1Справа № 335/3177/21 2/335/1696/2021
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
19 листопада 2021 року м. Запоріжжя
Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя у складі головуючого судді Воробйова А.В., за участю секретаря судового засідання Барсукової В.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Запоріжжі в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 в особі адвоката Штабовенко Дениса Всеволодовича до ОСОБА_2 , треті особи ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -
ОСОБА_1 в особі адвоката Штабовенко Д.В. звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , треті особи ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.
В позові позивач зазначив, що йому на праві власності належить 1/3 частина житлової квартири АДРЕСА_1 , що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло № НОМЕР_1 від 11.07.1996 року.
Також, співвласниками зазначеної квартири є ОСОБА_3 , та ОСОБА_4 .
Позивач зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .
Також, за вказаною адресою зареєстрована ОСОБА_2 , яка є колишньою дружиною позивача.
Судовим рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 23.10.2019 року по справі №335/9618/19 було розірвано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований 27.02.2004 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Хортицького районного управління юстиції м. Запоріжжя, актовий запис № 50 Зазначеним судовим рішенням також було встановлено, із червня 2019 року сторони почали проживати окремо.
З червня 2019 року ОСОБА_2 почала проживати за адресою: АДРЕСА_3 .
Так, розпорядженням Голови районної адміністрації по Вознесенівському району №277р від 17.07.2020 року про визначення порядку участі ОСОБА_2 у вихованні дитини ОСОБА_5 встановлено, що дитина проживає разом з батьком ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 ; ОСОБА_2 проживає за адресою: АДРЕСА_3 .
Також в лютому 2020 року ОСОБА_2 до суду подано заяву про поділ майна подружжя, що наразі розглядається Орджонікідзевським районним судом м. Запоріжжя справа №335/1201/20. В зазначеній позовній заяві ОСОБА_2 зазначала, що фактично проживає за адресою: АДРЕСА_3 .
08 лютого 2021 року ОСОБА_2 подано позовну заяву про припинення стягнення аліментів та стягнення аліментів, в якій вона зазначає, що фактичне мешкає за адресою: АДРЕСА_5 . На підтвердження викладених обставин ОСОБА_2 було надано копію договору оренди квартири від 01 серпня 2020 року.
Тобто, з викладених обставин вбачається, що фактично з червня 2019 року ОСОБА_2 не проживає у квартирі АДРЕСА_1 , жодних витрат по утримання житлової квартири не несе, особистих речей в квартирі не має та взагалі квартирою відповідач не цікавиться. У зв`язку з наведеним, позивач вимушений нести додаткові витрати по оплаті комунальних послуг, що безпосередньо створює йому перешкоди у здійсненні його прав на житлову квартиру.
Квартира АДРЕСА_1 не є об`єктом спільної сумісної власності, спір щодо поділу окресленої квартири між сторонами відсутній. Частка позивача у квартирі АДРЕСА_1 є особистою приватною власністю позивача, оскільки була набута до укладення шлюбу та в рамках приватизації житла, а тому не підлягає поділу.
Усі викладені обставини свідчать, що з червня 2019 року відповідач не проживає у квартирі АДРЕСА_1 .
Таким чином, зважаючи на те, що відповідач відсутня за місцем реєстрації вже більше одного року, жодних витрат на утримання житлової квартири не несе, житловою квартирою не цікавиться та порушує права позивача щодо розпорядження своїм майном на свій розсуд, слідує, що позивач має право вимагати усунення перешкод у здійсненні своїх прав щодо належної їй житлової квартири шляхом визнання відповідача ОСОБА_2 такою, що втратила право користування житловою квартирою АДРЕСА_1 .
На підставі викладеного позивач просить визнати відповідача ОСОБА_2 такою, що втратила право користування житловою квартирою АДРЕСА_1 .
Позивач та його представник в судове засідання не з"явилися, надали заяву про розгляд справи у їх відсутність, позов підтримують повністю, просять його задовольнити. Проти розгляду справи у заочному порядку не заперечують.
В судове засідання відповідач не з`явилася, причини неявки суду не повідомила, відзив на позов не надала, з заявою про розгляд справи у його відсутності до суду не звертався, про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином.
В судове засідання треті особи не з"явилися, причини неявки суду не повідомили, з заявою про розгляд справи у їх відсутності до суду не зверталися, про час і місце розгляду справи повідомлялися належним чином.
