Справа № 216/4912/21
провадження №2/216/2559/21
23 листопада 2021 року
Центрально-Міський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі:
головуючого судді Бутенко М.В.
за участю секретаря судового засідання Клименко О.В.
розглянувши заочно у відкритому судовому засіданні в залі суду № 1 в м. Кривий Ріг в Дніпропетровській області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_3 , про припинення стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини , -
Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_3 , про припинення стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, в якому просить припинити стягнення аліментів, які утримуються з нього за рішенням Центрально-міського райсуду м. Кривого Рогу від 07.08.2012 року у справі № 444/4294/12 .
В обґрунтування свого позову позивач зазначив, що 26 серпня 2006 року між позивачем та громадянкою України ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 було укладено шлюб. ІНФОРМАЦІЯ_1 у сторін народилась донька ОСОБА_3 .
Сімейне життя не склалося, сторони розлучилися. Їх шлюб було розірвано рішенням Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 21.03.2012 року.
На підставі рішення Центрально-міського райсуду м. Кривого Рогу від 07.08.2012 року з позивача на користь відповідача на утримання доньки стягуються аліменти у розмірі 1 /4 частини всіх доходів щомісячно до досягнення дитиною повноліття, але не менше, ніж прожитковий мінімум для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з дня пред`явлення позову, тобто з 05.06.2012 року.
13 грудня 2018 року позивач надав відповідачу ОСОБА_2 письмову нотаріальну згоду на тимчасовий виїзд її з донькою ОСОБА_3 за межі України до Сполучених Штатів Америки з метою туристичних поїздок до 25.12.2019 року.
Проживаючи на території США, ОСОБА_2 уклала шлюб з громадянином США та змінила прізвище на ОСОБА_5 . Зі своїм чоловіком та донькою сторін відповідач проживала за адресою: АДРЕСА_2, але і з другим чоловіком у ОСОБА_2 не складались стосунки, разом з донькою ОСОБА_3 вони виїхали з будинку чоловіка і декілька раз змінювали місце проживання. Дитина тривалий час не відвідувала школу у зв`язку з постійними переїздами. Донька постійно скаржилась позивачу у телефонній переписці, що мати байдуже ставиться до її виховання, ніколи не готує їжу, годує лише продуктами швидкого харчування, такими як чіпси та кола. Мати не приділяє дитині належної уваги, не має постійного місця роботи, зі слів доньки займається проституцією, так як приводила до себе різних чоловіків додому, та виганяла доньку на вулицю на час приймання чоловіків у квартирі. Часто невідомі чоловіки, яких приймала мати залишалися ночувати у житловому приміщенні де проживала відповідач з донькою, та яке складалось з однієї маленької кімнати у хостелі. Мати періодично била доньку, постійно ображала, вела себе неадекватно. Дитина постійно дзвонила та писала позивачу, благала забрати назад до себе в Україну. Позивач був у розпачі, так як розумів, що дитина знаходиться у небезпеці, зазнає жахливого ставлення з боку матері на території США, а він не знає англійської мови та не має достатньої кількості коштів для того, щоб поїхати і забрати дитину в Україну. Перебуваючи у розпачі, позивач звернувся по допомогу до Державних органів України, зокрема консульської служби, для захисту доньки на території США, до Міністерства юстиції України із заявою «Про сприяння поверненню дитини відповідно до Конвенції про цивільно-правові аспекти міжнародного викрадення дітей», до Департаменту консульської служби Міністерства закордонних справ України, у відповідь отримав бланки заяв які йому потрібно було заповнити та відправити. Ситуація була критична, дитина постійно знаходилась у небезпеці та у стресовому стані, тому позивач вирішив діяти інакше: донька ОСОБА_3 зателефонувала у поліцію США та повідомила про факт знущання над нею матір`ю, поліція приїхала та вилучила дитину від матері, після вилучення дитини її передали до служби у справах дітей, а потім до дитячого притулку, де вона перебувала більше 30 днів, аж до моменту коли суддя Тьютон вирішив надати дозвіл на перевезення доньки паном ОСОБА_6 , а позивач як батько, відповідний дозвіл нотаріуса.
