Справа №295/9646/21
08.11.2021 року м. Житомир
Богунський районний суд м. Житомира в складі:
Головуючого судді Стрілецької О.В.
за участі секретаря судового засідання Бугайчук А.Ю.
розглянувши y відкритому судовому засіданні в спрощеному позовному провадженні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -
26.07.2021 року позивач звернулась до суду з позовом, в якому просить визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право на користування квартирою АДРЕСА_1 .
Позов обґрунтовано тим, що відповідач є її сином, який з 2015 року не проживає у вказаній квартирі, виїхав на постійне місце проживання до Російської Федерації, місце його фактичного проживання їй невідоме. Реєстрація місця проживання відповідача у належній позивачу квартирі створює їй перешкоди у здійсненні права власності щодо належного їй майна. Добровільно відповідач знятись з реєстрації не бажає, чим створює позивачу перешкоди у здійсненні права власності щодо належного їй майна.
ІІ. ПРОЦЕДУРА та ПОЗИЦІЇ СТОРІН
28.07.2021 року ухвалою суду відкрито провадження у справі та призначено до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.
Заяв по суті справи до суду не надійшло.
В судове засіданні 08.11.2021 р. позивач не з`явилась, направила заяву про розгляд справи без її участі, вимоги, викладені в позовній заяві, підтримує в повному обсязі. Проти ухвалення заочного рішення не заперечує (а.с. 23).
Відповідач у судові засідання 21.09.2021 р та 08.11.2021 р. р. не з`являвся, про час, дату та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, шляхом направлення поштових повідомлень за зареєстрованим місцем проживання (а.с. 21-22).
Згідно з ч. 1 ст. 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки, не подав відзив, позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.
З урахуванням наведеного, на підставі положень статей 211, 280 ЦПК України, суд вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності сторін та ухвалити заочне рішення.
ІІІ. ЗАКОНОДАВСТВО, ЩО ПІДЛЯГАЄ ЗАСТОСУВАННЮ
Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Статтею 41 Конституції України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, № 4, № 7 та № 11 до Конвенції» від 17.07.1997 року, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Частиною 1 статті 316 ЦК України передбачено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Відповідно ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.
Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.
Нормами ч. 1 ст. 321 ЦК України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Згідно з ч. 1 ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном.
Згідно із ч. 1 ст. 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником.
Відповідно до ч. 2 статті 64 ЦК України до членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.
Частиною 2 ст. 405 ЦК України визначено, що член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
ІV. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ та ДОКАЗИ НА ЇХ ПІДТВЕРДЖЕННЯ
ОЦІНКА СУДУ
Судом встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є власником квартири АДРЕСА_1 , на підставі договору купівлі-продажу від 04.07.2007 р. (а.с.5, 8-10).
Зі змісту відмітки паспорту громадянина України, відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 6).
Зі змісту акту від 16.07.2021 р. вбачається, що ОСОБА_2 , дійсно зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , але не проживає за даною адресою з 2015 року, що підтверджено свідками (сусідами) - ОСОБА_4 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_3 , ОСОБА_5 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_4 , ОСОБА_6 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_5 (а.с. 7).
Дослідивши позовну заяву, додані до неї письмові докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Судом встановлено, що відповідач, є членом сім`ї власника квартири відповідно до приписів ч. 2 ст. 64 ЖК України, у спірному житловому приміщенні не проживає протягом тривалого часу, наявність поважних причин, з яких відповідач не проживає у квартирі, та домовленості між сторонами про збереження права користування житлом, судом не встановлено.
Позивач є власником житлової квартири, а відтак на підставі ст. 391 ЦК України має право вимагати усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном.
Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення, ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 16 листопада 2016 року у справі № 6-709цс16.
Беручи до уваги встановлені під час розгляду спору фактичні обставини справи, те, що відповідач ОСОБА_2 не проживає у належній позивачу квартирі протягом тривалого часу понад один рік, реєстрація місця проживання відповідача у належній позивачу квартирі не дозволяє їй у повній мірі реалізовувати своє право власності на квартиру, а тому суд вважає, що наявні підстави для задоволення позову та для визнання відповідача таким, що втратив право користування спірним житловим приміщенням, позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.
VI. РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ
При вирішенні питання щодо розподілу судових витрат суд керується ч. 2 ст. 141 ЦПК України та стягує з відповідача на користь позивача понесені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 908,00 грн
Керуючись ст. ст. 5, 12, 13, 258, 259, 263-265, 268, 272, 273, 354 ЦПК України, суд, -
Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_2 .
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 908,00 гривень.
Рішення може бути оскаржене до Житомирського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Богунський районний суд м. Житомира протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_2 .

Суддя О.В. Стрілецька