Провадження № 2/243/46/2021
РІШЕННЯ

Іменем України

15 листопада 2021 року м. Слов`янськ

Слов`янський міськрайонний суд Донецької області у складі:

головуючого судді Воронкова Д.В.,

при секретарі Бочаровій М.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі № 17 Слов`янського міськрайонного суду справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «ПУМБ», треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Хара Наталія Станіславівна, відділ освіти Слов`янської міської ради, приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Вольф Тетяна Леонідівна, про визнання дій незаконними, зобов`язання вчинити певні дій та за зустрічною позовною заявою Публічного акціонерного товариства «ПУМБ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з вказаним позовом, на обґрунтування заявлених вимог зазначивши, що 15 серпня 2013 року між нею та АТ «БАНК РЕНЕСАНС КАПІТАЛ» було укладено кредитний договір №GP-4923135 на суму - 37752 гривні.

Відповідно до п.2.4 вищевказаного кредитного договору передбачено її обов`язок сплати позичальником щомісячної плати за обслуговування кредитної заборгованості в терміни та в розмірах, визначені розділом договору «Графік щомісячних платежів за кредитним договором». При цьому, лист оферта не містив відомостей щодо розрахунку та обсягу послуг, які надаються у разі сплати щомісячної комісії банку за обслуговування кредиту на суму 906.05 гривень. Банк, встановивши у кредитному договорі сплату комісії, не зазначив, за які саме послуги сплачується комісія. Банк нараховував, а вона сплатила комісію фактично за обслуговування кредиту банком, що є незаконним, не відповідає вимогам справедливості та суперечить положенням частини першої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» 19.07.2016 року юридичну особу АТ «БАНК РЕНЕСАНС КАПІТАЛ» було припинено. Правонаступником всіх прав та обов`язків є Публічного акціонерного товариства «ПУМБ». Вказала, що за вказаним договором нею були здійсненні платежі на користь АТ «БАНК РЕНЕСАНС КАПІТАЛ» в відділенні ПАТ «ПУМБ» в м. Слов`янську: 05.09.2013 року - 1761 гривня; 07.10.2013 року - 1761 гривня; 11.11.2013 року - 1761 гривня; 05.12.2013 року - 1761 гривня; 08.01.2014 року - 1761 гривня; 17.02.2014 року - 1761 гривня; 17.03.2014 року - 1761 гривня; 19.03.2014 року - 30000.00 гривень. Станом на 19.03.2014 року до повного погашення зобов`язання за кредитом залишилася сума 4302.02 гривні. Маючі на меті погасити заборгованість за кредитом достроково, але не маючі можливості звернутись до відділення банку, яке з березня 2014 року було в м. Слов`янську закрите, Вона продовжувала сплачувати на користь АТ «БАНК РЕНЕСАНС КАПІТАЛ» через відділення ПАТ « ПУМБ» грошові кошти 19.08.2014 року - 400.00 гривень; 02.09.2014 року - 400.00 гривень; 07.11.2014 року - 300,00 гривень; 22.12.2014 року - 500 гривень; 10.12.2014 року - 400 гривень; 14.01.2015 року - 400 гривень; 06.01.2015 року - 3000 гривень; 12.03.2015 року - 300 гривень; 04.02.2015 року - 500 гривень; на загальну суму - 6500 гривень. Всього вона на користь та АТ «БАНК РЕНЕСАНС КАПІТАЛ» сплатила - 48827 гривні. Також з її заробітної було утримано на користь ПАТ « ПУМБ» - 11340.87 гривень .Таким чином вважає, що з урахуванням всіх здійснених нею виплат, а також факту незаконності нарахування банком сум комісії, вона повністю виконала свої зобов`язання за вищевказаним кредитним договором. Про існування виконавчого надпису №10870 від 15.11.2018 року, що видав приватний нотаріус КМНО Хара Н.С., вона дізналася лише тоді, коли з її заробітної плати почали відраховувати гроші на користь банку. Вищевказаний напис, на підставі якого здійснюються утримання з її заробітної плати вважає незаконним та таким, що не підлягає виконанню, оскільки вимога банку не є безспірною та такою, що ґрунтується на законі.

