КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

24 листопада 2021 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Таргоній Д.О.,

суддів: Голуб С.А., Ігнатченко Н.В.,

за участі секретаря Тимошевської С.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 28 липня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , третя особа - ОСОБА_1 , про стягнення заборгованості за договором позики,

УСТАНОВИВ:

у липні 2020 року позивач звернувся до Голосіївського районного суду м. Києва з позовом, в якому просив стягнути з відповідача заборгованість за договором позики від 12 серпня 2015 року у розмірі 800 000 доларів США, а також вирішити питання про розподіл судових витрат.

В обґрунтування позовних вимог зазначив про те, що 12 серпня 2015 року між сторонами укладено договір позики, відповідно до умов п. 1 якого позикодавець передав, а позичальник прийняв у власність 800 000 доларів США, що станом на день укладення договору становило еквівалент 17 097 280 грн. за офіційним курсом Національного банку України. Умовами договору встановлено термін повернення позики - до 12 серпня 2019 року.

Позивач зазначає, що ані 12 серпня 2019 року, ані в подальшому, відповідач грошові кошти, отримані у позику, позивачу не повернув, відтак, позивач звернувся до суду з даним позовом.

17 липня 2020 року ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження.

11 вересня 2020 року від ОСОБА_1 надійшло до суду клопотання про залучення її в якості третьої особи до участі у справі.

01 жовтня 2020 року у судовому засіданні ухвалою суду, постановленою без виходу до нарадчої кімнати та занесеною до протоколу судового засідання, ОСОБА_1 залучено до участі у справі в якості третьої особи.

Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 28 липня 2021 року позов ОСОБА_3 до ОСОБА_5 , третя особа - ОСОБА_1 , про стягнення заборгованості за договором позики - задоволено. Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 800 000 доларів США (вісімсот тисяч доларів США) заборгованості за договором позики від 12 серпня 2015 року та 10 510 грн. судового збору.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, з апеляційною скаргою в інтересах третьої особи - ОСОБА_1 звернувся адвокат Прядко Р.В. Посилається на невідповідність висновків суду встановленим по справі обставинам, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, у зв`язку із чим просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні позову.

Зокрема, в доводах апеляційної скарги представник третьої особи зазначає, що судом першої інстанції в ході розгляду справи не було досліджено оригіналу договору позики від 12.08.2015 року. Крім того, судом було безпідставно відхилено клопотання третьої особи про проведення експертизи давності оригіналів договору позики, розписки про передачу коштів, документів, що підтверджують належність позивачу акцій в ASTROCOM AG.

Апелянт звертав увагу суду першої інстанції на те, що в провадженні Голосіївського районного суду м. Києва перебуває цивільна справа №752/5915/20 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_5 про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, визнання майна спільною сумісною власністю та поділ майна подружжя. В разі задоволення позову поділу підлягатимуть майнові права на квартиру, начебто придбані за кошти, отримані ОСОБА_5 за договором позики від 12.08.2015 року. Представник третьої особи зазначає, що ОСОБА_5 має зацікавленість у створенні із залученням довірених осіб штучної заборгованості з метою звернення стягнення на придбану та відремонтовану за час спільного проживання квартиру та, як наслідок, збереження фактичного володіння нею та уникнення поділу із ОСОБА_1 . Таким чином, третя особа у даній справі ставить під сумнів факт передачі грошових коштів за договором позики, у зв`язку із чим посилається на наявність підстав вважати такий договір неукладеним.

Представником позивача ОСОБА_3 - адвокатом Гринюк О.М. подано відзив на апеляційну скаргу, в якому посилається на безпідставність доводів скарги, просить залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін. Представник позивача звертає увагу суду апеляційної інстанції на ту обставину, що в ході розгляду справи судом першої інстанції ні третьою особою, ні жодним з її представників не заявлялось клопотання про витребування оригіналу договору позики. Третя особа клопотала перед судом лише про дослідження оригіналу розписки, який і був наданий ОСОБА_6 в с судовому засіданні 25.02.2021 року.

