Номер провадження: 22-ц/813/3931/21
Головуючий у першій інстанції Бондар В. Я.
Доповідач Сегеда С. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.01.2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого Сегеди С.М.,

суддів: Комлевої О.С.,

Сєвєрової Є.С.,

розглянувши у порядку письмового провадження, без участі учасників справи, апеляційну скаргу Громадської організації «Одеська обласна організація Всеукраїнської спілки автомобілістів» на додаткове рішення Приморського районного суду м.Одеси від 03 серпня 2020 року у цивільній справі за позовом Громадської організації «Одеська обласна організація Всеукраїнської спілки автомобілістів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за зберігання транспортного засобу,

встановив:

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 25 червня 2020 року позов ГО «Одеська обласна організація Всеукраїнської спілки автомобілістів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за зберігання транспортного засобу було залишено без задоволення (а.с. 100-102).

28 червня 2020 року до суду надійшла заява представника відповідачки ОСОБА_1 - адвоката Сметюх В.С. про ухвалення додаткового рішення про розподіл судових витрат, згідно якої просив стягнути з позивача на користь відповідачки витрати на надання правової допомоги у розмірі 10 781 грн. (а.с. 128-145).

Додатковим рішенням Приморського районного суду м.Одеси від 03 серпня 2020 року стягнуто з ГО «Одеська обласна організація Всеукраїнська спілка автомобілістів» на користь ОСОБА_1 витрати на надання правової допомоги у розмірі 10781 грн. (а.с. 147-148).

В апеляційній скарзі ГО «Одеська обласна організація Всеукраїнської спілки автомобілістів»ставить питання про скасування додаткового рішення Приморського районного суду м.Одеси від 03 серпня 2020 року, та постановлення нового, яким у задоволенні заяви ОСОБА_1 про стягнення витрат на надання правової допомоги відмовити у повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

У відповідності до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється 29.01.2021 року в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, оскільки цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи, у зв`язку з чим судове засідання не проводиться.

Згідно приписів ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Враховуючи вищенаведене, дана справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку спрощеного позовного провадження за наявними матеріалами без повідомлення учасників справи, як малозначна у зв`язку з її незначною складністю (ч.ч. 4, 6 ст. 19, ч.ч. 1, 2, 4 ст. 274 ЦПК України).

Крім того, у відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене).

Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

У зв`язку з цим, датою ухвалення цього судового рішення є 29.01.2021 року.

При цьому колегією суддів враховано, що копію ухвали про відкриття апеляційного провадження у справі та про розгляд справи в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, без проведення судового засідання, та без повідомлення учасників справи, останні отримали належним чином (а.с. 172-176).

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про необхідність часткового задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступних підстав.

Ухвалюючи додаткове рішення про задоволення заяви, суд першої інстанції виходив із того, що при ухваленні рішення не було вирішено питання про розподіл судових витрат, тому необхідно ухвалити додаткове рішення щодо розподілу судових витрат та стягнути з позивача на користь відповідачки розмір понесених нею витрат на правову допомогу, адже у задоволенні позову було відмовлено, а вимоги поданої заяви є обґрунтованими.

Однак апеляційний суд не може погодитись із таким висновком районного суду, оскільки він не відповідає вимогам закону та фактичним обставинам справи, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Посилаючись на вказану норму, представник відповідачки 02.07.2020 року подав до суду заяву про розподіл судових витрат (а.с. 105-122).

Однак, з моменту винесення рішення 25.06.2020 року пройшло 7 днів, а не 5, як передбачено ст. 141 ЦПК України. Крім того, представник відповідачки не зробив відповідної заяви до закінчення судових дебатів, що підтверджується журналами судових засідань та аудіозаписами засідань. Більш того, у судовому засіданні 25.06.2020 року представник відповідачки взагалі був відсутній (а.с. 99).

Також, відповідачка взагалі не подавала жодних доказів на підтвердження розміру витрат на правничу допомогу до винесення рішення у справі.

З огляду на вказане, суд був позбавлений процесуальної можливості вирішити питання щодо розподілу судових витрат, так як відповідачка не подавала відповідних доказів у встановлений ЦПК України спосіб до ухвалення судового рішення.

