КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 755/7096/20
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/224/2021
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 січня 2021 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів

судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Болотова Є.В.,

суддів: Лапчевської О.Ф., Музичко С.Г.,

при секретарі Маштаковій Т.Ф.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів за договором позики,

за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 26 жовтня 2020 року, ухваленого під головуванням судді Гаврилової О.В.,-

встановив:

У травні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду із названим позовом.

Просив стягнути з ОСОБА_2 на свою користь грошові кошти у розмірі 418 980 грн 76 коп., сплачений судовий збір у розмірі 4 190 грн 00 коп., витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 8 000 грн 00 коп.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 04 липня 2018 року між сторонами укладено договір позики, за умовами якого відповідач отримав 400 000 грн, які зобов`язувався повернути до 04 липня 2019 року. Грошові кошти відповідачем не повернуто. Крім того, позивач зазначає, що 12 листопада 2018 року відповідач вкрав оригінал договору позики, що зафіксовано в кримінальному провадженні № 0004604.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 26 жовтня 2020 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог, посилаючись на неповне з`ясування обставин, які мають значення для справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права.

У судовому засіданні представник ОСОБА_1 вимоги апеляційної скарги підтримав.

ОСОБА_2 та його представник проти апеляційної скарги заперечили.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, заслухавши пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із відсутності оригіналу договору позики грошей від 04 липня 2018 року з додатком № 1 до договору позики, що унеможливлює встановлення виникнення позикових правовідносин між сторонами.

Колегія суддів погоджується з таким висновком.

Обґрунтовуючи пред`явлений позов, ОСОБА_1 зазначив, що 04 липня 2018 року між ним та ОСОБА_2 укладено договір позики грошей, за умовами якого ОСОБА_1 передав у власність ОСОБА_2 грошові кошти в сумі та згідно графіку видачі позики, що зазначений у додатку № 1 до договору, на термін до 04 липня 2019 року, а ОСОБА_2 зобов`язувався повернути таку ж суму грошових коштів.

Позивач зазначає, що позичальник відповідно до умов договору, зобов`язаний виплатити позикодавцю грошові кошти у розмірі 400 000 грн у строк до 04 липня 2019 року. Станом на день подання позову грошових коштів відповідач не повернув.

Крім того, позивач зазначає, що відповідачем викрадено оригінал договору позики грошей, що зафіксовано в кримінальному провадженні № 0004604.

На підтвердження позовних вимог надано копію договору позики від 04 липня 2018 року та копію додатку № 1 до договору позики грошей від 04 липня 2018 року.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Згідно ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Частинами третьою, четвертою статті 545 ЦК України передбачено, що наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. Згідно з нормами статті 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання зобов`язання частково або в повному обсязі. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов`язання. У цьому разі настає прострочення кредитора.

Відповідно до ч. 1, ч. 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України).

За змістом ст. 95 ЦПК України письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Якщо оригінал письмового доказу не подано, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (електронної копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги.

У разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. Для цього, з метою правильного застосування ст. ст. 1046, 1047 ЦК України суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов.

Так, позивачем не надано оригіналів договору позики від 04 липня 2018 року та додатку № 1 до договору позики.

Посилання позивача на те, що оригінал договору позики від 04 липня 2018 року та додатку № 1 до договору позики був викрадений відповідачем, що зафіксовано у кримінальному провадженні № 0004604, колегія суддів оцінює критично, оскільки належних та допустимих доказів на підтвердження зазначених обставин матеріали справи не містять.

Згідно витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань 13 листопада 2018 року за заявою ОСОБА_3 зареєстровано кримінальне провадження № 0004604, згідно повідомлення 12 листопада 2018 року приблизно о 12 год. невстановлена особа шляхом обману заволоділа грошовими коштами належних заявникові. Кримінальне провадження триває.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що у зв`язку із відсутністю оригіналів договору позики та додатку до нього, відсутні визначені законом підстави для задоволення позову.

Доводи апеляційної скарги про те, що згідно протоколу допиту свідка ОСОБА_2 зазначив, що був складений договір позики і він його підписав, грошові кошти у розмірі 400 000 грн отримав, колегія суддів оцінює критично, оскільки предметом даного спору є стягнення грошових коштів на підставі договору позики, що може бути підтверджено лише оригіналом такого договору.

Доводи апеляційної скарги про те, що грошові кошти відповідач отримував особисто від позивача черговими траншами, про що робилися відповідні записи у додатку № 1 до договору позики, колегія суддів відхиляє, оскільки без надання оригіналів договорів встановити факт отримання відповідачем коштів не можливо.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що умови та форма договору позики від 04 липня 2018 року відповідає та не суперечить Цивільному кодексу України, колегія суддів не приймає, оскільки без дослідження оригіналу договору, встановити відповідність форми та змісту договору вимогам закону є неможливим.

Інші доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку, що судом при вирішенні спору були порушені норми матеріального та процесуального права.

Відповідно до ч. 3 ст. 367 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Додані до апеляційної скарги копія електронного листа та копія листа Київської місцевої прокуратури, колегія суддів не бере до уваги, оскільки представником скаржника порушено порядок подання доказів.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що рішення суду від 26 жовтня 2020 року постановлено з додержанням норм матеріального і процесуального права, відтак підстав для його скасування за доводами апеляційної скарги немає.

Керуючись ст. 367, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст. 382 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

постановив:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 26 жовтня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного судового рішення.

Повний текст постанови виготовлено 01 лютого 2021 року.

Головуючий Є.В. Болотов

Судді: О.Ф. Лапчевська

С.Г. Музичко