Номер провадження 2/754/4722/21
Справа №754/7836/21
РІШЕННЯ

Іменем України

16 листопада 2021 року м. Київ

Деснянський районний суд міста Києва

під головуванням судді Бабко В.В.

за участю секретаря судового засідання Івченка В.А.

за участю позивача ОСОБА_1

за участю відповідача ОСОБА_2

за участю представника позивача ОСОБА_3

за участю представника відповідача - адвоката Вареника А.М.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів, -

ВСТАНОВИВ:

Позивачка ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом про стягнення аліментів.

Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 24.05.2021 провадження у цивільній справі відкрито в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

Позовні вимоги позивачка обґрунтовує тим, що 25.06.1994 між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено шлюб. Від шлюбу сторони мають дітей: повнолітнього сина - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та неповнолітнього сина - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Рішенням Залізничного районного суду м. Києва від 06.08.2018, шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано. ОСОБА_2 повнолітній, навчався в Інституті людини Київського Університету імені Бориса Грінченка на денній формі навчання. Діти проживають разом з позивачкою, позивачка одна несе витрати по утриманню дітей, тому не має достатніх коштів для забезпечення першочергових витрат по задоволенню потреб. На підставі викладеного позивачка звернулась до суду з даним позовом, в якому просить суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 5000грн, щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з лютого 2017 року до досягнення дитиною повноліття.

22.07.2021 до суду надійшов відзив від відповідача ОСОБА_2 відповідно до якого зазначено, що після розірвання шлюбу відповідач надав згоду позивачу на продаж спільного житла, що підтверджується заявою посвідченою нотаріально. Позивачка на свій розсуд розпорядилася коштами з продажу майна. 15.03.2019 приватним нотаріусом посвідчено заяву позивачки про відсутність з її боку претензій до відповідача. Відповідач безкоштовно проживає у свого товариша за адресою: АДРЕСА_1 . Відповідач постійно спілкується з дитиною та приймає участь у витратах необхідних для нормального життя та розвитку, перераховує кожний день на особисту картку дитини кошти. Враховуючи викладене заперечує щодо стягнення аліментів з лютого 2017 року, визнає аліменти на дитину в розмірі 2510грн.

02.08.2021 до суду надійшла відповідь на відзив від ОСОБА_1 відповідно до якої зазначено, що відповідачем здійснювалися перекази грошових сум на картку позивача на: відшкодування вартості оренди квартири (період з січня 2019 року по лютий 2019 року), так як відповідач і його родичі вимагали виселення позивача з дітьми з житла, в якому ми проживали, і це не має жодного стосунку до аліментів; на оплату курсів іноземних мов для дитини, придбання підручників та посібників для навчання (лютий 2019 - жовтень 2020); в 2021 році були дві виплати - у квітні на оплату придбання книг для навчання та у червні на придбання пташок - амадінок, про які мріяв син і про придбання яких просив батька. Відповідач називав ці суми аліментами - для позивача цілковита несподіванка. Аліменти - це щомісячні регулярні грошові платежі на утримання дитини. Вказані грошові перекази всупереч зазначеному відповідачем цільовому призначенню не є та не можуть бути зараховані в якості сплати аліментів. Відповідачем всупереч волі позивача було відкрито банківську картку на ім`я малолітньої дитини, яка не досягла 14 років. ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , є малолітньою дитиною. Відкрита на його ім`я карта та перераховані на неї грошові кошти не аліменти. Це незначні суми кишенькових грошей, які батько з власної ініціативи давав дитині, які дитина витрачала на свої власні забаганки - купівлю сухариків, чипсів, кока-коли, тощо. Позивач заперечувала проти цьому, так як це погано позначається на стані здоров`я дитини та розбещує малолітню дитину. Придбаний відповідачем ноутбук був подарований ним дитині на день народження. Вартість подарунків батька синові не може бути врахована в суму аліментів. Участь батька в оплаті витрат на лікування зубів сина - це участь у додаткових витратах на дитину, спору про стягнення яких не має і до даного спору про стягнення аліментів не має стосунку. Відповідач надає суду довідку про заробітну плату і просить суд визначити розмір аліментів відповідно до розміру його заробітної плати, однак я вважаю, що дохід відповідача значно більший, ніж вказаний в довідці, адже практика приховування доходів задля сплати меншого розміру податків є досить поширеною в Україні. На сайтах з пошуку роботи заробітна плата для подібних категорій спеціалістів з маркетингу, яким є відповідач, пропонується від 22-26 тисяч гривень за місяць. Спосіб життя відповідача, виписки з його картки та його витрати не відповідають рівню нарахованої йому заробітної плати. Щодо твердження відповідача, що він постійно спілкується з дитиною, то дійсно, їх побачення мають рідкий регулярний характер, приблизно раз на місяць. І мною в позові не ставиться питання про участь батька у вихованні і спілкуванні з дитиною, а виключно ставиться питання стягнення аліментів на утримання дитини. Сума аліментів, які позивач просить суд стягнути з відповідача, не є захмарною. Позивач впевнена, що відповідач може їх сплачувати, однак вдається до приховування доходів.

Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 03.08.2021 витребувано у Головного Управління ДФС України в місті Києві інформацію щодо отриманих доходів ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , в період з 01 лютого 2017 року по 03 серпня 2021 року, в тому числі як фізичною особою-підприємцем, за місцем роботи, трудовими та цивільно-правовими договорами, підприємницької діяльності, а також задекларованих прибутків та сплачених податків.

Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 03.08.2021 витребувано у Головного Управління Пенсійного Фонду України інформацію щодо сплачених страхових (пенсійних) внесків при отриманні, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , в період з 01 лютого 2017 року по 03 серпня 2021 року, в тому числі як фізичною особою-підприємцем, доходів за місцем роботи, трудовими та цивільно-правовими договорами, підприємницької діяльності, а також задекларованих прибутків та сплачених податків.

31.08.2021 до суду надійшов лист від Головного Управління Пенсійного Фонду України на виконання Ухвали Деснянського районного суду міста Києва від 03.08.2021 відповідно до якого зазначили, що в Державному реєстрі загальнообов`язкового державного соціального страхування відсутня інформація на ОСОБА_2 , за період з 01.02.2017 по 30.06.2021.

13.09.2021 до суду надійшов лист від Головного Управління ДФС України в місті Києві на виконання Ухвали Деснянського районного суду міста Києва від 03.08.2021 відповідно до якого зазначили, що в інформаційному фонді Державного реєстру фізичних осіб - платників податків Державної податкової служби України відомості про суми виплачених доходів та утриманих податків фізичної особи, зазначеної в ухвалі, за період з І кварталу 2017 по ІІ квартал 2021 (з 01.01.2017 по 30.06.2021) відсутня.

Позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_3 в судових засіданнях підтримали позовні вимоги та просили їх задовольнити у повному обсязі, посилаючись на докази які містяться в матеріалах справи та на обставини, які викладені в позовній заяві.

Відповідач ОСОБА_2 та його представник адвокат Вареник А.М. в судових засіданнях визнали позовні вимоги частково, просили суд стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 2510грн, щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття, починаючи з дня подачі позову до суду. Крім того додали, що відповідач завжди підтримує сина та надає матеріальну допомогу, покупає необхідні речі для потреб дитини.

15.11.2021 в судовому засіданні був допитаний свідок ОСОБА_2 .

Свідок ОСОБА_2 є повнолітнім сином ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зазначив, що батько надавав матеріальну допомогу до 2018 року, на сьогодні не надає такої допомоги, щоб вистачало на всі потреби брата.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору.

Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір.

Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Дослідивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази, вислухавши учасників справи та свідка, однак суд критично ставиться до свідчень свідка, так як ОСОБА_2 має суб`єктивне оціночне судження щодо батька, оскільки має складні стосунки з ним,та виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Судом встановлені такі факти та їм правовідносини.

В період з 25.06.1994 по 06.08.2018 ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували в шлюбу, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії НОМЕР_2 та рішенням Залізничного районного суду м.Львова від 06.08.2018 про розірвання шлюбу.

Від шлюбу сторони мають дітей - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_3 , видане Відділом реєстрації актів громадянського стану Львівського міськвиконкому, актовий запис № 928; ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом серії НОМЕР_4 , видане Міським відділом реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції, актовий запис № 6334.

ОСОБА_2 є повнолітньою особою, навчався з 11.02.2019 по 30.06.2021 в Інституті людини Київського Університету імені Бориса Грінченка на денній формі навчання, не працює.