На підставі викладеного, судом було залишено заяву представника відповідачки без задоволення та роз`яснено, що він має право подати до суду заяву про ухвалення додаткового рішення (а.с. 125).

Відповідно до ч. 1 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо, зокрема, судом не вирішено питання про судові витрати.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує як розподілити між сторонами судові витрати.

При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.

З аналізу вказаної статті слідує, що суд вирішує питання про розподіл судових витрат на підставі доказів, які сторона подала до винесення рішення по справі та якщо зробила про це відповідну заяву в порядку, передбаченому ч. 8 ст. 141 ЦПК України або у позовній заяві.

Разом з тим, представник відповідачки не заявляв вимог щодо стягнення судових витрат у відзиві, не робив таку заяву до дебатів, а надав заяву про винесення додаткового рішення, з якою подав відповідні докази своїх вимог.

Однак, суд вправі вирішити питання щодо розподілу судових витрат у додатковому рішенні у випадку, якщо таке питання не було вирішено у рішенні суду на підставі вже поданих доказів.

Таким чином, у суду були відсутні правові підстави для вирішення питання про розподіл судових витрат у додатковому рішенні.

Більш того, в оскаржуваному додатковому рішенні суд вказав, що позивачем не спростована співмірність послуг адвоката зі складністю проведеної ним роботи.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач не мав можливості спростувати співмірність послуг, адже всі докази про розмір витрат на правничу допомогу були подані представником відповідачки разом з заявою про ухвалення додаткового рішенням. Для розгляду заяви про ухвалення додаткового рішення позивач у засідання не викликався, що підтверджується матеріалами справи.

Так, в матеріалах справи відсутні докази направлення позивачу копії заяви про ухвалення додаткового рішення, а також він не повідомлявся про розгляд заяви про вирішення судом питання про розподіл судових витрат, а тому не мав можливості подати свої заперечення.

Відповідно до ч.1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до ч. 1 ст.137 ЦПК витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Згідно з положеннями ст. 137 ЦПК розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат, учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Таким чином, враховуючи, що на момент ухвалення судового рішення вимоги про стягнення з позивача на користь відповідача судових витрат не ставились, у суду були відсутні правові підстави для розподілу цих витрат між сторонами, а тому відсутні правові підстави і для ухвалення додаткового рішення.

У зв`язку з викладеним, на переконливу думку колегії суддів, понесені стороною відповідача судові витрати, про які не було заявлено до ухвалення судового рішення, можуть бути предметом окремого позову, який має розглядатись за правилами позовного провадження, а не шляхом ухвалення додаткового судового рішення.

Згідно ч.ч. 1,5,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Колегія суддів зазначає, що заявник апеляційної скарги надав суду достатні, належні і допустимі докази існування обставин, на які він посилається як на підставу своїх заперечень проти заявлених вимог та доводів апеляційної скарги.

Згідно ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

З огляду на викладені обставини в своїй сукупності, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржуване судове рішення не відповідає зазначеним вимогам, доводи апеляційної скарги його повністю спростовують, оскільки рішення ухвалено не у відповідності до вимог матеріального і процесуального права.

У зв`язку з цим, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково, оскаржуване рішення суду - скасувати і прийняти постанову, якою у задоволенні заяви відмовити.

Часткове задоволення апеляційної скарги полягає у тому, що суд апеляційної інстанції не вирішує питання про обгрунтованість суми судових витрат на правничу допомогу, які поніс відповідач у зв`язку із розглядом даної цивільної справи, оскільки зазначені обставини мають бути вирішені в іншому провадженні, про що вказано вище .

Крім того, оскільки зазначена справа згідно п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України є малозначною, то у відповідності до п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України постанова в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.2 ч.1 ст. 374, п. 4 ч.1 ст. 376, ст.ст. 381 - 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу Громадської організації «Одеська обласна організація Всеукраїнської спілки автомобілістів» задовольнити частково.

Додаткове рішення Приморського районного суду м.Одеси від 03 серпня 2020 року скасувати.

Прийняти постанову, якоюу задоволенні заяви представника відповідачки ОСОБА_1 - адвоката Сметюх В.С. про розподіл судових витрат відмовити у повному обсязі.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду: С.М. Сегеда

О.С. Комлева

Є.С. Сєвєрова