Просила суд визнати недійсним з моменту укладення кредитного договору №GP-4923135 від 15 серпня 2013 року пункт 2.4. кредитного договору та розділ «Графіку платежів» в частині нарахування комісії за обслуговування кредиту на загальну суму - 54363 гривні, зобов`язавши Відповідача здійснити перерахунок сплачених нею платежів. Стягнути з банку на її користь надлишки сплачених грошових коштів в погашення заборгованості згідно кредитного договору №GP-4923135 від 15 серпня 2013 рок, які утворились за рахунок сплати комісії за обслуговування кредиту. Визнати виконавчий напис №10870 від 15.11.2018 року, що видав приватний нотаріус КМНО Хара Н.С., таким, що не підлягає виконанню. Стягнути з банку на її користь судовий збір

31.10.2019 року до провадження суду надійшла позовна заява ПАТ « Пумб» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором. Обґрунтовуючи позовні вимоги представник банку зазначив, що 15 серпня 2013 року між ОСОБА_1 та АТ «БАНК РЕНЕСАНС КАПІТАЛ» було укладено кредитний договір №GP-4923135 на суму - 36658,54. 19.07.2016 року було припинено юридичну особу АТ «БАНК РЕНЕСАНС КАПІТАЛ». Правонаступником всіх прав та обов`язків є ПАТ « ПУМБ». ОСОБА_1 не виконує своїх зобов`язань належним чином та станом на 17.10.2019 року має заборгованість в сумі 70939,66 грн., з яких 4159,59 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 786,42 грн. заборгованість за процентами, 31712,53 грн.,- заборгованість за комісією, 34281,12 грн. - пеня. Просив стягнути з ОСОБА_1 вказані суми та судові витрати.

Ухвалою Слов`янського міськрайонного суду від 10.09.2019 року задоволено заяву представника ОСОБА_1 про забезпечення позову. Зупинено стягнення у виконавчому провадженні № 57824019, що здійснювалося на підставі виконавчого листа №10870 від 15.11.2018 року (а.с. 25)

Ухвалою Слов`янського міськрайонного суду від 13.01.2020 року вказані позови об`єднані в одне провадження (т.1 а.с. 56)

ОСОБА_1 та її представник до судового засідання не з`явилися, надали суду заяви про розгляд справи у їх відсутності, позовні вимоги підтримали.

12.02.2020 року від представника ОСОБА_1 на адресу суду надійшов відзив на зустрічну позовну заяву ПАТ « ПУМБ» в якій останній проти позовних вимог Банку заперечував, посилаючись на обставини, що викладені у первинній позовній заяві. (а.с. 150-153)

Треті особи приватний нотаріус КМНО Хара Н.С. та приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Вольф Т.Л. до судового засідання не з`явилися, надали суду заяви про розгляд справи у її відсутності.

Представник відділу освіти Слов`янської міської ради до судового засідання не з`явився, надав суду заяви про розгляд справи у його відсутності. (а.с. 44)

Представник ПАТ « ПУМБ» до судового засідання жодного разу не з`явився, неодноразово звертався до суду з клопотаннями про відкладання судового розгляду, відзиву на первинний позов, або відповіді на відзив за зустрічним позовом , суду не надав. В судове засідання, що призначено на 15.11.2021 року, представник банку не з`явився, про причини неявки суд не повідомив. За вказаних обставин суд визнає поведінку представника банку, як намагання уникнути явки до суду, створити по справі штучну тяганину, та вважає можливим розглянути справу у його відсутності.

Судом встановлено наступні обставини.

15 серпня 2013 року між ОСОБА_1 та АТ «БАНК РЕНЕСАНС КАПІТАЛ» було укладено кредитний договір №GP-4923135 на суму - 37752 гривні зі строком повернення до 16.08.2018 року (а.с. 16).

19.07.2016 року було припинено юридичну особу АТ «БАНК РЕНЕСАНС КАПІТАЛ». Правонаступником всіх прав та обов`язків є ПАТ « ПУМБ». Вказані обставини визнаються сторонами та не потребують доказуванню.

Відповідно до п.2.4 вищевказаного кредитного договору передбачено обов`язок ОСОБА_1 сплати щомісячно за обслуговування кредитної заборгованості комісію в розмірі 2,4% в терміни, визначені розділом договору «Графік щомісячних платежів за кредитним договором», комісії банку за обслуговування кредиту на суму 906.05 гривень щомісячно.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу (частина перша статті 215 ЦК України).

Згідно з частинами першою - третьою, п`ятою, шостою статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Відповідно до положень абзацу 2 частини четвертої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною.

Крім того, за змістом статей 11,18 Закону України «Про захист прав споживачів», до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема про встановлення обов`язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; передбачення зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінене або визнане недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що несправедливими є положення договору про споживчий кредит щодо встановлення плати за обслуговування кредиту, що є підставою для визнання таких положень недійсними.

