Справа №431/4683/20
Провадження №2/431/132/21
25 січня 2021 року Старобільський районний суд Луганської області у складі:
головуючого судді Колядова В.Ю.,
при секретарі Петренко К.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Старобільського районного суду Луганської області цивільну справу за позовом адвоката Вовк В.В. в інтересах ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення майнової шкоди,
У судове засідання позивачка, представник позивача ОСОБА_4 не з`явилися, до початку судового засідання надали заяву, у якій у повному обсязі підтримують позовні вимоги, просили розглянути справу за їх відсутності, не заперечують проти заочного розгляду справи. У зв`язку з чим відповідно до ч.2 ст.158 ЦПК України суд вважає за можливе розглянути дану справу за відсутності позивача, представника позивача.
Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання повторно не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся поштовим повідомленням, про причини неявки суд не повідомив, клопотань про розгляд справи за його відсутності до суду не надходило.
У відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
25 січня 2021 року постановлено ухвалу про заочний розгляд справи.
Заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи, оцінюючи докази в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді справи в судовому процесі на засадах змагальності, як того вимагає ст. 12 ЦПК України, та у відповідності з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.
Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.
Згідно з постановою Старобільського районного суду Луганської області від 05 вересня 2019 року ОСОБА_2 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП, а саме за те, що він 05.07.2019 р. о 13-44 годині, знаходячись за адресою: АДРЕСА_1 висловлював погрози фізичною розправою на адресу ОСОБА_3 , пошкодив його автомобіль, на зауваження не реагував. В суді ОСОБА_2 вину свою визнав повністю та йому призначено покарання у вигляді штрафу у розмірі 51 гривні. (а.с.21).
Відповідно до копії свідоцтва про народження ОСОБА_5 народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 , батька є: батько - ОСОБА_3 , мати - ОСОБА_6 . (а.с. 16)
Відповідно до копії свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_4 ОСОБА_5 одружилася з ОСОБА_7 , з присвоєнням прізвища подружжю ОСОБА_8 . (а.с. 17)
Відповідно до копії свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_5 ОСОБА_9 одружилася з ОСОБА_10 , з присвоєнням прізвища подружжю ОСОБА_11 . (а.с. 19)
Відповідно до квитанції до прибутково касового ордеру приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Опанасенко К.І. від 09.07.2019 р. прийнято від ОСОБА_1 на підставі нотаріальної дії, зареєстрованої за № 1062 від 09.07.2019 р. 550 (п`ятсот п`ятдесят) гривень. (а.с. 49)
Відповідно до розписки від 17.10.2019 р. адвокат Вовк В.В. отримав від ОСОБА_1 5000 (п`ять тисяч) гривень за надання юридичних послуг у вигляді складання позовної заяви та представництва в суді першої та апеляційної інстанції за позовом до ОСОБА_2 про стягнення майнової шкоди. (а.с. 50)
Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Суд встановив, що позивачка звернулася до суду з позовом про відшкодування моральної шкоди та майнової шкоди, заподіяних позивачці неправомірними діями відповідача, стосовно якого ухвалена постанова, тому до цих правовідносин необхідно застосувати положення статей 22, 23, 1166, 1167 ЦК України.
Згідно з положеннями частин 1, 2, 3 статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування; збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода); збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.
Статтею 1166 ЦК України визначені загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду. Так, частина 1 статті 1166 ЦК України передбачає, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно з частиною 2 - особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.
Відповідно до положень частин 1, 2 статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
У частині 3 статті 23 ЦК України зазначено, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Згідно з частиною 1 статті 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини
За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно із частиною 6 статті 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
Оскільки суд розглядає справу про правові наслідки дій відповідача, стосовно якого ухвалена постанова, то обставини щодо наявності неправомірних дій стосовно позивачки та вчинення цих дій відповідачем, які встановлені постановою, є обов`язковими.
Так, обставини вчинення відповідачем неправомірних дій стосовно позивачки встановлені постановою Старобільського районного суду Луганської області від 05 вересня 2019 року, яка набрала законної сили 17.09.2019 року.
У пункті 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» (з наступними змінами) роз`яснено, що, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, завдана фізичній особі, майну фізичної особи чи майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини.
Суд дійшов висновку, що між неправомірними діями відповідача і шкодою, як майновою так і моральною, заподіяною позивачці є безпосередній причинний зв`язок, тому майнова шкода та моральна шкода підлягають відшкодуванню в повному обсязі відповідачем, як особою винуватою у завданні шкоди.
