Єдиний унікальний номер 317/3807/20
Провадження номер 2-зз/317/1/21
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.01.2021 р. м. Запоріжжя

Запорізький районний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді Громової І.Б.

при секретарі Коваль В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Запоріжжя заяву ОСОБА_1 , заінтересовані особа: ОСОБА_2 про скасування заходів забезпечення позову вжитих судом до подання позову, -

ВСТАНОВИВ:

28.12.2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду з заявою про скасування заходів забезпечення позову вжитих судом до подання позову.

ОСОБА_1 просить суд скасувати заходи забезпечення позову, що були вжиті ухвалою Запорізького районного суду Запорізької області від 26.12.2007 по справі № 2-3-38/07 і зняти арешт, накладений на 41/100 частку жилого будинку літ. А АДРЕСА_1 , відомості про які (арешти) були внесені до Єдиного реєстру заборон відчуження нерухомого майна (Реєстраційний номер обтяження: 6332361; Реєстраційний номер обтяження: 6332735).

Вимоги ОСОБА_1 мотивувала тим, що вона є спадкоємцем після ОСОБА_3 . До складу спадкового майна, серед іншого, увійшли: житловий будинок літ. Г АДРЕСА_2 та 41/100 частки житлового будинку літ. А № 60, що знаходиться по АДРЕСА_2 .

Нотаріус повідомив ОСОБА_1 , що не може видати їй свідоцтво щодо зазначених житлових будинків, оскільки в реєстрі заборон наявні записи про арешт цього нерухомого майна, що вбачається із роздрукування Інформаційної довідки.

Арешт на зазначені житлові будинки було накладено ухвалою Запорізького районного суду Запорізької області від 26 грудня 2007 року по справі № 2-з- 38/07.

В подальшому на виконання Ухвали державним виконавцем Лагно М.Ю. ВДВС у Запорізькому районі Запорізької області було винесено Постанову від 27.12.2007 р. серія АА № 732697 (бланк AM 093151) про арешт майна боржника та заборону його відчуження. У тексті Постанови ДВС чітко зазначено, що вона винесена на виконання Ухвали.

На той час, у 2007 році, державні виконавці не мали статусу державного реєстратора, а відомості про арешт нерухомого майна вносили до Єдиного реєстру заборон відчуження нерухомого майна нотаріуси державних нотаріальних контор або приватні нотаріуси, які виконували функції державних реєстраторів.

Постанова ДВС була надіслана державним виконавцем до Запорізької районної державної нотаріальної контори, державним реєстратором (нотаріусом) якої до Єдиного реєстру заборон відчуження нерухомого майна було внесено наступні 2 записи, підставою для яких є Ухвала:

У вищезазначених записах про арешт не міститься посилання на Ухвалу, хоча як вбачається з наведеного вище, цей арешт, вжитий Ухвалою в якості забезпечення позову.

Заявник вважає, що вона є процесуальним правонаступником ОСОБА_3 та має право на подання цієї заяви.

На теперішній час відсутні будь-які підстави для існування заходів забезпечення (арешту) вжитих Ухвалою. Зі змісту Ухвали вбачається, необхідність вжиття заходів забезпечення позову обґрунтовано тим, що заявник у 2007 році мав намір звернутися до суду із позовом про визнання недійсними договорів купівлі-продажу Житлового будинку.

ОСОБА_2 так і не подав до суду протягом 10 днів відповідно позовну заяву.

В судове засідання були викликані сторони, однак жодна із сторін не з`явилась. Про день та час слухання справи сторони повідомлялись своєчасно та належним чином.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічними засобами не проводилось.

Дослідивши матеріали заяви та додані до неї докази, суд дійшов висновку, що у задоволенні клопотання слід відмовити.

За положеннями ст. 158 ЦПК України, суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи. За результатами розгляду клопотання про скасування заходів забезпечення позову, вжитих судом, постановляється ухвала. Відмова у скасуванні забезпечення позову не перешкоджає повторному зверненню з таким самим клопотанням при появі нових обставин, що обґрунтовують необхідність скасування забезпечення позову. У разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи. Якщо протягом вказаного строку за заявою позивача (стягувача) буде відкрито виконавче провадження, вказані заходи забезпечення позову діють до повного виконання судового рішення. У випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову.

Згідно до п. 1 ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується шляхом накладення арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи інших майно осіб.

Відповідно до роз`яснень, даних у п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», заходи забезпечення позову мають тимчасовий характері діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті. Зважаючи на це, суд при задоволенні позову не вправі скасовувати вжиті заходи до виконання рішення або зміни способу його виконання, за винятком випадків, коли потреба в забезпеченні позову з тих чи інших причин відпала або змінились обставини, що зумовили його застосування.

Отже, аналіз зазначених правових норм і роз`яснення Пленуму Верховного Суду дає можливість зробити висновок про те, що підставою для скасування заходів забезпечення позову можуть бути будь-які обставини, які свідчать про відсутність потреби у забезпеченні позову, про неефективність вжитих заходів, про невідповідність вжитих заходів дійсним обставинам справи, про наявність зловживань з боку позивача при вирішенні питання про забезпечення позову тощо.

Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Проте, жодних доказів на підтвердження викладених у заяві обставин, які б свідчили про відсутність потреби у забезпеченні позову, про неефективність вжитих заходів, про невідповідність вжитих заходів дійсним обставинам справи, про наявність зловживань з боку ОСОБА_2 при вирішенні питання про забезпечення позову тощо, суду не представлено.

За результатами розгляду клопотання про скасування заходів забезпечення позову, вжитих судом, постановляється ухвала. Ухвала суду про скасування заходів забезпечення позову, вжитих судом, або про відмову в скасуванні забезпечення позову може бути оскаржена.

Вказаною вище нормою процесуального права передбачений порядок скасування ухвали про забезпечення позову, відповідно до якої застосовані заходи можуть бути скасовані лише за заявою особи, щодо якої вжито заходи забезпечення позову.

Хоча ОСОБА_1 посилається на подання нею заяви про прийняття спадщини, суду не надано жодного доказу стосовно того, що вона є спадкоємцем після смерті ОСОБА_3 , оскільки сам факт подання заяви про прийняття спадщини не є тотожним з її прийняттям.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що у задоволенні заяви ОСОБА_1 про скасування заходів забезпечення позову слід відмовити.

Керуючись ст. 158 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 , заінтересовані особа: ОСОБА_2 про скасування заходів забезпечення позову вжитих судом до подання позову -відмовити в повному обсязі.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги до Запорізького апеляційного суду через Запорізький районний суд Запорізької області протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення. Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя І.Б. Громова