Справа № 530/1776/21
Номер провадження 2-з/530/8/21
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.11.2021 р. Зіньківський районний суд Полтавської області в складі: головуючого судді Должко С.Р., розглянувши в порядку письмового провадження заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову, -

В С Т А Н О В И В :

24.11.2021 року ОСОБА_1 звернулася до Зіньківського районного суду Полтавської області з позовом до ОСОБА_2 про стягнення суми авансу.

Разом із позовною заявою позивачем подано заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно, а саме на земельну ділянку котра знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та належить відповідачу ОСОБА_2 . Накласти арешт на все рухоме та нерухоме майно котре належить ОСОБА_2 на праві власності в межах вартості ціни позову з урахуванням судового збору в сумі 14100 грн.

Дослідивши наявні матеріали справи суд приходить до висновку.

Реалізуючи передбачене ст. 64 Конституції України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб`єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту.

Вирішуючи спір, суд повинен надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до суду. Відсутність порушеного права є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Відповідно до ч. 1 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Згідно з ч. 2 ст. 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згiдно iз положенням ст.. 151 ЦПK України забезпечення позову за заявою осiб, якi беруть участь у справi, допускається будь-якiй cтaдiї розгляду справи, якщо невжиття заходiв забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рiшення суду.

Відповідно ст. 152 ЦПК України, - позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб; 2) забороною вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам здійснювати платежі або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; 6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; 7) передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам. У разі необхідності судом можуть бути застосовані інші види забезпечення позову. Суд може застосувати кілька видів забезпечення позову. Види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Ч. 1 ст. 151 ЦПК України передбачено, що заява про забезпечення позову повинна містити, зокрема, предмет позову та обгрунтування необхідності забезпечення позову; захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обгрунтуванням його необхідності.

Суд, розглядаючи заяву про забезпечення позову, має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам (абз. 1 ч. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року №9 "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову").

Відповідно до позовної заяви вказано, що ОСОБА_1 10.10.2021 року надала грошові кошти в рахунок завдатку громадянину ОСОБА_2 в розмірі 500 доларів, що станом на день передачі коштів були еквівалентні 13200 грн. Завдаток був переданий в рахунок продажу відповідачем двох житлових будинків із земельною ділянкою за адресою: АДРЕСА_1 . Загальний продаж повинен був бути 2700 дол. Однак відповідач належних правовстановлюючих документів на житлові будинки не надав, таким чином не виконав умови попереднього договору купівлі-продажу. На вимоги повернення коштів відповідач відмовляється їх повертати, вважає що умови виконані та в нього є всі належні документи на житлові будинки.

У зв`язку з цим позивач звернулася до суду із примусовим стягненням грошових коштів котрі були надані в якості завдатку.

У відповідності до ст. 5, ст. 12 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів поданими учасниками справи. Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Частиною 6 статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, що викладені у п.4 його постанови від 22.12.2006 року №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчиться, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Як зазначає Пленум Верховного Суду України у постанові №9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування цивільного законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», особам, які беруть участь у справі, має бути гарантована реальна можливість захистити свої права при вирішенні заяви про забезпечення позову, оскільки існує ризик спричинення їм збитків у разі, якщо сам позов або пов`язані з матеріально-правовими обмеженнями заходи з його забезпечення виявляться необґрунтованими.

Наведене узгоджується із правовими позиціями постанови Верховного Суду України від 25.05.2016 року по справі №6-605цс16.

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод та Протоколи до неї є частиною національного законодавства України, відповідно до статті 9 Конституції України, як чинний міжнародний договір, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України. Ратифікація Конвенції відбулася на підставі Закону України № 475/97-ВР від 17.07.1997 р.; Конвенція набула чинності для України 11.09.1997 р.

При здійсненні судочинства суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року № ETS N 005 (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини").

У відповідності до приписів ст. 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Суд бере до уваги, що позивач просить стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошові кошти отримані в якості авансу в розмірі 13200 грн та судовий збір.

Отже, невжиття заходу забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно, а саме на земельну ділянку котра знаходиться за адресою АДРЕСА_1 та належить відповідачу ОСОБА_2 та на все рухоме та нерухоме майно котре належить ОСОБА_2 на праві власності в межах вартості ціни позову з урахуванням судового збору в сумі 14100 грн. може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

На підставі вище викладеного, приймаючи до уваги наведені норми процесуального законодавства, виходячи з оцінки обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову з урахуванням розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін; наявності зв`язку між заходом щодо забезпечення позову і предметом позовної вимоги; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; суддя вважає, що заява про забезпечення позову підлягає задоволенню.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст. ст. 149, 150, 151 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Заяву позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову, в межах розгляду цивільної справи № 530/1776/21 за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми авансу-задовольнити.

Накласти арешт на нерухоме майно, а саме на земельну ділянку котра знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та належить відповідачу ОСОБА_2 .

Накласти арешт на все рухоме та нерухоме майно котре належить ОСОБА_2 на праві власності в межах вартості ціни позову з урахуванням судового збору в сумі 14100 грн.

Копію ухвали направити начальнику Зіньківського районного відділу державної виконавчої служби Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми) ( 38100,Полтавська область, місто Зіньків, вулиця Воздвиженська,буд.64) - для виконання та сторонам для відома.

Ухвала про забезпечення позову підлягає негайному виконанню у порядку, встановленому для виконання судових рішень.

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання.

Відповідно до ч.1 ст.157 ЦПК України, ухвала суду про забезпечення позову є виконавчим документом та має відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим законом. Така ухвала підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Полтавського апеляційного суду через Зіньківський районний суд Полтавської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання копії ухвали (враховуючи положення п. 15.5 Перехідних положень ЦПК України).

Учасники справи:

Стягувач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителька АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ;

Боржник: ОСОБА_2 , 1963 року народження ,житель АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер суду невідомо.

Суддя Зіньківського

районного суду Полтавської області С.Р. Должко