26.11.21 Першотравневий районний суд Донецької області у складі:
головуючого судді Чудопалової С.В.,
за участю секретаря Небиліченко Т.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Мангуш цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житлом, -
Позивач звернулася до Першотравневого районного суду Донецької області з позовом до ОСОБА_2 , в якому просить визнати його таким, що втратив право користування житловим будинком АДРЕСА_1 , мотивована тим, що вона проживає в житловому будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 . Даний будинок належить їй згідно Договору дарування від 05 травня 2009 року зареєстрованого за №782, та витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №25564706 від 19.12.2012 року. Крім неї в цьому будинку зареєстровано члена її родини, а саме: чоловіка ОСОБА_2 , сина ОСОБА_3 . У 2009 році шлюб між ними було розірвано і її колишній чоловік у вересні 2014 року залишив місце проживання і виїхав у невідомому напрямку, з того часу він у будинку позивача не проживає і не приїздить ніколи, і де знаходиться позивачу не відомо. Позивач неоднарозово телефонувала йому та просила знятися з реєстрації у її будинку, однак він її вимоги ігнорував, а у останній час позивач втратила з ним зв`язок.Просить визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням. Ухвалою від 01.10.2021 по вищевказаній цивільній справі відкрито провадження та справу призначено до розгляду в загальному порядку .
Ухвалою суду від 11.11.2021 по вищевказаній цивільній справі закрито підготовче судове засідання та справу призначено до судового розгляду.
Позивач в судове засідання не з`явився, про час та місце проведення судового засідання повідомлений належним чином, надала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує.
Відповідач в судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суду не повідомив.
Відповідно до ст. 247 ЦПК України в зв`язку з неявкою в судове засідання осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
Згідно п. 1 ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин, не надав відзив та позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступних обставин.
Згідно Договору дарування від 05 травня 2009 року, зареєстрованого в реєстрі за №1782, ОСОБА_1 прийняла в дар безоплатно домоволодіння (житловий будинок з господарсько-побутовими спорудами та будівлями), що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 на земельній ділянці Мангушської селищної ради Першотравневого району Донецької області. (а.с. 10).
Згідно витягу з Державного реєстру прав Державного комунального підприємства «Першотравневе бюро технічної інвентаризації» від 19.12.2012 року №25564706.на підставі Договору дарування від 05 травня 2009 року, зареєстрованого в реєстрі за №1782 власником домоволодіння розташованого за адресою: АДРЕСА_1 ., є ОСОБА_1 (а.с. 9).
Згідно Витягу №2142 про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб, від 26.07.2021 року Державного реєстратора відділу «ЦНАП» Мангушської селищної ради Маріупольського району Донецької області, за адресою: Донецька область, Маріупольський район, смт. Мангуш, вул. Маріупольська, будинок 75., зареєстровано: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , номер, серія паспорту НОМЕР_1 , дата реєстрації 01.11.2013 року по т.ч. (а.с. 13).
Факт не проживання відповідача підтверджується актами обстеження домоволодіння АДРЕСА_1 , складеного депутатом Мангушської селищної ради Беш В.В., від 04.04.2021 року, від 12.05.2021 року та від 26.07.2021 року, згідно яких, у будинку АДРЕСА_1 , зареєстрований ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , але він не проживає за даною адресою з березня 2021 року по теперішній час (а.с. 14-16).
Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном.
Згідно ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджується своїм майном на власний розсуд. При цьому держава не втручається у здійснення власником права власності.
Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Згідно ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Вказаним право обґрунтовано скористався позивач, як власник спірного будинку.
За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю.
За ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 відповідно до Закону №475/97-ВР від 17.07.1997 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Приписами ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК УРСР передбачено право власника житлового будинку, квартири використовувати житло для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Відповідно до частини першої статті 156 Житлового кодексу Української РСР та частини першої статті 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, що проживають разом із ним, мають право на користування цим житлом.
Згідно із частиною другою статті 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Отже, спір виник між позивачем і відповідачем, який є членом сім`ї власника житла. Тому суд вважає, що при вирішенні спірних відносин до застосування підлягають положення ст. 405 ЦК України, відповідно до якої члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Враховуючи викладене, зважаючи на конкретні обставини справи, а саме те, що відповідач в спірному будинку без поважних причин не проживає понад встановлений законодавством строк, домовленості між сторонами про збереження права користування житлом у разі довготривалої відсутності не було, доказів на спростування доводів позовної заяви відповідачем не надано, підстав для збереження жилого приміщення за відповідачем судом не встановлено, що в свою чергу перешкоджає позивачу здійсненню його права користування та розпорядження належним будинком, а тому позов підлягає задоволенню, а відповідача слід визнати таким, що втратив право користування будинком АДРЕСА_1 .
На підставі викладеного, керуючись ст. 4, 5, 13, 81, 247 ч.2, 263-265, 280-289 ЦПК України, ст.ст. 15, 391 ЦК України, ст.ст.71, 72 ЖК України, суд -
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житлом, - задовольнити.
Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 таким, що втратив право користування житлом - будинком АДРЕСА_1 .
Заочне рішення суду може бути переглянуто судом, який його ухвалив за письмовою заявою відповідача, яка може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана позивачем протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Донецького апеляційного суду.
Суддя С.В.Чудопалова