Суд, за згодою позивача, вважає можливим провести заочний розгляд справи, на підставі матеріалів справи, у відповідності зі ст. 280 ЦПК України за відсутністю відповідача.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи, надавши їм оцінку у сукупності з оголошеними та дослідженими матеріалами справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню .
Відповідно до ст.41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права або обмежений у його здійсненні Право власності є непорушним.
Основоположні принципи здійснення правомочностей власника сформульовані у статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 04 листопада 1950 року), що набрала чинності для України з 11 вересня 1997 року та є складовою її правової системи відповідно до вимог статті 9 Конституції України, відповідно до якого закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
У відповідності зі ст. ст. 12,13 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності, у межах заявлених позовних вимог на підставі доказів, наданих сторонами.
Судом встановлено, що позивачу на праві власності належить 1/3 частина житлової квартири АДРЕСА_1 , що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло № НОМЕР_1 від 11.07.1996 року.
Також, співвласниками зазначеної квартири є ОСОБА_3 , та ОСОБА_4 , що вбачається з вищевказаного свідоцтва про право власності на житло.
Позивач ОСОБА_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується копією паспорту громадянина України.
Згідно відповіді департаменту реєстраційних послуг ЗМР від 30.03.2021 року ОСОБА_2 зареєстрована за адресою АДРЕСА_1 з 31.03.2007 року по теперішній час.
Розпорядженням Голови районної адміністрації по Вознесенівському району №277р від 17.07.2020 року про визначення порядку участі ОСОБА_2 у вихованні дитини ОСОБА_5 встановлено, що дитина проживає разом з батьком ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 ; ОСОБА_2 проживає за адресою: АДРЕСА_3 .
Також у 2020 році відповідачем ОСОБА_2 до суду подано заяву про поділ майна подружжя, що розглядається Орджонікідзевським районним судом м. Запоріжжя справа №335/1201/20. В зазначеній позовній заяві ОСОБА_2 зазначала, що фактично проживає за адресою: АДРЕСА_3 .
08 лютого 2021 року ОСОБА_2 подано позовну заяву про припинення стягнення аліментів та стягнення аліментів, в якій вона зазначає, що фактичне мешкає за адресою: АДРЕСА_5 . На підтвердження викладених обставин ОСОБА_2 було надано копію договору оренди квартири від 01 серпня 2020 року.
Тобто, з викладених обставин вбачається, що фактично з червня 2019 року відповідач ОСОБА_2 не проживає у квартирі АДРЕСА_1 , жодних витрат по утримання житлової квартири не несе, особистих речей в квартирі не має та взагалі квартирою відповідач не цікавиться.
Відповідно до ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.
На підставі ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Згідно ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, а ще при тій умові, що ці порушення були поєднані з позбавленням володіння його нерухомого майна. Способи захисту права власності передбачені нормами ст. ст. 16, 386, 391 ЦК України.
Згідно зі ст. 386 ЦК України, держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.
Крім того, відповідно до ст. 383 ЦК України та ст.150 ЖК України власник має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, має право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Обмеження власника у цих правах допускається лише у випадках і в порядку, встановлених законом.
За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Згідно з положеннями ст.ст. 16, 391, 386 ЦК України власник вправі звернутися до суду з вимогою про захист порушеного права будь-яким способом, що є адекватним змісту порушеного права, який ураховує характер порушення та дає можливість захистити порушене право, в тому числі шляхом визнання ОСОБА_2 такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Обраний позивачем спосіб захисту його прав відповідає вимогам закону.
Отже позовні вимоги позивача щодо визнання ОСОБА_2 втратившим право користування житловим приміщенням є законними, обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню.
Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню витрати по сплаті судового збору у розмірі 908 гривень.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 321, 383, 391 ЦК України ст.ст. 259,264,280-282 ЦПК України,-
Позовні вимоги ОСОБА_1 в особі адвоката Штабовенко Дениса Всеволодовича до ОСОБА_2 , треті особи ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - задовольнити.
Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , такою, що втратила право користування житловою квартирою АДРЕСА_1 .
Стягнути з ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір у розмірі 908 гривень.
Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Запорізького апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги на протязі 30 днів з дня його проголошення .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Суддя А.В.Воробйов