Номер справи 237/3672/19
Номер провадження 2/237/231/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.01.21 м. Курахове

Мар`їнський районний суд Донецької області у складі:

головуючого судді Кучко Я.Ю.,

при секретарі судового засідання Сідаш О.О.,

за участю відповідача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» (далі ? АТ КБ «Приватбанк») звернулось до Мар`їнського районного суду Донецької області з позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № б/н від 16.02.2016 року.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначає наступне. Позивач стверджує, що 16.02.2016 року ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 500 гривень 00 копійок у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Позивач зазначає, що відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами банку», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між ним там Банком Договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві, укладений шляхом приєднання в порядку ст. 634 ЦК України. Відповідач в порушення вимог чинного законодавства та умов кредитного договору взяті на себе зобов`язання не виконав, внаслідок чого у відповідача станом на 17.06.2019 року утворилась заборгованість за кредитним договором, у розмірі 18139,48 гривень, яка складається з наступного: 8042,68 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 3103,10 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту, 4903,72 грн. - нарахована пеня за прострочене зобов`язання, 750 грн. - нараховано пені за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн., 500 грн. - штраф (фіксована частина), 839,98 грн. - штраф (процентна складова).

Відповідач проти задоволення позовних вимог заперечувала у повному обсязі та подала до суду відзив на позовну заяву у якому зазначила свої аргументи незгоди з заявленими позовними вимоги, які зводяться до наступного. Відповідач стверджує, що позивачем не доведено заборгованості у заявленому розмірі, оскільки розрахунок заборгованості не є доказом по справі, не належить до засобів доказування, а жодного доказу на підтвердження заборгованості не подано. При цьому відповідач зауважує, що під час використання кредитних карток вона користувалась власними коштами та не використовувала кредитних коштів банку. Після останньої витратної операції 15 січня 2018 року сума використаного кредитного ліміту становить 0 гривень та більше за даною картою витратних операцій відповідачем не здійснювалось. Згодом відповідачем було поповнено картку 06.09.2018 року на суму 1300 гривень та більше зарахувань грошових коштів на картку не було, отже всі наступні операції, які відбувались з карткою, були автоматичним нарахуваннями банком на власну користь та автоматичними списаннями заборгованості, про що згоди відповідача банком отримано не було. Відповідач заперечує проти застосування підвищеної процентної ставки та надмірно нарахованих банком сум процентів за «накопичувальним підсумком, оскільки банкам забороняється в односторонньому порядку змінювати умови уклеєних з клієнтами договорів, зокрема збільшувати розмір процентної ставки, при цьому нарахування процентів на проценти та процентів на пеню чинним законодавством не передбачено. Стосовно нарахування комісій на період кредитування та після його закінчення відповідач вважає, що таке нарахування є неправомірним, оскільки надання фінансового інструменту із зв`язку із наданням кредиту відповідає економічним потребам лише самого банку та такі дії не є послугами, що об`єктивно надаються клієнту-позичальнику. Відповідач також посилається на невідповідність поданих банком роздруківок вимогам до первинних бухгалтерських документів та діловодства, зауважує, що одночасне стягнення штрафу та пені суперечить ст. 61 Конституції України та просить застосувати строки позовної давності щодо неустойки. З приводу укладення кредитного договору відповідач зазначає, що Умови і Правила АТ «КБ «Приватбнк» та «Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» не містять її підпису, мають мінливий характер, оскільки редакції вказаних документів можуть змінюватись за волевиявленням позивача, а відтак вказані документи не можуть вважатися складовими частинами кредитного договору.

Представник позивача АТ КБ «Приватбанк» у судове засідання не з`явився, про час, дату та місце проведення судового засідання був повідомлений належним чином.

Відповідач у судовому засіданні проти заявлених позовних вимог заперечувала у повному обсязі та просила відмовити у задоволенні позовної заяви.

Суд, заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали цивільної справи, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з огляду на наступне.

Частиною 1 статті 13 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Однією з підстав цивільних прав та обов`язків згідно ч. 2 ст. 11 ЦК України є договори та інші правочини, як узгоджене волевиявлення всіх його учасників (сторін договору).

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей термін.

Положеннями ст. 525 ЦК України передбачено неможливість односторонньої відмови від виконання зобов`язання або його зміна, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами, а розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди (стаття 638 ЦК України).

Згідно статей 207, 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі і вважається вчиненим у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або декількох документах де відображена воля сторін. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

За твердженням позивача відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку» складає між ОСОБА_1 та АТ КБ «Приватбанк» Договір.

