Справа № 369/174/21
Провадження № 2/369/2435/21
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.01.2021 м. Київ

Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі головуючої судді Ковальчук Л.М., розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «Фінансова компанія «Капітал Гарант Інвест», ТОВ «Інвіктус Плюс», ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Бондар Тетяна Миколаївна, приватний нотаріус Чернігівського міського нотаріального округу Завалієв Артем Анатолійович про скасування запису про державну реєстрацію права власності,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про забезпечення позову у якій просить суд накласти арешт на земельну ділянку площею 0,1573 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (кадастровий номер :01:003:0013) та земельну ділянку площею 0,1499 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (кадастровий номер :01:003:0012).

В обґрунтування заяви про забезпечення позову заявник посилається на те, що він звернувся до Києво-Святошинського районного суду Київської області з позовною заявою до ТОВ «Фінансова компанія «Капітал Гарант Інвест», ТОВ «Інвіктус Плюс», ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Бондар Тетяна Миколаївна, приватний нотаріус Чернігівського міського нотаріального округу Завалієв Артем Анатолійович про скасування запису про державну реєстрацію права власності, у якій просить суд:

- визнати незаконною та скасувати державну реєстрацію права власності ТОВ «Фінансова компанія «Капітал Гарант Інвест» на земельну ділянку площею 0,1573 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (кадастровий номер :01:003:0013) та земельну ділянку площею 0,1499 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (кадастровий номер :01:003:0012), вчинену приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Завалієвим А.А.;

- витребувати із чужого незаконного володіння земельну ділянку площею 0,1573 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (кадастровий номер :01:003:0013) та земельну ділянку площею 0,1499 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (кадастровий номер :01:003:0012);

- визнати право власності за ОСОБА_1 на земельну ділянку площею 0,1573 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (кадастровий номер :01:003:0013) та земельну ділянку площею 0,1499 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (кадастровий номер :01:003:0012).

В обґрунтування заявлених вимог заявник зазначає, що 30.01.2007 між ОСОБА_1 та ПАТ «Брокбізнесбанк» було укладено кредитний договір № 155-05-03.

З метою забезпечення вищезазначеного кредитного договору, між ОСОБА_1 та ПАТ «Брокбізнесбанк» 30.01.2007 було також укладено іпотечний договір, предметом якого є земельні ділянки, які належать ОСОБА_1 , а саме земельна ділянка площею 0,1573 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (кадастровий номер :01:003:0013) та земельна ділянка площею 0,1499 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (кадастровий номер :01:003:0012).

ОСОБА_1 зазначає, що, як стало йому відомо з інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, ПАТ «Брокбізнесбанк» відступив право вимоги за кредитним договором від 30.01.2007 № 155-05-03 на користь ТОВ «Фінансова компанія «Капітал Гарант Інвест».

26.01.2016 приватний нотаріус Чернігівського міського нотаріального округу Завалієв А.А. в порушення норм законодавства (відсутність доказів надіслання та отримання письмової вимоги про усунення порушення) зареєстрував право власності на іпотечне майно за ТОВ «Фінансова компанія «Капітал Гарант Інвест».

22.02.2016 приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Бондар Т.М. внесла запис про право власності ТОВ «Інвіктус Плюс» на земельну ділянку площею 0,1573 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (кадастровий номер :01:003:0013) та земельну ділянку площею 0,1499 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (кадастровий номер :01:003:0012).

На даний час вказані земельні ділянки продані ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , що підтверджується інформаційними довідками з реєстру.

Враховуючи, що відповідачі попередньо вчинили правочини, які суперечать інтересам ОСОБА_1 та порушують його право власності на нерухоме майно, існує велика ймовірність подальшого перешкоджання у виконанні рішення суду та безконтрольного, багаторазового продажу земельних ділянок. Також метою вжиття заходів забезпечення позову ОСОБА_1 зазначає охорону його матеріально-правових інтересів від можливих недобросовісних дій з боку відповідачів, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі з метою запобігання потенційним труднощам у подальшому виконанні такого рішення.

Дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов висновку, що заява про забезпечення позову підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно до ч. ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом, яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; 1-1) накладенням арешту на активи, які є предметом спору, чи інші активи відповідача, які відповідають їх вартості, у справах про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави; 2) забороною вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку вчинити певні дії, у разі якщо спір виник із сімейних правовідносин; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; 6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Частиною 3 ст. 150 ЦПК України передбачено, що заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006 «Про практику застосування судами процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» особам, які беруть участь у справі, має бути гарантована реальна можливість захистити свої права при вирішенні заяви про забезпечення позову.

Відповідно до пункту 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» роз`яснено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Таким чином, вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має оцінити обґрунтованість доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості та адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, які не є учасниками цього судового процесу.

Умовою застосування заходів до забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно, яке є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову.

Заходи забезпечення позову повинні бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвіднесення судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони вчиняти певні дії.

Метою вжиття заходів щодо забезпечення позову є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову.

