Провадження № 4-с/760/204/21
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11.11.2021 м. Київ

Солом`янський районний суд міста Києва в складі головуючого судді - Зуєвич Л.Л., за участю:

помічника судді (який виконує обов`язки секретаря судового засідання -

Журавльова А.В.,

представника скаржника - Корнієнка С.В. (ордер від 12.05.2021),

представника виконавчої служби - Годованюка С.П. (довіреність від 11.11.2021),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві скаргу представника ОСОБА_1 /далі - ОСОБА_1 / (РНОКПП: НОМЕР_1 ; адреса: АДРЕСА_1 ; адреса представника: м. Київ, вул. Чорновола, 27, оф. 217 ) на дії головного державного виконавця Солом`янського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Черкасова Євгена Володимировича /далі - держвиконавець Черкасов Є.В./ (адреса: 03036, м. Київ, просп. Повітрофлотський, буд. 76-А), стягувач: публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» /далі - ПАТ «Райффайзен Банк Аваль»/ (; адреса: м. Київ, вул. Пирогова, 7-7Б),

В С Т А Н О В И В:

Рух справи

21.09.2021 до Солом`янського районного суду міста Києва надійшла вказана скарга, датована 20.09.2021, за підписом представника скаржника - адвоката Корнієнка С.В. (діє на підставі ордеру), в якій скаржник в просить:

- визнати бездіяльність держвиконавця Черкасова Є.В. при здійсненні виконавчого провадження ВП № 49696417 у неповерненні, на підставі п.п. 2 і 7 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження», виконавчого листа № 760/19894/14-ц, виданого 21.04.2015 Солом`янським районним судом міста Києва, стягувачу АТ «Райффайзен Банк Аваль» неправомірною;

- зобов`язати держвиконавця ОСОБА_2 повернути у виконавчому провадженні ВП № 49696417, на підставі п.п. 2 і 7 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження», виконавчий лист № 760/19894/14-ц, виданий 21.04.2015 Солом`янським районним судом міста Києва, стягувачу АТ «Райффайзен Банк Аваль».

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27.09.2021 для розгляду зазначеної скарги визначено суддю Зуєвич Л.Л. Фактично скарга передана судді по реєстру 29.09.2021.

Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 04.10.2021 вказану скаргу прийнято до розгляду.

У судове засідання, призначене на 11.11.2021, з`явились представник скражника та виконавчої служби, яким оголошувався склад суду та роз`яснювалось право на відвід. Відводів складу суду не заявлено.

Доводи скарги

В обґрунтування скарги зазначено, зокрема, наступне:

«23» грудня 2015 року постановою головного (на той час «старшого) державного виконавця Черкасова Є.В. за результатами розгляду заяви стягувача ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» про примусове виконання виконавчого листа № 760/19894/14-ц, виданого 21.04.2015 року Солом`янським районним судом м. Києва, було відкрито виконавче провадження ВП № 49696417.

Відповідно до положень п.п. 2 і 7 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» (на далі «Закон»), виконавчий документ повертається стягувачу, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними; чи транспортні засоби боржника, розшук яких здійснювався поліцією, не виявлені протягом року з дня оголошення розшуку.

Як вбачається з матеріалів виконавчого провадження ВП № 49696417, постановами від «8» лютого 2016 року та «16» квітня 2021 року державним виконавцем був накладений арешт на майно боржника - ОСОБА_1 , «10» серпня 2018 року та «16» жовтня 2019 року - звернуто стягнення на доходи боржниці в Філії «Універсал-96», проте у ОСОБА_1 відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до цього Закону заходи, щодо розшуку такого майна, виявилися безрезультатними.

Крім того, постановою від «24» жовтня 2016 року був оголошений в розшук автомобіль боржниці марки «Mitsubishi Lancer», державний № НОМЕР_2 , який за повідомленням Регіонального сервісного центру МВС в м. Києві за вих. № 31/26-15885 від 17.11.2016 року поставлений на автоматизований облік до А/С «Розшук».

Разом з тим, зазначений транспортний засіб боржника, розшук якого здійснюється поліцією, не виявлений до теперішнього часу, тобто більш ніж «протягом року з дня, тобто 24.10.2016 року, оголошення його розшуку».

10 вересня 2021 року листом № 131783 В.о. начальника Солом`янського РВ ДВС у місті Києві ЦМУ Міністерства юстиції (м. Київ), на звернення представника боржника повідомив, що дії головного державного виконавця Чекрасова Е.В. при здійсненні виконавчого провадження ВП № 49696417 відповідають вимогам Закону України «Про виконавче провадження».