Відповідно до термінового судового наказу, підписаного суддею ОСОБА_7, пан ОСОБА_6 був призначений для перевезення ОСОБА_3 до батька ОСОБА_1 . ОСОБА_3 була відібрана у матері у м. Лас-Вегасі штат Невада, США, у зв`язку з жорстким поводженням з дитиною та невиконанням батьківських обов`язків. Суд виніс наказ про повернення дитини в Україну у супроводі пана Карлсона для безпечного проживання з батьком ОСОБА_1 . У судовому наказі за результатами слухання справи окружним суддею відділу у справах неповнолітніх ОСОБА_7 , було постановлено здійснювати супровід дитини третьою особою ОСОБА_8 .
Таким чином дитина була повернута в Україну до батька, з яким постійно і мешкає, при цьому з позивача на користь відповідача продовжують весь цей час утримувати аліменти на дитину, стягнуті за рішенням суду.
За місцем мешкання батька дитині забезпечені гідні умови проживання та гармонійна атмосфера оточення. Позивач весь час з моменту повернення дитини до України, самостійно несе витрати на утримання, виховання та розвиток дитини, оскільки дитина мешкає з ним. Тобто, на день подання вказаної позовної заяви, дитина вже тривалий час мешкає із батьком та знаходиться на його утриманні. З огляду на презумпцію рівності прав та обов`язків батьків, що також додатково підтверджується нормою СК України, яка передбачає, що на дитину відповідного віку не може стягуватись менше ніж 50% прожиткового мінімуму, тобто забезпечення ще 50% прожиткового мінімуму законодавець покладає на другого за батьків, рішення дитини проживати з батьком, так стягнення з позивача аліментів на користь відповідача, ставить позивача у нерівне становище, оскільки вказані кошти він має витрачати на користь дитини, а решту витрат має нести відповідачка, чим буде досягнуто справедливий розподіл обов`язків батьків.
На підставі вищевикладеного, позивач звернувся до суду з відповідним позовом.
Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з письмовою заявою у якій просить розглянути справу за його відсутністю та без застосування технічного запису, задовольнити позов в повному обсязі.
Відповідач ОСОБА_2 в жодне судове засідання не з`явилася, була повідомлена про день та час розгляду справи належним чином за місцем свого реєстраційного обліку, додатково повідомлялася на сайті суду. За правилами ст.128-130 ЦПК України, відповідач про причини своєї неявки суд не повідомила, не надала відзиву на позов, не надала суду жодної заяви або клопотання про розгляд справи за її відсутністю або про відкладення справи, у зв`язку з чим суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, та зі згоди позивача, що відповідає положенням ст. ст. 280-282 ЦПК України.
Третя особа ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилася, про день та час розгляду справи повідомлялася належним чином.
Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Проаналізувавши матеріали цивільної справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, судом встановлено наступні обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Судом встановлено, що 26 серпня 2006 року між позивачем та громадянкою України ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 було укладено шлюб. ІНФОРМАЦІЯ_1 у сторін народилась донька ОСОБА_3 .
Сімейне життя не склалося, сторони розлучилися. Їх шлюб було розірвано рішенням Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 21.03.2012 року.
На підставі рішення Центрально-міського райсуду м. Кривого Рогу від 07.08.2012 року з позивача на користь відповідача на утримання доньки стягуються аліменти у розмірі 1 /4 частини всіх доходів щомісячно до досягнення дитиною повноліття, але не менше, ніж прожитковий мінімум для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з дня пред`явлення позову, тобто з 05.06.2012 року.
13 грудня 2018 року позивач надав відповідачу ОСОБА_2 письмову нотаріальну згоду на тимчасовий виїзд її з донькою ОСОБА_3 за межі України до Сполучених Штатів Америки з метою туристичних поїздок до 25.12.2019 року.