Щодо клопотання третьої особи про призначення по справі експертизи, представник позивача зазначає, що суд першої інстанції обґрунтовано відмовив в його задоволенні, оскільки воно було заявлене на стадії розгляду справи по суті, поза межами визначених процесуальним законодавством строків для подання сторонами доказів.

Зазначає також, що третя особа та/або будь-хто з її представників не надав суду доказів визнання договору позики від 12 серпня 2015 року та/або виданої на його підставі розписки недійсним, жодним судовим рішенням не встановлено безгрошовість відносин за вказаним договором позики, твердження третьої особи про його не укладення спростовуються наявними в матеріалах справи доказами.

Відповідачем ОСОБА_5 відзиву на апеляційну скаргу в порядку, передбаченому положеннями статті 360 ЦПК України, подано не було.

23.11.2021 року до канцелярії Київського апеляційного суду від представника відповідача ОСОБА_5 - адвоката Дубчак Л.С. надійшли письмові пояснення по справі, які приєднані до матеріалів справи.

04.11.2021 року представником апелянта - адвокатом Прядко Р.В. до апеляційного суду подано клопотання про призначення судово-технічної експертизи документів (договору позики від 12.05.2015 року та розписки від 12.08.2015 р.) В обґрунтування клопотання зазначає, що для перевірки обставин справи необхідно встановити дату складання вказаних документів, що потребує спеціальних знань. Крім того, представник третьої особи посилається на безпідставність відхилення судом першої інстанції аналогічного клопотання, яке було заявлене 21.04.2021 року.

Заслухавши думку учасників судового розгляду щодо поданого клопотання про призначення судово-технічної експертизи документів, дослідивши матеріали справи, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку про залишення його без задоволення з огляду на порушення визначеного законом порядку для подання доказів.

Так, згідно з частинами 1, 3, 5, 8 статті 83 ЦПК України, сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.

Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи.

Увипадку визнання поважними причин неподання учасником справи доказів у встановлений законом строк суд може встановити додатковий строк для подання вказаних доказів.

Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

Згідно ст.126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч.2 ст.222 ЦПК України суд залишає без розгляду заяви та клопотання, які без поважних причин не були заявлені в підготовчому провадженні або в інший строк, визначений судом.

З матеріалів справи вбачається, що третя особа ОСОБА_1 була залучені до участі у справі за ухвалою суду 01 жовтня 2020 року.

18.12.2020 року від третьої особи до Голосіївського районного суду м. Києва надійшли письмові пояснення (на позов та на відзив).

Ухвалою суду першої інстанції від 18.12.2020 року закрито підготовче провадження у даній справі та призначено справу до судового розгляду по суті на 25.02.2021 року.

25.02.2021 року в судовому засіданні оглянуто оригінал розписки про передачу грошових коштів від 12.08.2015 року. (том 1 а.с. 232-234)

21.04.2021 року судом першої інстанції залишено без задоволення клопотання третьої особи ОСОБА_1 про призначення по справі судової технічної експертизи.

Вирішуючи питання про призначення судової технічної експертизи за клопотанням третьої особи, поданим у суді апеляційної інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що його подано з порушенням порядку, визначеного положеннями цивільного процесуального законодавства.

Згідно частин 1-3 статті 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Оскільки третьою особою не обґрунтовано неможливість подання клопотання про призначення експертизи до суду першої інстанції у строки, визначені положеннями статті 83 ЦПК України, суд першої інстанції у відповідності до вимог процесуального законодавства відмовив в його задоволенні. Підстав для задоволення такого клопотання на стадії апеляційного розгляду колегія суддів також не вбачає.

В судовому засіданні третя особа ОСОБА_1 та її представник - адвокат Прядко Р.В. підтримали апеляційну скаргу, посилаючись на викладені в ній доводи, просили скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.