На час звернення з цією скаргою, жодних грошових коштів з боржника на користь АТ «Райффайзен Банк Аваль» головним державним виконавцем Черкасовим Е.В. не стягнуто.

Для правильного вирішення зазначеної скарги також необхідно врахувати, що «17» листопада 2020 року стягувач АТ «Райффайзен Банк Аваль» уклало з АТ «КристалБанк» (новий кредитор) договір відступлення права вимоги за Кредитним договором № від 18.03.2008 року за яким заборгованість боржника ОСОБА_1 станом на день укладення правочину становила 38079,05 доларів США, що еквівалентно 1070478,25 грн.

Крім того, поза увагою головного державного виконавця Черкасова Е.В. залишилася та обставина, що строк здійснення виконавчого провадження ВП № 49942949 про солідарне стягнення з ОСОБА_3 - рідного брата боржника, як поручителя ОСОБА_1 , кредитної заборгованості на користь АТ «Райффайзен Банк Аваль» на підставі виконавчого листа № 760/19894/14-ц, виданого 21.04.2015 року Солом`янським районним судом м. Києва, за період з часу відкриття виконавчого провадження «1».02.2016 року та його повернення «1».02.2017 року стягувану на підставі п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» (через відсутність у боржника майна, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними) склав лише один рік.

Таким чином, продовження на даний час здійснення головним виконавцем Черкасовим Е.В. виконавчого провадження ВП № 49696417, при:

-відсутності у боржника ОСОБА_1 майна, на яке може бути звернено стягнення, враховуючи, що здійснені виконавцем відповідно до виконавчого законодавства заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними, та транспортний засіб боржника, розшук якого здійснювався поліцією, не виявлений протягом року з дня оголошення його розшуку,

-фактичним припиненням прав АТ «Райффайзен Банк Аваль» до вимог щодо кредитних зобов`язань боржника за виконавчим провадженням,

а тому, є формальним, фактично будується на можливості імовірного надходження у власність боржника якогось майна та подальшого звернення на нього, набуває характер безстрокового виконання, що суперечить меті та цілям виконавчого провадження, визначених положеннями ст.1 Закону України «Про виконавче провадження» та розумності строків у виконавчому провадженні, визначених положеннями Розділу II Закону України «Про виконавче провадження», у зв`язку з чим порушує права боржника передбачені положеннями ст.6 Європейської конвенції з прав захисту людини за критеріями справедливого розгляду справи у розумні строки.

Отже, бездіяльність головного державного виконавця Солом`янського РВ ДВС у місті Києві ЦМУ Міністерства юстиції (м. Київ), щодо не повернення стягувачу ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» виконавчого листа № 760/19894/14-ц, виданого 21.04.2015 року Солом`янським районним судом м. Києва у виконавчому провадженні ВП № 49696417 суперечить вимогам п.п. 2 і 7 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» та положенням Розділу II цього закону (за критерієм розумності строків вчинення виконавчих дій) підлягає визнанню неправомірною із зобов`язанням усунути порушення шляхом повернення виконавчого листа стягувачу.»

Заперечення держвиконавця

Присутній у судовому засіданні 11.11.2021 держвиконавець щодо вимог та доводів скарги заперечував, просив у її задоволенні відмовити.

Зокрема, звернув увагу на те, що доводи про відсутність у боржника ОСОБА_1 майна, на яке може бути звернено стягнення, не відповідають дійсності, оскільки як вбачається з матеріалів виконавчого провадження, станом на 11.11.2021 на рахунках боржника наявні грошові кошти.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Постановою держвиконавця від 23.12.2015 відкрито виконавче провадження № 49696417 щодо примусового виконання виконавчого листа № 760/19894/1-ц від 21.04.2015 про стягнення солідарно с ОСОБА_1 , ОСОБА_3 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» боргу у розмірі 1 216 164,53 грн.

Постановою держвиконавця від 08.02.2016 накладено арешт на все майно, що належить ОСОБА_1 у межах суми звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору 1 337 780,98 грн.

Постановою від 03.10.2016 оголошено в розшук майна боржника: транспортний засіб Mitsubishi lancer, 2008 р.в., днз: НОМЕР_2 , що належить ОСОБА_1 .

Постановами держвиконавця від 10.08.2018 та віл 16.10.2019 звернуто стягнення на доходи ОСОБА_1 , що отримує дохід у філії «Універсал-96».

Постановою держвиконавця від 16.04.2021 накладено арешт на грошові кошти, що містяться на відкритих рахунках, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунках накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом, та належить ОСОБА_1 .