Відповідно до заяви від 14.03.2019, ОСОБА_2 дає згоду на продаж колишньою дружиною ОСОБА_1 , за ціною та на умовах їй відомих, на її власний розсуд, квартири під номером АДРЕСА_2 , 2/3 частини якої були набуті ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в період перебування в зареєстрованому шлюбі, заява посвідчена приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Вепрейчук О.І., зареєстровано в реєстрі за № 602.

Згідно із заяви від 15.03.2019, ОСОБА_1 цією заявою засвідчує, що будь-яких матеріальних претензій до колишнього чоловіка ОСОБА_2 не має, заява посвідчена приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Вепрейчук О.І., зареєстровано в реєстрі за № 617.

У заяві від 08.05.2019, зазначено, що ОСОБА_2 не заперечує та дає свою згоду, щоб малолітній син - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , був зняти з реєстраційного обліку з займаної житлової площі та був зареєстрований за будь-якою адресою в Україні разом зі своєю матір`ю - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , заява посвідчена приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Погребняк Г.В., зареєстрована в реєстрі за № 1150.

Судом установлено, та не заперечувалось сторонами, що діти - ОСОБА_2 та ОСОБА_4 проживають разом з позивачкою за адресою реєстрації.

Відповідно до закону батьки зобов`язані утримувати своїх дітей незалежно від того, перебувають вони в шлюбі чи шлюб між ними розірвано. Обов`язок батьків утримувати своїх дітей є безумовним і не залежить від того, чи є батьки працездатними й чи є в них кошти, достатні для надання утримання, а лише враховується судом при визначенні розміру стягуваних аліментів.

Так, відповідно до статті 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів. 4) інші обставини, що мають істотне значення. Матеріальне становище сторін суд визначає, виходячи з вартості приналежного їм майна, рівня доходів, а також величини витрат, які вони здійснюють на утримання себе й членів своєї сім`ї. Разом з тим, суд при визначенні розміру коштів, що стягуються як аліменти, прагне не до зрівняння матеріального становища платника й одержувача аліментів, а до того, щоб одержувач аліментів у разі їх сплати перестав бути таким, що потребує матеріальної допомоги. Окрім того, розмір призначених аліментів має бути виправданий дійсними потребами та з урахуванням матеріального становища сторін, має виходити з фактичних обставин справи та мети зобов`язання щодо утримання.

Згідно із частин 2, 3 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.

Пункт 1 ст. 3 ч. 1 Європейської Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою ВР № 789-ХII від 27.02.91 р. передбачає, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно п. 2 - дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Пунктом 2 ст. 27 ч. 1 Європейської Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою ВР № 789-ХII від 27.02.91 р. визначено, що батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно із довідки №17 від 22.07.2021, виданою Товариством з обмеженою відповідальністю «Компанія «Імпрес» зазначено, що ОСОБА_2 працює в Товаристві з обмеженою відповідальністю «Компанія «Імпрес» з 09 липня 2021 року на посаді спеціаліста з маркетингу та його посадовий оклад становить 6000,00грн.

Відповідно до Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування встановлено, що у ОСОБА_1 відомості за звітний рік, а саме 9 місяців 2021 року - 172256,46грн.

ОСОБА_2 в судовому засіданні зазначив, що допомагає сину матеріально, а саме здійснює кожний день перерахунок коштів на свою картку, яку відав в користування сину, оскільки ОСОБА_1 заблокувала картку сина « Юніор », яку позивач відкрив для сина та нараховував кошти, що не заперечувалось стороною позивача.

Також, в 2020 році ОСОБА_2 купив для сина ОСОБА_4 ноутбук, що підтверджується видатковою накладною № 1942417 від 16.09.2020, сплачував послуги лікаря стоматолога, що підтверджується рахунком №00002093 від 13.02.2019 на суму 600,00грн, рахунок №00002018 від 06.02.2019 на суму 06.02.2019, рахунком 00001940 від 30.01.2019 на суму 290,00грн, рахунком № 00001858 від23.01.2019 на суму 750,00грн, рахунком № 00001782 від 15.01.2019 на суму 370,00грн.

Судом дійсно установлено, що з 2019 року ОСОБА_2 надав свою картку для користування сину ОСОБА_4 , на яку кожний день перераховує кошти від 38грн до 65грн, що підтверджується випискою наданою Акціонерним товариством Комерційний Банк «Приват Банк», відповідно до якої ОСОБА_2 в період з 01.01.2019 по 31.05.2021 перераховував на свою картку кошти на загальну суму в розмірі 32106,71грн.