Проживаючи на території США, ОСОБА_2 уклала шлюб з громадянином США та змінила прізвище на ОСОБА_5 . Зі своїм чоловіком та донькою сторін відповідач проживала за адресою: АДРЕСА_2, але і з другим чоловіком у ОСОБА_2 не складались стосунки, разом з донькою ОСОБА_3 вони виїхали з будинку чоловіка і декілька раз змінювали місце проживання. Дитина тривалий час не відвідувала школу у зв`язку з постійними переїздами. Донька постійно скаржилась позивачу у телефонній переписці, що мати байдуже ставиться до її виховання, ніколи не готує їжу, годує лише продуктами швидкого харчування, такими як чіпси та кола. Мати не приділяє дитині належної уваги, не має постійного місця роботи, зі слів доньки займається проституцією, так як приводила до себе різних чоловіків додому, та виганяла доньку на вулицю на час приймання чоловіків у квартирі. Часто невідомі чоловіки, яких приймала мати залишалися ночувати у житловому приміщенні де проживала відповідач з донькою, та яке складалось з однієї маленької кімнати у хостелі. Мати періодично била доньку, постійно ображала, вела себе неадекватно. Дитина постійно дзвонила та писала позивачу, благала забрати назад до себе в Україну. Позивач був у розпачі, так як розумів, що дитина знаходиться у небезпеці, зазнає жахливого ставлення з боку матері на території США, а він не знає англійської мови та не має достатньої кількості коштів для того, щоб поїхати і забрати дитину в Україну. Перебуваючи у розпачі, позивач звернувся по допомогу до Державних органів України, зокрема консульської служби, для захисту доньки на території США, до Міністерства юстиції України із заявою «Про сприяння поверненню дитини відповідно до Конвенції про цивільно-правові аспекти міжнародного викрадення дітей», до Департаменту консульської служби Міністерства закордонних справ України, у відповідь отримав бланки заяв які йому потрібно було заповнити та відправити. Ситуація була критична, дитина постійно знаходилась у небезпеці та у стресовому стані, тому позивач вирішив діяти інакше: донька ОСОБА_3 зателефонувала у поліцію США та повідомила про факт знущання над нею матір`ю, поліція приїхала та вилучила дитину від матері, після вилучення дитини її передали до служби у справах дітей, а потім до дитячого притулку, де вона перебувала більше 30 днів, аж до моменту коли суддя Тьютон вирішив надати дозвіл на перевезення доньки паном ОСОБА_6 , а позивач як батько, відповідний дозвіл нотаріуса.
Відповідно до термінового судового наказу, підписаного суддею ОСОБА_7, пан ОСОБА_6 був призначений для перевезення ОСОБА_3 до батька ОСОБА_1 . ОСОБА_3 була відібрана у матері у м. Лас-Вегасі штат Невада, США, у зв`язку з жорстким поводженням з дитиною та невиконанням батьківських обов`язків. Суд виніс наказ про повернення дитини в Україну у супроводі пана Карлсона для безпечного проживання з батьком ОСОБА_1 . У судовому наказі за результатами слухання справи окружним суддею відділу у справах неповнолітніх ОСОБА_7 , було постановлено здійснювати супровід дитини третьою особою ОСОБА_8 .
Таким чином дитина була повернута в Україну до батька, з яким постійно і мешкає, при цьому з позивача на користь відповідача продовжуєть весь цей час утримувати аліменти на дитину, стягнуті за рішенням суду.
За місцем мешкання батька дитині забезпечені гідні умови проживання та гармонійна атмосфера оточення. Позивач весь час з моменту повернення дитини до України, самостійно несе витрати на утримання, виховання та розвиток дитини, оскільки дитина мешкає з ним. Тобто, на день подання вказаної позовної заяви, дитина вже тривалий час мешкає із батьком та знаходиться на його утриманні. З огляду на презумпцію рівності прав та обов`язків батьків, що також додатково підтверджується нормою СК України, яка передбачає, що на дитину відповідного віку не може стягуватись менше ніж 50% прожиткового мінімуму, тобто забезпечення ще 50% прожиткового мінімуму законодавець покладає на другого за батьків, рішення дитини проживати з батьком, так стягнення з позивача аліментів на користь відповідача, ставить позивача у нерівне становище, оскільки вказані кошти він має витрачати на користь дитини, а решту витрат має нести відповідачка, чим буде досягнуто справедливий розподіл обов`язків батьків.
Згідно ч.3 ст. 160 Сімейного кодексу, якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.
Відповідно до ст.3 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року (яка була ратифікована Постановою Верховної Ради України №789-XII від 27 лютого 1991 року і набула чинності для України 27 вересня 1991 року), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Способи захисту сімейних прав та інтересів встановлені ч. 2 ст. 18 СК України, згідно з нормами якої способами захисту сімейних прав та інтересів зокрема є припинення правовідношення, а також його анулювання.
За змістом ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. (ч.3 ст.181 СК України).