Позивач, з посиланням на положення ч.1ст. 634 ЦК України, зазначив, що сторони керувалися при укладенні договору даною нормою, яка передбачає, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Таким чином, позивач як сторона по справі, зобов`язаний довести ті обставини на які він посилається як на правову підставу своїх вимог, зокрема щодо виникнення кредитних договірних правовідносин між сторонами на підставі кредитного договору та невиконання відповідачем взятих на себе за договором грошових зобов`язань, подавши суду відповідний оригінал кредитного договору, оскільки обов`язок подання доказів покладається на сторін.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір, тому подання позивачем доказів на підтвердження наведених вище обставин є обов`язковим, оскільки в цій частині між позивачем та відповідачем виник спір про право, і такі докази матимуть значення для ухвалення рішення у справі.

Виходячи з вимог цивільного процесуального законодавства, позивач повинен подати належні та допустимі докази на обґрунтування тих обставин на які він посилається як на підставу для задоволення його вимог, і на підставі яких суд в подальшому встановить наявність підстав для задоволення позову чи відмови у його задоволенні.

Приписами ч. 2 ст. 95 ЦПК України встановлено, що письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 та 3 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Надаючи правову оцінку долученим до матеріалів справи вказаним письмовим доказам, які у своїй сукупності, як зазначає позивач, складають кредитний договір суд зазначає наступне.

Як вбачається з копії анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в Приватбанку відповідач звернулась до АТ КБ «Приватбанк» в якій розмір бажаного кредитного ліміту не встановлено. Будь-які відомості про визначення порядку розрахунків за кредитом, розміру процентної ставки, штрафі, пені, порядку їх нарахування та сплати, строку та порядку повернення кредитних коштів вказана анкета-заява не містить.

До вказаної позовної заяви АТ КБ «Приватбанк» також додав Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг та Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна».

Витягом з Умов та правил надання банківських послуг, що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, в тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування, а також містяться додаткові положення, в яких зокрема визначено дію договору, позовну давність щодо вимог банку - 50 років (пункт 1.1.7.31 згаданих Умов), та інші умови.

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг розуміла відповідачка та ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачкою кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.

Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження N 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.

Приписами ч. 6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» визначено, що висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

У зв`язку з викладеним суд вважає за необхідне також звернутись до правової позиції, викладеної у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року по справі № 342/180/17 за позовом АТ КБ «Приватбанк» про стягнення заборгованості.

Так, у вказаній Постанові ВП Верховного Суду дійшла висновку, що в даному аналогічному випадку неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ "ПриватБанк" в період - з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачці Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин

Крім того, Велика Палата Верховного Суду вказує, що обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

Надані позивачем Умови та правила надання банківських послуг, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останньою і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

З урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, Велика Палата Верховного Суду зауважує, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору.

Велика Палата Верховного Суду вважає, що Витяг з Умов та правил надання банківських послуг, які містяться в матеріалах справи не визнаються відповідачкою та не містять її підпису, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами шляхом підписання заяви-анкети. Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.

Таким чином, оскільки з виписки по рахунку відповідача слідує, що відповідач отримала грошові кошти, активно ними користувалась та погашала свою заборгованість перед АТ КБ «Приватбанк», однак особистий підпис відповідача відсутній на таких документах як «Витяг з тарифів обслуговування кредитних карта «Універсальна» та «Умови та правила надання банківських послуг», що на думку АТ КБ «Приватбанк» є належними складовими кредитного договору, суд приходить до висновку що сторони по справі не досягли згоди щодо розміру процентів, встановлення відповідальності відповідача у вигляді пені та комісії, що в свою чергу свідчить про відсутність правових підстав для стягнення з відповідача пред`явлених позовних вимог із заборгованості по процентам, пені та комісії.

Однак, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ "ПриватБанк" не повернуті, що підтверджується випискою про рух коштів по рахунках ОСОБА_1 , а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, суд зазначає, що позивач вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів, що цілковито відповідає правовій позиції ВП Верховного Суду по справі 342/180/17.

З копії довідки АТ КБ «Приватбанк» вбачається, що банком було видано ОСОБА_2 в межах кредитного договору № б/н кредитні картки, зокрема: НОМЕР_1 з датою відкриття 09.03.2016 року з терміном дії до 07/19, НОМЕР_2 з датою відкриття 24.09.2016 року з терміном дії до 01/18 та НОМЕР_3 з датою відкриття 06.09.2018 року з терміном дії до 08/22 (т. 2 а.с. 40).