Позивачка ОСОБА_1 не заперечує той факт, що відповідач ОСОБА_2 з 2019 року кожен день перераховує на картку кошти від 38грн до 65грн, якою користується їх син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Однак, ОСОБА_1 зазначила, що такий вчинок відповідача нерозсудливий, так як дитини витрачає вищезазначені кошти на речі, які не приносять користі та не покривають потреби дитини, а тому позивач вважає, що перераховані кошти не є аліментами.

Аналізуючи викладене вище, суд критично ставиться до заперечень позивача, оскільки відповідач не посилається, що кошти які він перераховує на свій рахунок для сина є аліментами, оскільки аліменти в період з 01.01.2019 по 22.06.2021 надходять на картку ОСОБА_1 , які є аліментами на загальну суму 42870,29грн, що підтверджується випискою наданою Акціонерним товариством Комерційний Банк «ПриватБанк».

Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Тобто як відповідач так і позивач повинні утримувати своїх дітей.

Згідно із ст. 184 СК України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону.

Відповідно до статей 181, 182 СК України за відсутності домовленості між батьками про спосіб виконання ними обов`язку утримувати дитину розмір аліментів визначається судом з урахуванням стану здоров`я та матеріального становища дитини, стану здоров`я та матеріального становища платника аліментів, наявності у платника аліментів інших дітей, непрацездатного чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інших обставин, що мають істотне значення. За змістом зазначених норм права будь-які витрати на утримання дітей мають визначатись за домовленістю між батьками або за рішенням суду. При цьому слід враховувати, що у разі спору суд має визначати не лише сам факт стягнення витрат, а також їхній розмір. Отже, спір щодо витрат на утримання дитини може містити незгоду між батьками, як щодо самого факту сплати аліментів, так і щодо розміру аліментів, які сплачуються добровільно. Факт відсутності у батька або матері можливості надавати дитині відповідного розміру утримання не фігурує в переліку обставин, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів. Ця обставина не звільняє батьків від обов`язку по утриманню дитини.

Однак, суд вважає необґрунтованим та недоведеними з боку позивачки розмір аліментів у сумі 5000,00грн., оскільки відповідно до вимог чинного законодавства обов`язок по утриманню дитини покладено у рівній мірі на обох батьків з урахуванням дотримання балансу відповідних їх прав та обов`язків.

Рівність прав та обов`язків батьків щодо дитини встановлена статтею 141 СК України, відповідно до частин першої та другої якої мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

У цій статті закріплюється одна з характерних ознак батьківських прав та обов`язків - їх належність однаковою мірою обом батькам. Концепція рівності ґрунтується на одному з основних принципів сімейного права України - принципі рівності чоловіка та жінки.

Отже, визначаючи до стягнення з батька на дитину аліменти у розмірі 5000,00грн, позивачка повинна мати готовність та довести свою можливість виділяти на забезпечення дитини таку ж суму щомісячно.

Разом з тим, якщо позивачка відповідно із відомостей Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування за останній рік має мінімальну суму заробітку в розмірі 17659,04грн, то відповідач відповідно до довідки про доходи має заробітної плату в розмірі 6000,00грн, наведене свідчить про неможливість покладення на відповідача тягарю по утриманню дитини у рівному із позивачкою розмірі.

Відповідно до статті 179 СК України аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини.

При цьому суд враховує, що відповідно до ст. 7 Закону України "Про Державний бюджет України" прожитковий мінімум на одну особу за 2021 рік становить дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня - 2395 гривень, з 1 липня - 2510 гривень, з 1 грудня - 2618 гривень.

Суд надає оцінку тому, що поняття «мінімум» визначає крайню межу, а частина друга статті 182 СК України зобов`язує встановити розмір аліментів необхідний та достатній для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

В даному контексті суд пов`язує поняття гармонійного розвитку із процесом виховання дитини, як всебічно та гармонійно розвиненої особистості - члена суспільства у демократичній державі, якою проголошена Україна. Такий процес можливий лише при повній взаємодії всіх ланок суспільства: сім`ї, навчально-виховних закладів, громадських формувань, спеціальних інституцій держави. І лише комплексний підхід може принести очікувані результати. Він передбачає забезпечення єдності вимог у системі всебічного гармонійного виховання, а також єдності й узгодженості форм, засобів і методів впливу на особистість та включає завдання морального, розумового й фізичного виховання.