У постанові Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 09 грудня 2019 року у справі № 524/5152/15-ц (провадження № 61-8862сво18) зробив висновок, що: «надання грошових коштів за укладеним кредитним договором відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України є обов`язком банку, виконання такого обов`язку не може обумовлюватися будь-якою зустрічною оплатою з боку позичальника. Оскільки надання кредиту - це обов`язок банку за кредитним договором, то така дія як надання фінансового інструменту чи моніторинг заборгованості по кредиту не є самостійною послугою, що замовляється та підлягає оплаті позичальником на користь банку. Надання фінансового інструменту є фактично наданням кредиту позичальнику, така операція, як і моніторинг заборгованості по кредиту, відповідає економічним потребам лише самого банку та здійснюється при виконання прав та обов`язків за кредитним договором, а тому такі дії банку не є послугами, що об`єктивно надаються клієнту-позичальнику. Згідно з абзацом другим частини четвертої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції, чинній момент укладення спірного кредитного договору) споживач не зобов`язаний сплачувати кредитодавцеві будь-які збори, відсотки або інші вартісні елементи кредиту, що не були зазначені у договорі. Частиною першою, другою статті 228 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним. Положення спірного кредитного договору від 28 травня 2008 року про сплату позичальником на користь банку комісій у вигляді винагороди за додатковий моніторинг погашення кредиту та за резервування ресурсів є нікчемними, оскільки вказані платежі є платою, встановлення якої було заборонено частиною третьою статті 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність», частиною четвертою статті 11 Закону України «Про захист прав поживачів» і пунктом 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, які були чинними на момент укладення спірного кредитного договору, а встановлення всупереч вимогам нормативно-правових актів цих невиправданих платежів спрямоване на незаконне заволодіння грошовими коштами фізичної особи-споживача, як слабкої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, отже такі умови договору порушують публічний порядок. Умова договору про надання споживчого кредиту, укладеного після 16 жовтня 2011 року, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні Закону України «Про захист прав споживачів» (будь-які збори, відсотки, комісії, платежі), є нікчемною на підставі частини четвертої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», норма якої діяла з 16 жовтня 2011 року до внесення змін на підставі Закону України «Про споживче кредитування» № 1734-VIII від 15 листопада 2016 року».

Вказана позиція суду узгоджується з правовою позицією, викладеною в постановах Верховного Суду від 19.08.2020 року у справі № 641/11984/15-ц, від 20.02.2019 року у справі № 666/4957/15-ц, від 27.12.2018 року у справі № 695/3474/17.

З оглядом на зазначене, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання недійсним з моменту укладення кредитного договору №GP-4923135 від 15 серпня 2013 року пункт 2.4. кредитного договору та розділу «Графіку платежів» в частині нарахування комісії за обслуговування кредиту щомісячно в сумі 906,05 грн. на загальну суму - 54363 гривні, обґрунтовані та підлягають задоволенню.

З урахуванням висновку суду щодо недійсності пункт 2.4. кредитного договору, аналізуючи суми зобов`язань, що зазначені у графіку платежів, суд вважає, що розмір зобов`язань ОСОБА_1 станом на 19.03.2014 року складав 40637,2 грн., з яких 37752 грн. - тіло кредиту, 2885,2 грн. - відсотки за користування кредитом.

Зі змісту кредитного договору №GP-4923135 та графіку платежів, вбачається, що наявність домовленості сторін про можливість дострокового виконання зобов`язань за кредитним договором за ініціативою позичальника.

19.03.2014 року ОСОБА_1 звернулася до представника банку з заявою про дострокове погашення кредиту (а.с. 27).

Згідно копій квитанцій, а також виписки по особовим рахунка з 15.08.2018 по 14.11.2016 року, сформованого Банком 08.05.2016 року та наданого на вимог суду, вбачається, що на виконання зобов`язань за вказаним договором були здійсненні платежі на користь АТ «БАНК РЕНЕСАНС КАПІТАЛ» на загальну суму 42327 грн., а саме : 05.09.2013 року - 1761 гривня; 07.10.2013 року - 1761 гривня; 11.11.2013 року - 1761 гривня; 05.12.2013 року - 1761 гривня; 08.01.2014 року - 1761 гривня; 17.02.2014 року - 1761 гривня; 17.03.2014 року - 1761 гривня; 19.03.2014 року - 30000.00 гривень (т.1 а.с. 30, 34, 200-201, 222-233)

Вищевказаними обставинами встановлюється, що станом на 19.03.2014 року ОСОБА_1 були повністю виконані зобов`язання перед банком по кредитному договору та виплачено загальну суму 42327 грн. при наявності зобов`язання на загальну суму 40637,2 грн.