Відповідно до п. 17 Постанови № 3 Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів право на звернення до суду із заявою про стягнення аліментів і, відповідно, право на отримання аліментів має той з батьків, з ким проживає дитина.
Частина перша статті 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Аналогічна вимога кореспондується з положеннями ст. 273 СК України, якщо матеріальний або сімейний стан особи, яка сплачує аліменти, чи особи, яка їх одержує, змінився, суд може за позовом будь-кого з них змінити встановлений розмір аліментів або звільнити від їх сплати. Суд може звільнити від сплати аліментів осіб, зазначених у статтях 267 - 271 цього Кодексу, за наявності інших обставин, що мають істотне значення. Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не повязує їх зі способом присудження (ч.3ст.181 СК України) та на підстави припинення сплати аліментів. Стаття 192 СК України вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом, а ст.273 СК України додатково вказує на підстави припинення виплати аліментів. Право вимагати заміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених ст.ст. 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст.192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження, а відсутність імперативної заборони на припинення виплати аліментів, за положеннями ст.273 СК України має на меті скасування їх присудження.
З аналізу вказаних статей вбачається, що припинення стягнення аліментів можливим є у тому випадку, коли одержувач аліментів, наприклад, мати дитини не витрачає отримувані нею аліменти на дитину. У такому випадку відбувається припинення стягнення аліментів на ім`я одержувача аліментів - матері дитини. При цьому обов`язок батька - платника аліментів утримувати дитину не припиняється.
Судом достовірно встановлено, що позивач утримує неповнолітню доньку, повністю задовольняючи її вимоги щодо життя, здоров`я та дозвілля. Враховуючи встановлені судом обставини, що означає зміну сімейного стану особи, яка сплачує аліменти, та особи, яка їх одержує, тому, враховуючи загальні принципи регулювання сімейних відносин, способи захисту сімейних прав, суд вважає за необхідне захистити порушене право позивача шляхом звільнення його від сплаті аліментів.
Відповідно до ст. 2 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Спір - це юридичний конфлікт між учасниками правовідносин, у якому кожен з учасників правовідносин захищає свої суб`єктивні права від протиправних дій, невизнання або їх оспорювання. Отже, саме з моменту звернення з відповідним позовом до суду, суб`єктивні права позивача підлягають захисту в судовому порядку. За таких обставин, позовні вимоги про припинення стягнення аліментів підлягають задоволенню з часу звернення позивачем до суду, тобто з 04.08.2021 року.
На підставі викладеного та з огляду на те, що відповідачем не оспорюється факт проживання дитини окремо від матері та те, що позивач утримує неповнолітню доньку добровільно, суд вважає, що позов підлягає задоволенню.
Згідно п. 6 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання як розподілити між сторонами судові витрати. Частиною 1 ст. 141 ЦПК України визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
За приписами частини 1 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» ставка судового збору за подання до суду позовної заяви немайнового характеру складає 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява подається до суду, та становить 908,00 грн.
Отже з урахуванням наведеного з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 908,00 грн.
На підставі викладеного, ст.ст.180-184,188, 191, 273 Сімейного кодексу України та керуючись ст.ст. 12,13, 81, 263-265, 280-283, 354, 430 ЦПК України, суд, -
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_3 , про припинення стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини - задовольнити.
Припинити стягнення аліментів, які стягуються з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання доньки ОСОБА_3 у розмірі 1 /4 частини всіх доходів щомісячно до досягнення дитиною повноліття, на підставі рішення Центрально-міського райсуду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 07.08.2012 року по цивільній справі № 444/4294/12, починаючи з 04.08.2021 року.
Виконавчий лист про стягнення аліментів по справі № 444/4294/12 повернути без виконання до матеріалів справи.
Стягнути з відповідача ОСОБА_2 ( ОСОБА_2 ) ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянки України, паспорт НОМЕР_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_2, tel, НОМЕР_2 , НОМЕР_3 , моб. тел. НОМЕР_4 , місце роботи невідоме, судовий збір на користь позивача ОСОБА_1 у сумі 908,00 грн.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом України. Повторне заочне рішення позивач та відповідач можуть оскаржити в загальному порядку, встановленому цим Кодексом.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржено з загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Головуючий суддя: М.В. БУТЕНКО