Єдиний унікальний номер: 379/977/20
Провадження № 2/379/180/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(ЗАОЧНЕ)

11 січня 2021 року

Таращанський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді Зінкіна В.І.,

за участю секретаря судового засідання Гопкало О.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в м. Таращі справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,

ВСТАНОВИВ:

Позивачі звернулися до суду з вищеназваним позовом і просять суд визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим будинком за адресою: АДРЕСА_1 , внаслідок відсутності його понад встановлені законодавством строки та стягнути з нього на користь позивача ОСОБА_1 судові витрати.

Свої вимоги обґрунтовують тим, що вони є співвласниками зазначеного житлового будинку з відповідними господарськими будівлями та спорудами. У зазначеному будинку досить нетривалий час проживав та залишається зареєстрований колишній чоловік позивачки ОСОБА_1 , відповідач по справі, який із серпня 2019 виїхав з будинку і більше не з`являється. В зв`язку з тим, що прописка відповідача є перешкодою для реалізації позивачами в повному обсязі свого права власності на майно та небажання відповідача в добровільному порядку знятися з реєстраційного обліку з будинку, позивачі звернулися до суду з даним позовом.

В судове засідання позивачі не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені були належно. У позовній заяві просять справу розглянути без їх участі, позовні вимоги підтримують в повному обсязі. Проти винесення заочного рішення - не заперечують.

Відповідач в жодне із судових засідань не з`явився, про день, час та місце розгляду справи, в силу ч. 11 ст. 128 ЦПК України, був належно повідомлений, причини неявки не повідомив. У встановлений судом строк відзив на позов не подано. Клопотань про відкладення розгляду справи до суду від нього не надходило.

На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Враховуючи позицію позивачів, прийнявши всі заходи по виклику відповідача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.ст. 223, 280 ЦПК України.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази по справі в їх сукупності, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову, виходячи з наступного.

Вирішуючи питання про застосування норм матеріального права, які підлягають застосуванню при вирішенні даного спору, суд виходить із того, що спір виник з приводу права користування майном, яке перебуває у приватній власності позивачів, а тому застосуванню підлягають відповідні норми ЦК України.

Відповідно до ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним.

Стаття 47 Конституції України проголошує, що кожен має право на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду.

Згідно ч. 1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном.

У відповідності до ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Згідно ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України.

Судом встановлено, що позивачі є співвласниками житлового будинку, розташованого по АДРЕСА_1 , на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 21.07.2017 приватним нотаріусом Таращанського районного нотаріального округу Київської області, зареєстрованого в реєстрі за №1000, що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно (а.с.8-11).

Відповідно до ч.1 ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування. За таких обставин саме позивачі є співвласниками зазначеного житлового будинку в рівних частках.

В даному житловому будинку зареєстрований, але фактично не проживає, колишній чоловік позивачки ОСОБА_1 - відповідач по справі (а.с.12-13). Останній користувався належним позивачам житловим будинком, оскільки будучи законним чоловіком позивачки ОСОБА_1 , реалізовував своє речове право на чуже майно у виді права користування (сервітут), згідно п.2 ч.1 ст.395 ЦК України. Він, як член сім`ї одного із співвласників житла, який проживає разом з ним, пов`язаний спільним побутом, має взаємні права та обов`язки, що відповідає зазначеним засадам у ч.2 ст.3 СК України.

Позивачка ОСОБА_1 з відповідачем по справі перебували у зареєстрованому шлюбі з 20.04.2012. Шлюб між ними було розірвано рішенням Таращанського районного суду Київської області від 17.04.2018, яке набрало законної сили - 18.05.2018. Саме з цієї дати, в силу ч.2 ст. 115 СК України, настав факт розірвання шлюбу (а.с.20,22).

В зв`язку з тим, що прописка відповідача є перешкодою для реалізації позивачами, як співвласниками, в повному обсязі свого права власності на майно, зокрема оформлення субсидії, та небажання відповідача в добровільному порядку знятися з реєстраційного обліку з будинку, позивачі звернулися до суду з даним позовом.

Указані обставини встановлено з матеріалів справи.

Стаття 321 ЦК України зазначає, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому, відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїми майном.

Згідно п.2 ч.1 ст.395 ЦК України речовими правами на чуже майно є право користування (сервітут);

П.4 ч.1 ст.406 ЦК України визначає., що сервітут припиняється у разі припинення обставини, яка була підставою для встановлення сервітуту.

Згідно ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб.

Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Оскільки, обставиною, яка надавала право відповідачу користуватися належним позивачам житловим будинком був факт перебування його у шлюбі з одним із співвласників, коли вони, будучи чоловіком та дружиною, були членами сім`ї, з припиненням шлюбу таке право припинено. Останній не є членом сім`ї з жодним із співвласників житлового будинку.

Статтею 44 Конституції України закріплено право громадян безперешкодно володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Статтею 386 ЦК України визначено засади захисту права власності: держава забезпечує рівний захист усіх суб`єктів права власності.

Крім того, згідно до п. 26 Правил реєстрації місця проживання, затверджених постановою КМУ від 2 березня 2016 р. № 207 зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі рішення суду, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про зняття з реєстрації місця проживання особи, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

Частина 1 статті 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», визначає чіткий перелік підстав для зняття особи з реєстрації місця проживання, але у зв`язку з тим, що відповідач відмовляється виписатися добровільно, єдиною підставою для зняття з реєстрації місця проживання може виступити остаточне рішення суду про позбавлення права користування житловим приміщенням.

Враховуючи той факт, що відповідач не є членом сім`ї жодного позивача, а отже право користування житловим будинком за адресою: АДРЕСА_1 у останнього припинено, з метою захисту права власності позивачів, суд прийшов до висновку, що позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню.

За змістом ч. 1 п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать і витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача.

Крім того, статтею 137 ЦПК України визначено порядок відшкодування витрат на правничу допомогу. Відповідно до вимог вказаної статті витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Відповідно до п.3 ч. 3 ст. 141 ЦПК України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує, зокрема, чи пов`язані ці витрати з розглядом справи.

Така позиція закріплена і у п. п. 47, 48 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах». Так, п. 48 вищезазначеної постанови встановлено, що витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Позивачем ОСОБА_1 , на підтвердження понесених нею витрат на професійну правничу допомогу, а саме сплати гонорару адвокату за надання правничої допомоги, подано договір про надання правничої допомоги адвокатом №197/20, акт виконаних робіт до договору №197/20 про надання правничої допомоги адвокатом від 27.08.2020, на загальну суму виконаних робіт - 2000 грн, копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю №3207/10 та квитанцію про сплату витрат на надання правничої допомоги.

Отже, враховуючи положення ст.ст. 133, 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача ОСОБА_1 підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору, в розмірі - 840,80 грн та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі - 2000 грн..

Керуючись ст.ст. 3, 12, 13, 19, 77, 78, 81, 141, 206, 258, 259, 263-265, 268, 272, 273, 280-284, 352, 354 ЦПК України, ст.ст. 71, 72, 107 ЖК Української РСР, ст. 319, 321, 391, 405 ЦК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Визнати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , таким, що втратив право користування жилим приміщенням - житловим будинком за адресою: АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_2 , сплачений судовий збір в розмірі 840,80 грн (вісімсот сорок гривень 80 копійок) та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 2000,00 грн. (дві тисячі гривень)

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду.

У відповідності до п.п. 15.5) п. 15 розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України в редакції, яка набрала чинності з 15.12.2017, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається до Київського апеляційного суду через Таращанський районний суд Київської області.

Головуючий:В. І. Зінкін