Таким чином, у банку відсутні підстави для стягнення з ОСОБА_1 будь-якої заборгованості, а тому зустрічні позовні вимоги є необґрунтованими, безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню.

Суд вважає необхідним зазначити, що через неналежне виконання працівниками банку своїх обов`язків щодо належного інформування позичальника, ОСОБА_1 були здійсненні наступні платежі : 19.08.2014 року - 400.00 гривень; 02.09.2014 року - 400.00 гривень; 07.11.2014 року - 300,00 гривень; 22.12.2014 року - 500 гривень; 10.12.2014 року - 400 гривень; 14.01.2015 року - 400 гривень; 06.01.2015 року - 3000 гривень; 12.03.2015 року - 300 гривень; 04.02.2015 року - 500 гривень; на загальну суму - 6500 гривень, а також згідно довідки відділу освіти Слов`янської міської ради від 18.09.2019 року з ОСОБА_1 на виконання виконавчого надпису було стягнуто заборгованість за вказаним договором в сумі 11340, 87 грн. (а.с. 19)

Проте, позовні вимоги ОСОБА_1 в частині зобов`язання Банку здійснити перерахунок сплачених нею платежів та стягнути з банку на її користь надлишки сплачених грошових коштів в погашення заборгованості згідно кредитного договору, також не можуть бути задоволені, оскільки ОСОБА_1 обрано не вірний спосіб захисту свого порушеного права.

Так, частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням цієї норми правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника.

Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачений статтею 16 ЦК України.

Власник порушеного права може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права, який прямо визначається спеціальним законом, що регламентує конкретні цивільні правовідносини.

Вищевказані позовні вимоги ОСОБА_1 не конкретизовані, суперечать висновку суду щодо відсутності у ОСОБА_1 заборгованості перед банком, та не місять свідчень про наявність спору, що може бути вирішеним саме у такий спосіб.

На думку суду, в даному випадку має місто спір про повернення (стягнення) зайве сплачених та стягнутих сум.

Щодо позовних вимог про визнання виконавчого надпису таким, що не підлягає виконанню, суд зазначає наступне.

15.11.2018 року приватним нотаріусом КМНО Хара Н.С. було видано виконавчий надпис №10870 на підставі статей 87-91 Закону України «Про нотаріат» та п. 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінетом Міністрів України від 29.06.1999 року № 1172, відповідно до якого стягувачем є ПАТ «ПУМБ», боржником ОСОБА_1 . Стягнення заборгованості проводиться за період з 09.11.201 року по 09.11.2018 року 0 року. Сума заборгованості складає 47999,41 грн. Витрати за вчинення виконавчого напису - 430 грн. Виконавчий напис виданий на підставі заяви ПАТ « ПУМБ» від 09.11.2018 року (а.с. 165, 177)

Постановою приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Павелків Т.Л. № 57824019 відкрито виконавче провадження за оскаржуваним виконавчим написом нотаріуса та звернуто стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника (а.с. 17-18)

Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (ст. 39 Закону «Про нотаріат»).

Так, згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат», для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Такий перелік документів затверджений постановою Кабінетом Міністрів України від 29 червня 1999 р. № 1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» (надалі Перелік).

Постановою Кабінету Міністрів України від 26.11.2014 р. № 662 Перелік доповнено розділом такого змісту:

«Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин

2. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями.

Для одержання виконавчого напису додаються:

а) оригінал кредитного договору;

б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості.».

Постанова Кабінету Міністрів України від 26.11.2014 р. № 662 набрала чинності 10.12.2014 року.

Таким чином, з 10.12.2014 року нотаріуси мали право вчиняти виконавчі написи на документах, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку, зокрема, за кредитними договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 р. у справі № 826/20084/14 визнано незаконною та не чинною постанову Кабінету Міністрів України від 26.11.2014 р. № 662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, зокрема, пункту 2 Змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів: "Доповнити перелік після розділу "Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами" новим розділом такого змісту: "Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин 2. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості.».)