Під час вирішення питання щодо забезпечення позову, обґрунтованість позову не досліджується, адже питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті і не вирішується ним під час розгляду заяви про забезпечення позову. Суд повинен лише пересвідчиться, що між сторонами виник спір.

Забезпечення позову це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. По суті забезпечення позову є встановленням судом обмежень суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених претензій позивача (заявника). Вжиття заходів забезпечення позову є правом суду, а не його обов`язком. Тому, при вирішенні питання щодо заяви про забезпечення позову суд враховує не лише доводи, викладені у відповідній заяві, а й інші наявні матеріали цивільної справи.

Умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що майно, наявне у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитися за кількістю або погіршитися за якістю на момент виконання рішення суду.

При розгляді заяви про застосування такого заходу забезпечення позову як накладення арешту на майно або грошові кошти суд має виходити із того, що цей захід забезпечення обмежує право особи користуватися та розпоряджатися грошовими коштами або майном, тому може застосуватись у справі, в якій заявлено майнову вимогу, а спір вирішується про визнання права власності (інше речове право) на майно, витребування (передачу) майна, грошових коштів або про стягнення грошових коштів. При цьому піддані арешту грошові кошти обмежуються розміром позову та можливими судовими витратами, а арешт майна має стосуватися майна, що належить до предмету позову (аналогічну правову позицію викладено у постанові Верховного суду від 15.01.2019 у справі № 915/870/18).

Відповідно до статті 1 Протоколу № 1 до Європейської Конвенції з прав людини кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

При здійсненні судочинства суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 № ETS № 005 (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»).

Відповідно до статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Відповідно до статті 13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Крім того, Конституційний Суд України у пункті 9 мотивувальної частини рішення від 30.01.2003 № 3-рп/2003 у справі № 1-12/2003 наголошує на тому, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

ЄСПЛ у рішенні від 20.07.2004 у справі «Шмалько проти України» вказав, що право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду (пункт 43).

Арешт є крайнім заходом забезпечення позову та полягає у проведенні його опису, оголошенні заборони розпоряджатися ним, а в разі потреби обмеженні права користування майном або його вилученні у власника.

Розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову, виходячи з матеріалів позову, суд приходить до висновку, що забезпечення позову шляхом арешту спірних земельних ділянок має підстави, так як на теперішній час між сторонами існує спір і позивач ставить перед судом питання про витребування означених земельних ділянок з чужого незаконного володіння та визнання за ним права власності на дане нерухоме майно, а відтак заява ОСОБА_1 підлягає задоволенню.

Враховуючи, що обраний заявником спосіб забезпечення позову не спричинить невідновлюваної шкоди відповідачам, а також відсутність підстав, передбачених ч. 3 ст. 154 ЦПК України, суд вважає недоцільним у даному випадку застосовувати зустрічне забезпечення.

Порядок скасування заходів забезпечення позову визначено ст. 158 ЦПК України.

Керуючись ст. 149, 150, 151, 153, 154, 353-354 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову задовольнити.

В порядку забезпечення позову накласти арешт на нерухоме майно, яке належить ОСОБА_3 , а саме на земельну ділянку площею 0,1499 га, кадастровий номер :01:003:0012, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

В порядку забезпечення позову накласти арешт на нерухоме майно, яке належить ОСОБА_2 , а саме на земельну ділянку площею 0,1573 га, кадастровий номер :01:003:0013, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Дана ухвала відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» є виконавчим документом та може бути пред`явлена до виконання протягом трьох років з дня її постановлення.

Ухвала підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження у порядку, встановленому для виконання судових рішень.

Інформація про стягувача: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_2 .

Інформація про боржника: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Капітал Гарант Інвест», , адреса місця знаходження: вул. Лютеранська, 15-а, н/п 17, м. Київ, 01024.

Інформація про боржника: Товариство з обмеженою відповідальністю «Інвіктус Плюс», , адреса місця знаходження: провулок Лабораторний, 1, кімната 133/2, м. Київ, 01133.

Інформація про боржника: ОСОБА_3 , місце проживання: АДРЕСА_3 .

Інформація про боржника: ОСОБА_2 , місце проживання: АДРЕСА_4 .

Копію ухвали про забезпечення позову направити учасникам справи, а також державному (приватному) виконавцю - для негайного виконання та вжиття відповідних заходів.

Суд роз`яснює, що у відповідності до ч. 4 ст. 157 ЦПК України, особи, винні в невиконанні ухвали про забезпечення позову, несуть відповідальність, встановлену законом.

Ухвала набирає законної сили негайно після її підписання суддею в порядку передбаченому ч. 2 ст. 261 ЦПК України та може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом 15 днів з дня її проголошення шляхом подачі апеляційної скарги до Київського апеляційного суду, з врахуванням вимог п. 15.5) Розділу ХІІІ Перехідні положення ЦПК України.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Суддя Л.М. Ковальчук