Відповідач не надав докази щодо відшкодування у добровільному порядку майнової шкоди, заподіяної ОСОБА_1 .
Вирішуючи питання про розмір моральної шкоди, суд враховує роз`яснення у пункті 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31 березня 1995 року, згідно з якими розмір моральної (немайнової) шкоди, суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань; зокрема, враховується характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість заподіяної травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках.
Суд встановив, що внаслідок винних дій відповідача щодо неправомірного пошкодження транспортного засобу, належного позивачці, останній заподіяна моральна шкода, яка виразилась в негативних емоціях та переживаннях у зв`язку із протиправними діями відповідача.
Суд враховує характер та обсяг страждань, яких зазнала позивачка, характер майнових втрат, тяжкість вимушених змін у її життєвих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану та вважає, що позовні вимоги в частині стягнення моральної шкоди необхідно задовольнити частково та стягнути з відповідача на користь позивачки 2000 (дві тисячі) гривень у відшкодування моральної шкоди, оскільки такий розмір шкоди відповідатиме глибині і ступеню моральних і фізичних страждань позивачки.
Положеннями статті 59 Конституції України визначено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.
Згідно з ч. ч. 1, 2ст. 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків встановлених законом.
Статтею 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат пов`язаних з розглядом справи належать витрати на професійну правничу допомогу.
Відповідно до ч. 2 ст. 137 ЦПК України,
Статтею 137 ЦПК України встановлено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27 червня 2018 року по справі № 826/1216/16 висловила правову позицію про те, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин (складу та розміру витрат) суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат, є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування витрат».
Частиною 2 ст. 141 ЦПК України передбачається, що судові витрати, пов`язані з розглядом справи у разі часткового задоволення позову розподіляються пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
На підтвердження в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, надано: копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю; копію ордеру серії АА № 067328 на надання правової допомоги ОСОБА_1 на підставі договору про надання правової допомоги/доручення б/н від 09.07.2019 року адвокатом Вовк В.В. у судових органах різних інстанцій; копія довіреності від 09.07.2019 року; оригінал розписки адвоката Вовк В.В. про отримання від ОСОБА_1 5000 гривень за надання юридичних послуг у вигляді складання позовної заяви та представництва в суді першої та апеляційної інстанції.
Як зазначено Великою Палатою ВС у постанові по справі № 755/9215/15-ц від 19.02.2020 року, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
Оскільки судом частково задоволено заявлені вимоги, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача ОСОБА_2 на користь позивачки ОСОБА_1 суму судового збору у розмірі 740,58 гривень та витрати на правову допомогу у розмірі 5000 гривень.
Відповідно до ч. 4 ст. 139 ЦПК України, суми, що підлягають виплаті залученому судом експерту, спеціалісту, перекладачу або особі, яка надала доказ на вимогу суду, сплачуються особою, на яку суд поклав такий обов`язок, або судом за рахунок суми коштів, внесених для забезпечення судових витрат.
Судом було встановлено, що позивачем для встановлення суми матеріальної шкоди було залучено експерта, вартість експертизи відповідно до квитанції склала 1400 гривень. Крім того, позивачем пошкоджений автомобіль було доставлено до експерта, на що було витрачено 33, 11 літрів бензину, вартість якого відповідно до квитанції становить 999, 92 гривні.
Враховуючи вищевикладене, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача ОСОБА_2 витрати позивачки ОСОБА_1 на залучення експерта та витрати на пкупку бензину, на загальну суму 2399,92 гривні.
Керуючись ст.ст. 22, 23 1166, 1167 ЦК України, ст.ст.11, 12, 81, 88, 139, 141, 209, 212, 214-215,224-226 ЦПК України, суд
Позовні вимоги адвоката Вовк В.В. в інтересах ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення майнової шкоди - задовольнити частково.
Стягнути з Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ід. код НОМЕР_7 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ід. код НОМЕР_8 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 судові витрати у розмірі 740 (сімсот сорок) гривень 58 копійок.
В іншій частині позовних вимог відмовити за необґрунтованістю.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 10 днів з дня отримання його копії.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, відповідач може оскаржити заочне рішення в апеляційному порядку до апеляційного суду Луганської області через суд першої інстанції шляхом подання апеляційної скарги на рішення в 10-денний строк з дня постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Позивач може оскаржити заочне рішення в апеляційному порядку до апеляційного суду Луганської області через суд першої інстанції шляхом подання апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення.
Суддя В.Ю. Колядов