Колегія суддів апеляційного суду в цій справі прийшла до висновку про те, що позивачами доведено факт застосування до них оскаржуваного нормативно-правового акту, оскільки запропоновані оскаржуваною постановою КМУ зміни у процедуру вчинення виконавчих написів нотаріусів на кредитних і іпотечних договорах створюють можливість при наявності злого умислу, недбалості чи з інших причин кредитору та/чи його посадовим особам або пов`язаним із ними третім особам, незаконно заволодіти коштами або майном, як позивачів так і інших громадян України, шляхом введення в оману нотаріуса, який керуючись спірним актом буде вимушений вчинити виконавчий напис на підставі документів, що не є належними доказами безспірності заборгованості, та згодом стягнення майна чи коштів виконавчою службою на підставі такого виконавчого напису

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 р. у справі № 826/20084/14 постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 р. залишено без змін.

Постановою Великої Палати Верховного Суду від 20.06.2018 року відмовлено в задоволенні заяви Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» про перегляд ухвали Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 р. у справі № 826/20084/14.

З огляду на викладене, пункт 2 розділу «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин» Переліку втратив чинність з 22 лютого 2017 року, а тому з цієї дати нотаріуси не мають права вчиняти виконавчі написи на документах, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку, зокрема, на підставі кредитних договорів та виписок з рахунку боржника.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про нотаріат», нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, відмовляє у вчиненні нотаріальної дії, якщо не подано відомості (інформацію) та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії.

Згідно підпунктів 1.1.-1.3 п. 1 Глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5, для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів.

Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, установлюється Кабінетом Міністрів України.

Нотаріуси відмовляють у вчиненні виконавчого напису у випадках, коли витребовується майно, звернення стягнення на яке забороняється законодавством України або здійснюється виключно на підставі рішення суду.

Аналіз наведених норм законодавства дає підстави для висновку про те, що нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють безспірну заборгованість на підставі документів, затверджених Переліком, зазначений перелік документів є вичерпним, та у разі надання стягувачем документів не передбачених Переліком, нотаріус відмовляє у вчинені виконавчого напису, стягнення такої заборгованості повинно здійснюватися виключно на підставі рішення суду.

Як вбачається з оскаржуваного виконавчого напису, останній вчинений на підставі п. 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінетом Міністрів України від 29.06.1999 року № 1172, тобто пункту, який втратив чинність з 22.02.2017 року, Крім того, як було встановлено судом раніше, з 19.03.2019 року ОСОБА_1 було в повному обсязі виконано всі зобов`язання перед банком, що свідчить про порушення принципу безспірності сум, зазначених у виконавчому надпису.

Вказані обставини є безумовними підставами для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Відповідно до статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи.

Представником Банку не доведено належними доказами факту невиконання боржником своїх зобов`язань, а також того, що оскаржуваний напис був вчинений у відповідності до вимог закону а також

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, з урахуванням результатів розгляду справи, з ПАТ «ПУМБ» за первинним позовом необхідно стягнути на користь держави судовий збору в сумі 840,80 та 840,80 грн. за вимоги щодо визнання пункту договору недійсним та про визнання виконавчого надпису таким, що не підлягає виконанню. ОСОБА_1 не надано доказів понесення нею витрати, пов`язаних з розглядом клопотання про забезпечення позову.

Судові витрати за зустрічним позовом слід покласти на ПАТ « ПУМБ».

На підставі ч. 7 ст. 158 ЦПК України, заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 12, 13, 128, 131, 133, 141, 259, 264, 265, 268, 280-283 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «ПУМБ», треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Хара Наталія Станіславівна, приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Вольф Тетяна Леонідівна, відділ освіти Слов`янської міської ради, задовольнити частково.

Визнати недійсним з моменту укладення кредитного договору №GP-4923135 від 15 серпня 2013 року пункт 2.4. кредитного договору та розділ «Графіку платежів» комісія за обслуговування кредиту, який є невід`ємною частиною договору на загальну суму - 54363 гривні.

Визнати виконавчий напис №10870 від 15.11.2018 року, що вчинений приватним нотаріусом КМНО Хара Н.С., про стягнення з боржника ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором на користь Публічного акціонерного товариства «ПУМБ» у розмірі 47999,41 грн. таким, що не підлягає виконанню.

В задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_1 , - відмовити.

В задоволенні зустрічною позовною заявою Публічного акціонерного товариства «ПУМБ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, - відмовити.

Стягнути з ПАТ « ПУМБ» на користь держави судовий збір в сумі 1681,6 грн.

Рішення може бути оскаржено до Донецького апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя Слов`янського

міськрайонного суду

Донецької області Д.В. Воронков