Як вбачається з інформації про рахунки ОСОБА_1 , відкриті в АТ КБ «Приватбанк» станом на 10.09.2021, наявні наступні грошові кошти: 0,77 грн (на рахунку, відкритому 24.10.2016); 62,50 грн (на рахунку, відкритому 14.08.2018), 1 420,20 грн (на рахунку, відкритому 04.08.2020), 62 692,57 грн (на рахунку, відкритому 18.02.2021), 1 277,03 грн (на рахунку, відкритому 20.01.2020).

Скаржник просить зобов`язати держвиконавця повернути у виконавчому провадженні ВП № 49696417, на підставі п.п. 2 і 7 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження», виконавчий лист № 760/19894/14-ц, виданий 21.04.2015 Солом`янським районним судом міста Києва, стягувачу - АТ «Райффайзен Банк Аваль».

Мотиви суду

Відповідно до ч. 1 ст. 129-1 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання. У п. 9 ч 3 ст. 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Частиною першою статті 18 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) визначено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, яка є обов`язковою для застосування судами відповідно до ч. 4 ст. 10 ЦПК України і Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Рішення ЄСПЛ у справі "Хорнсбі проти Греції" ("Hornsby v. Greece") від 19.03.1997 (п. 40). У Рішенні ЄСПЛ у справі "Войтенко проти України" ("Voytenko v. Ukraine") від 29.06.2004 Європейський суд з прав людини нагадує свою практику, що неможливість для заявника домогтися виконання судового рішення, винесеного на його чи її користь, становить втручання у право на мирне володіння майном, що викладене у першому реченні пункту першого статті 1 Протоколу № 1.

Відповідно до ст. 448 ЦПК України, ст. 74 Закону України "Про виконавче провадження", сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду зі скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Згідно із ч. 1 ст. 448 ЦПК України скарга подається до суду, який видав виконавчий документ.

Справи за скаргами на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи посадової особи державної виконавчої служби розглядаються судом за загальними правилами ЦПК України з особливостями, встановленими ст. 450 ЦПК України, за участю заявника і державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби, рішення, дії або бездіяльність якої оскаржуються.

Статтею 1 Закону України "Про виконавче провадження" визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Нормою статті 18 Закону України "Про виконавче провадження" на державного виконавця покладено обов`язок вживати передбачених цим законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Пунктом 3 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 № 6 "Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах" роз`яснено, що при розгляді скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суди повинні враховувати, що Законом України "Про виконавче провадження" передбачено заборону на зловживання процесуальними правами під час здійснення виконавчого провадження. Так, державний виконавець зобов`язаний вживати передбачені Законом України "Про виконавче провадження" заходи примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії, а особи, які беруть участь у виконавчому провадженні, зобов`язані сумлінно користуватися усіма наданими їм правами з метою забезпечення своєчасного та в повному обсязі вчинення виконавчих дій.

У пункті 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 07.02. 2014 № 6 "Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах" судом роз`яснено, що у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути допущені порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи.

Належним доказом вжиття усіх передбачених Законом заходів з примусового виконання рішення суду, що свідчить про повноту виконавчих дії, є повне виконання рішення суду. Невиконання рішення суду, що набрало законної сили, свідчить про неповноту виконавчих дії, що є недопустимим з огляду на статтю 129-1 Конституції України.

Саме така правова позиція викладена у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 20.01.2021 у справі № 619/562/18 (провадження N 61-39095св18).

Відповідно до п.п. 2, 7 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ повертається стягувачу, якщо:

- у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними;

- боржник - фізична особа (крім випадків, коли виконанню підлягають виконавчі документи про стягнення аліментів, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом чи іншим ушкодженням здоров`я, у зв`язку із втратою годувальника, а також виконавчі документи про відібрання дитини) чи транспортні засоби боржника, розшук яких здійснювався поліцією, не виявлені протягом року з дня оголошення розшуку.

Як свідчать матеріали виконавчого провадження, у боржника наявне майно (зокрема, грошові кошти на рахунках), на яке може бути звернено стягнення.

За таких обставин, з огляду на те, що примусове виконання рішень в Україні покладається на державну виконавчу службу, яка зобов`язана вживати передбачених Законом України "Про виконавче провадження" заходів щодо примусового виконання рішень, наразі не вбачається підстав для задоволення скарги боржника ( ОСОБА_1 ) .

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 12, 13, 76-81, 89, 259-261, 268, 352, 354, 355, 447-453 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні скарги ОСОБА_1 на дії головного державного виконавця Солом`янського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Черкасова Євгена Володимировича, - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо (ч. 1 ст. 355 ЦПК України) до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду (ч. 2 ст. 354 ЦПК України).

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч. 2 ст. 358 ЦПК України (ч. 3 ст. 354 ЦПК України).

Суддя Л. Л. Зуєвич