Суд доходить висновку, що при встановлених у цій справі обставинах, зважаючи на відсутність доказів щомісячних витрат на дитину, розмір аліментів у сумі 2618,00грн щомісячно є достатнім та справедливим по відношенню до всіх осіб, права яких зачіпляються при розгляді цієї справи.

При цьому суд враховує можливість зменшення або збільшення розміру аліментів за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених законом. Вказане право закріплене статтею 192 ЦПК України.

Отже, враховуючи матеріальне становище відповідача, добровільний порядок перерахування щомісячно понад 1400грн особисто на картку сина, якої останній має можливість користуватися, визнання частково позовних вимог, прожитковий мінімум на дитину відповідного віку, суд приходить до висновку, до стягнення підлягають аліменти в розмірі 2618,00грн.

Що стосується стягнення аліментів за минулий період, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.2 ст.191 СК України аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років.

Ухилення від сплати аліментів може виражатися у тому, що зобов`язана особа ухилялась від укладення договору про сплату аліментів на утримання дитини, приховувала своє місцезнаходження або свій заробіток (доходи), не реагувала на направлені їй листи, та інші подібні дії.

Обов`язковою умовою присудження аліментів за минулий час є доведеність саме позивачем вжиття заходів щодо одержання аліментів з відповідача, та неможливість їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати.

За загальним правилом, визначеним СК України, та судовою практикою, вважається недоцільним обтяжувати відповідача виплатами за минулий період, якщо позивач не вжив заходів щодо одержання аліментів (у тому числі не подав позов про стягнення аліментів, залишив його без розгляду) з особистих мотивів.

Вимоги позивача про стягнення аліментів за минулий час мають бути підтверджені офіційними зверненнями стягувача до платника аліментів, за відсутності таких доказів вимоги є необґрунтованими й задоволенню не підлягають.

Такими доказами можуть бути документи, які підтверджують звернення одного з батьків у різні органи, зокрема, у фонд зайнятості щодо розшуку місця роботи батька, за місцем роботи батька про встановлення дійсного розміру його зарплати, про оголошення розшуку, документи про одержання тимчасової державної допомоги на дитину, копія рішення про визнання батька безвісно відсутнім, копія рішення про визнання батька обмежено дієздатним у зв`язку із зловживанням ним спиртних напоїв.

Матеріали справи не містять доказів, що позивачка вживала до подачі позову до суду належних заходів щодо одержання аліментів з відповідача, та не надала доказів ухилення відповідача від сплати аліментів в сенсі ч.2 ст.191 СК України.

Більш того, судом установлено, що відповідач кожен день підтримує сина, перераховуючи на банківську картку кошти, та на прохання сина купує йому речі, що, на переконання суду, спростовує твердження позивачки, що відповідач ухилявся від сплати аліментів на утримання їх сина.

З огляду на викладене вище, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача аліментів на утримання сина, починаючи з дня пред`явлення позову, а саме з 20.05.2021.

Отже, аналізуючи викладене вище, беручи до уваги положення статей 182 Сімейного кодексу України, прожитковий мінімум передбачений Законом України «Про Державний бюджет України» та обставини справи, суд приходить до висновку, що задля забезпечення гармонійного розвитку дитини необхідно задовольнити позов частково, а саме стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на користь ОСОБА_1 на утримання дитини - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 в розмірі 2618грн, щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 20 травня 2021 року до досягнення дитиною повноліття.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір в розмірі 908,00грн.

Стаття 430 ЦПК України регламентує, що рішення про стягнення аліментів підлягає негайному виконанню.

Керуючись Конвенцією про права дитини, статтями 180-182, 184 СК України, статтями 12, 13, 81, 141, 76-79, 265-268, 430 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів- задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 аліменти на користь ОСОБА_1 на утримання дитини - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 в розмірі 2618грн, щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 20 травня 2021 року до досягнення дитиною повноліття.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в розмірі 908,00рн.

Рішення підлягає негайному виконанню у межах суми платежу за один місяць.

Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його складання через Деснянський районний суд міста Києва.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , ідентифікаційний код: НОМЕР_5 , місце реєстрації за адресою: АДРЕСА_3 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ідентифікаційний код: НОМЕР_1 , місце проживання за адресою: АДРЕСА_4 .

Повний текст рішення складено та підписано 19.11.2021.

Суддя В.В. Бабко