Представник позивача ОСОБА_3 - адвокат Гринюк О.М. в судовому засіданні проти задоволення апеляційної скарги заперечувала з підстав, наведених у поданому нею відзиві на апеляційну скаргу.

Відповідач ОСОБА_5 та його представник - адвокат Дубчак Л.С. апеляційну скаргу не підтримали, посилаючись на безпідставність її доводів.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду, вивчивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на апеляційну скаргу, вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Судом встановлено і матеріалами справи підтверджено, що12 серпня 2015 року між ОСОБА_3 , як позикодавцем, та ОСОБА_5 , як позичальником, укладено договір позики, за умовами якого позикодавець передав, а позичальник прийняв у власність 800 000 доларів США, що еквівалентно 17 097 280 грн. за офіційним курсом НБУ на день укладення договору. Позика передається позикодавцем позичальнику безпосередньо при підписанні сторонами цього договору готівкою (готівковими коштами) (т. 1 а.с. 8).

Зазначену вище суму грошей позичальник зобов?язується повернути позикодавцеві в строк до 12 серпня 2019 року (п. 3 договору позики).

Факт отримання ОСОБА_5 грошових коштів у розмірі 800 000 доларів США, що еквівалентно 17 097 280 грн. за офіційним курсом НБУ на день укладення договору позики, стверджується розпискою, складеною останнім 12 серпня 2015 року (т. 1 а.с. 203).

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем надані належні докази на підтвердження укладення з відповідачем договору позики, а відповідачем не надані докази повернення позики, тому вона підлягає стягненню у примусовому порядку з урахуванням положень ст. 625 ЦК України.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, так як він відповідає обставинам справи та наданим сторонами доказам, і ґрунтується на нормах матеріального права.

Згідно з статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до статті 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Отже, за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей.

Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (частина перша статті 1049 ЦК України).

Частинами першою, другою статті 207 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Отже, досліджуючи боргову розписку чи договір позики, суд повинен виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України.

Отже, письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

У разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. Для цього, з метою правильного застосування ст.ст.1046, 1047 ЦК України суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов.

Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду України від 11 листопада 2015 року у справі №6-1967цс15, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 464/3790/16-цта постановах Верховного Суду від 08 липня 2019 року у справі №524/4946/16-ц, від 20 січня 2021 року у справі №357/13897/16-ц.

Доводи апеляційної скарги щодо не укладення сторонами договору позики належними доказами в ході розгляду справи підтверджені не були.

З матеріалів справи вбачається і підтверджено учасниками судового розгляду в своїх поясненнях, наданих у суді апеляційної інстанції, що в ході розгляду справи позивачем було представлено суду першої інстанції оригінали договору позики та розписки про передачу коштів від 12.08.2015 року, які були оглянуті в судовому засіданні.

Доводи апелянта щодо порушення судом першої інстанції норм процесуального законодавства у зв`язку із відхиленням клопотання про призначення судової експертизи свого підтвердження не знайшли, оскільки таке клопотання третьою особою було подано з порушенням процесуального порядку.

Відповідач договір позики не оспорював, в тому числі і у зв`язку із його безгрошовістю. Презумпція правомірності укладеного між сторонами правочину у встановленому законом порядку в ході розгляду справи не спростована ні відповідачем, ні третьою особою.

Наявність невирішеного судового спору між третьою особою та відповідачем щодо встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, визнання майна спільним сумісним та його поділу, на правомірність правочину позики не впливає.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції повно з`ясовані обставини справи, оцінені надані сторонами докази, правильно застосовані норми матеріального права, не допущено порушення норм процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи, тому колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду та задоволення апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 28 липня 2021 року у даній справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови виготовлений 26 листопада 2021 року.

Суддя-доповідач Таргоній Д.О.

Судді: Голуб С.А.

Ігнатченко Н.В.