спору - в частині відмови у задоволенні позову про зміну розміру аліментів - підлягає залишенню без змін, як ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Що стосується витрат на правничу допомогу, про стягнення яких заявлено стороною відповідачки в суді апеляційної інстанції, то в цій частині суд приходить до наступних висновків.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 270 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу (частини перша-друга статті 133 ЦПК України).

Відповідно до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 зазначеного Закону).

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи:

1) попереднє визначення суми судових витрат (стаття 134 ЦПК України);

2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 137 ЦПК України)

3) Розподіл судових витрат між сторонами (стаття 141 ЦПК України).

Відповідно до частини першої та другої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

При цьому, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

При цьому, в судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення.

Наведене правове обґрунтування надає можливість суду ефективно захистити порушені права заявника, забезпечити реалізацію принципу цивільного судочинства - відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення, але у порядку, передбаченому законом.

Аналогічного висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18).

До заяви представника ОСОБА_2 - адвоката Луницької Світлани Михайлівни про ухвалення додаткового рішення про стягнення витрат на правничу допомогу заявником додано: копію Договору про надання правничої допомоги № 74 від 08.11.2021 року, укладеного між ОСОБА_2 та Адвокатським бюро «Луницької Світлани»; додаткова угода до Договору про надання правничої допомоги № 74 від 08.11.2021 року, укладеного між ОСОБА_2 та Адвокатським бюро «Луницької Світлани» від 18.11.2021 № 74; ордер на надання правничої (правової) допомоги від 08.11.2021 № 1030953, копія Акту виконаних робіт (наданих послуг) від 08.11.2021 № 74.

Матеріали справи також містять квитанцію до прибуткового касового ордера № 8 від 08.11.2021року за оплату правничої допомоги за договором від 08.11.2021 на суму 3500,00 грн., прийняту від ОСОБА_2 ..

Заява про стягнення витрат на правничу допомогу подана до Рівненського апеляційного суду 09 листопада 2021 року, тобто в межах передбачених законом строків, до початку розгляду апеляційної скарги.

Згідно Акту виконаних робіт (наданих послуг) від 08.11. 2021 року та заяви про стягнення витрат на правничу допомогу, адвокатським бюро було надано клієнту правову допомогу у зв`язку з переглядом рішення місцевого суду в апеляцій інстанції у формі: 1. Попереднє опрацювання матеріалів, законодавчої бази, консультування, формування правової позиції, на що затрачено 2 години робочого часу адвоката, які вона оцінила в сумі 500,00 грн.; 2. Підготовка вступного слова, процесуальних документів по справі (клопотання, заяви по суті спору), судових дебатів, на що затрачено 8 годин робочого часу адвоката, які вона оцінила в сумі 2 000,00 грн.; 3. Участь у судовому розгляді справи (судове представництво), судові засідання, дата і час яких визначається згідно журналу судових засідань вартістю 1 000,00 грн..

Процесуальними документами, які подані стороною відповідача до Рівненського апеляційного суду, є відзив на апеляційну скаргу та власне заява про стягнення судових витрат.

Як вбачається із відзиву на апеляційну скаргу, він поданий та підписаний відповідачкою ОСОБА_2 , а не її представником - адвокатом Луницькою С. М.. Більш того, в Акті виконаних робіт (наданих послуг) від 08.11.2021 року не зазначено про надання такої послуги адвокатом, як складання та написання відзиву на апеляційну скаргу, що, в свою чергу, унеможливлює стягнення судових витрат в цій частині в заявлені сумі 2 000,00 грн..

Розгляд апеляційної скарги ОСОБА_1 на рішення Кузнецовського міського суду Рівненської області від 07 вересня 2021 року здійснений Рівненським апеляційним судом в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, а відтак заявлена сума правничої допомоги за участь у судовому розгляді справи (судове представництво), судові засідання, дата і час яких визначається згідно журналу судових засідань вартістю 1 000,00 грн. також не підлягає до задоволення.

Враховуючи наведене, апеляційний суд приходить до переконання, що заява про стягнення судових витрат підлягає до часткового задоволення на суму 500,00 грн. за надані послуги правничої допомоги, що полягають у попередньому опрацюванні матеріалів, законодавчої бази, консультуванні, формуванні правової позиції сторони у справі.

Керуючись ст. ст. 141, 270, 367, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Кузнецовського міського суду Рівненської області від 07 вересня 2021 року залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_4 , адреса: АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 ) судові витрати у вигляді витрат на правничу допомогу в сумі 500 (п`ятсот) гривень 00 копійок.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 26 листопада 2021 року.

Головуючий Ковальчук Н. М.

Судді: Шимків С. С.

Боймиструк С. В.