Як вбачається з виписки про рух коштів по рахунку ОСОБА_1 остання активно користувалась наданими їй кредитними картками вносила грошові кошти на картковий рахунок, однак з 25 січня 2018 року її баланс по картковому рахунку має від`ємне значення та кожного місяця відбувається накопичення боргу за здійснення транзакції «щомісячний платіж за сервісом «Оплата частинами» за покупку». 06 вересня 2018 року, тобто в день видачі останньої кредитної картки НОМЕР_3 , відповідачем було поповнено свій картковий рахунок на суму 1300 гривень готівкою у відділенні ДГРУ, відділення № 49, однак вказаної грошової суми не вистачило для погашення у повному обсязі заборгованості що утворилась. Після вказаної дати, а саме після 06 вересня 2018 року продовжувалось накопичення боргу шляхом надання послуги «щомісячний платіж за сервісом «Оплата частинами» за покупку», грошові кошти на картковий рахунок відповідачем не вносились, що свідчить про те, що фактично сплата за здійснення «Оплати частинами» здійснювалась за кошти позивача, внаслідок чого й утворилась заборгованість по вказаному кредитному рахунку у розмірі 8042,68 грн. (т. 2 а.с. 21-39)

Судом також досліджено надану відповідачем виписку про рук коштів по рахунку відповідача ОСОБА_1 по договору від 16.02.2016 року за період з 01.01.2017 по 28.04.2020 року (т. 1 а.с. 66-106) з якої вбачається факт активного користування наданими їй картками. Надана відповідачем виписка містить тотожні виписці позивача дані щодо здійснення з 25 січня 2018 року «щомісячного платежу за сервісом «Оплата частинами» за покупку», внесення 06 вересня 2018 року грошових коштів у сумі 1300 гривень та подальшого накопичення боргу за здійснення «щомісячного платежу за сервісом «Оплата частинами» за покупку».

При цьому суд враховує те, що виписка по рахунку згідно Переліку типових документів, затверджених наказом МЮ України №578/5 від 12.04.2012р., має статус первинного документу, а отже є належним та допустимим доказом по справі.

Крім того, слід врахувати, що у постанові НБУ № 705 від 05.11.2014р. «Про здійснення операцій з використанням електронних платіжних засобів» також зазначено, що документи за операціями з використанням електронних платежів мають статус первинного документа та можуть бути використані під час урегулювання спірних питань.

Таким чином з відповідача на користь позивача підлягає поверненню фактично отримана сума грошових коштів у розмірі 8042,68 грн.

Щодо стягнення заборгованості за простроченим тілом кредиту у розмірі 3103,10 грн. суд зазначає, що термін, тотожний вказаному «прострочене тіло кредиту» позивачем наведено лише у відзиві на заяву про перегляд заочного рішення та під «простроченим кредитом» позивач розуміє кредитні кошти, які були надані клієнту та не були повернуті у строк, передбачений договором.

Анкета заява не містить домовленості сторін щодо визначення строків погашення заборгованості по кредиту, у підписаних відповідачем документах відсутня регламентація складових частин поняття «прострочене тіло кредиту» та боржнику не визначався графік погашення крелдиту, а тому суд вважає, що вимоги стосовно погашення простроченого тіла кредиту безпідставні.

Стосовно посилань відповідача щодо застосування правових наслідків спливу строків позовної давності до вимог щодо стягнення неустойки суд зазначає, що вказана заява задоволенню не підлягає, оскільки вимоги позивача в цій частині визнані необґрунтованими що свідчить про відсутність порушеного права позивача в цій частині

Вказане узгоджується з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду , викладеному постанові від 22 травня 2018 року по справі № 369/6892/15-ц, згідно якого суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовних вимог, звернутих позивачем до того відповідача у спорі, який заявляє про застосування позовної давності. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи було порушене право, за захистом якого позивач звернувся до суду. Якщо це право порушене не було, суд відмовляє у позові через необґрунтованість останнього. І тільки якщо буде встановлено, що право позивача дійсно порушене, але позовна давність за відповідними вимогами спливла, про що заявила інша сторона у спорі, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності у разі відсутності визнаних судом поважними причин її пропуску, про які повідомив позивач

Таким чином, у зв`язку з наявністю у позивача права отримати фактично надані відповідачу грошові кошти суд, перевіривши наданий позивачем розрахунок заборгованості та виписку про рух коштів, надану позивачем, виписку про рух коштів, надану відповідачем, приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення заборгованості у розмірі 8042,68 гривень підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а відтак з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати у розмірі 851,57 грн.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 627, 629, 1054 ЦК України Цивільного кодексу України, керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 19, 77,78, 81, 89, 141, 259, 263-265, пунктом 15.5 Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України, суд,

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» заборгованість за тілом кредиту у розмірі 8042 (вісім тисяч сорок дві) гривні 68 (шістдесят вісім) копійок.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» судові витрати у розмірі 851 (вісімсот п`ятдесят одна) гривня 57 (п`ятдесят сім) копійок.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Донецького апеляційного суду через Мар`їнський районний суд Донецької області протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 01 лютого 2021 року.

Суддя Я.Ю. Кучко