РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 листопада 2021 року м. Сєвєродонецьк

Сєвєродонецький міський суд Луганської області у складі:

головуючого судді Бароніна Д.Б.,

за участю секретаря Корнєвої Ю.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Сєвєродонецьку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, завданої протиправною бездіяльністю органу державної влади, -

ВСТАНОВИВ:

1. Позиції сторін, процесуальні дії

1.1. ОСОБА_1 звернулася до Сєвєродонецького міського суду Луганської області з позовною заявою до Держави Україна в особі Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, завданої протиправною бездіяльністю органу державної влади.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що вона отримує пенсію за інвалідністю довічно (І група). З 13.02.2015 позивач перебувала на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Луганській області. З квітня 2017 року виплату пенсії позивачу було призупинено на підставі списку пенсіонерів з числа внутрішньо переміщених осіб, по яких отримано інформацію про відсутність на підконтрольній території понад 60 днів. 05.02.2018 Луганським окружним адміністративним судом ухвалено рішення у справі №431/6172/17, яким позовні вимоги задоволено, визнано протиправними дії Старобільського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області щодо призупинення з 01.04.2017 виплати позивачу пенсії по інвалідності та зобов`язано Старобільське об`єднане управління Пенсійного фонду України Луганської області відновити нарахування та виплату пенсії. Рішення набрало законної сили 12.03.2018. Державним виконавцем 27.07.2018 винесено постанову про відкриття виконавчого провадження. У відповідь на адвокатський запит ГУПФУ в Луганській області повідомило, що місячний розмір пенсії за червень 2018 позивач отримала 14.06.2018 через відділення Ощадбанку, а борг пенсії з 01.04.2017 по 31.05.2018 нараховано на додаткову відомість червня 2018 та буде виплачено після отримання фінансування на даний вид виплат.

З 01.12.2018 виплату пенсії позивачу знову було призупинено, а рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 11.03.2019 по справі №360/5671/19 визнано протиправною бездіяльність Старобільського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області щодо невиплати позивачу раніше призначеної пенсії за інвалідністю та зобов`язано виплати всю заборгованість по пенсії, що виникла за період її несплати, починаючи з 01.12.2018. Рішення набрало законної сили 30.07.2019, а 19.06.2019 відкрито виконавче провадження № 59379656. Однак, на даний час право позивача щодо отримання пенсії не відновлено, рішення суду не виконано, виплату призначеної пенсії не здійснено. Триває протиправна бездіяльність органу ПФУ, що завдає позивачу значних душевних страждань та відчуття приниження честі та людської гідності. Припинення виплати пенсії позбавило позивача єдиного доходу для існування, що призвело до постійного пошуку коштів для задоволення своїх життєвих потреб, оплати комунальних послуг, придбання їжі, одягу, лікування, адже вона є інвалідом І групи. Позивач також не могла реалізувати право на достатній життєвий рівень для себе та своєї сім`ї, відповідач фактично позбавив позивача гарантованого Конституцією України майна у вигляді пенсії. Таким чином, позивачу внаслідок протиправної бездіяльності відповідача спричинено моральну шкоду, яку вона оцінює у 37344,40 грн. Враховуючи викладене, позивач звернулася з даним позовом до суду та просить стягнути з держави шляхом безспірного списання коштів на користь позивача у рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої протиправною бездіяльністю Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області, суму в розмірі 37344,40 грн.

1.2. Представник відповідача Державної казначейської служби України також подала до суду письмовий відзив, який був підписаний електронним підписом та в якому представник вказала, що представником позивача не наведено жодних доказів, що підтверджують моральні страждання. Позивач не оцінює рівень своїх моральних страждань, а має намір здійснити подвійне відшкодування, стягнувши розмір моральної шкоди в розмірі, що дорівнює розміру невиплаченої пенсії. Сам факт стягнення коштів з Державного бюджету України не може бути обов`язковою підставою для залучення до участі у справі в якості відповідача Державної казначейської служби України.

1.3. В судовому засіданні представник позивача присутня не була, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, надала заяву про розгляд справи без її участі.

Представник відповідача Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області в судовому засіданні присутня не була, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином в порядку ч. 7 ст. 14, ч. 6 ст. 128 ЦПК України.

Представник відповідача Державної казначейської служби України в судовому засіданні присутня не була, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, надала письмовий відзив.

2. Обставини справи, зміст спірних правовідносин.

2.1. Відповідно до копії пенсійного посвідчення серії НОМЕР_1 , виданого 27.02.2012 Пенсійним фондом України, ОСОБА_1 є пенсіонером та отримує пенсію по інвалідності 1 групи.

Згідно з копією довідки до акту огляду МСЕК серії 10 ААА №502885, ОСОБА_1 з 01.01.2011 має І групу інвалідності безстроково з причини: загальне захворювання.

2.2. Листом Старобільського об`єднаного управління Пенсійного фонду України №9193/03-01 від 10.07.2018 повідомлено, що рішення Луганського окружного адміністративного суду від 05.02.2018 по справі №431/6172/17 Старобільським об`єднаним управлінням Пенсійного фонду України Луганської області виконано, місячний розмір пенсії за червень 2018 ОСОБА_1 отримала 14 червня 2018 року через відділення Ощадбанку. Борг пенсії з 01.04.2017 року по 31.05.2018 року нараховано на додаткову відомість червня 2018 року та буде виплачений після отримання фінансування на даний вид виплат.

З копії постанови про відкриття виконавчого провадження №59379656, винесеної 19.06.2019 державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області Антоновою В.Є. вбачається, що відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа №360/567/19, виданого 20.05.2019 Луганським окружним адміністративним судом, про зобов`язання Старобільського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області з 01.12.2018 нарахувати та виплатити позивачу раніше призначену пенсію за інвалідністю та виплатити усю заборгованість по пенсії, що виникла за період її несплати, починаючи з 01.12.2018.

Згідно з копією листа Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби № 978 від 18.02.2019 представнику позивача повідомлено, що 26.07.2018 на виконання до відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області надійшов виконавчий лист Луганського окружного адміністративного суду від 25.07.2018 №431/6172/17 про зобов`язання Старобільського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області відновити нарахування та виплату пенсії за віком ОСОБА_1 . 27.07.2018 державним виконавцем, керуючись вимогами ст.ст. 3, 4, 24, 25, 26, 27 Закону України "Про виконавче провадження", винесено постанову про відкриття виконавчого провадження. Копії постанов направлено боржнику для виконання, стягувачу для відома. Державним виконавцем направлено вимогу боржнику щодо стану виконання судового рішення та попереджено про наслідки невиконання рішення суду. 01.11.2018 державним виконавцем, керуючись ст.ст. 63, 75 Закону України "Про виконавче провадження", винесено постанову про накладення штрафу у розмірі 5100 грн. 15.11.2018 боржником подано адміністративний позов до суду про скасування постанови про накладення штрафу від 01.11.2018. Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 03.01.2019 у задоволенні позову Старобільського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області відмовлено. 13.02.2019 державним виконавцем направлено вимогу боржнику щодо стану виконання рішення суду та попереджено про наслідки невиконання рішення суду.

2.3. 03.01.2019 представник позивача звернулася до відповідача з запитом щодо причин невиконання рішення Луганського окружного адміністративного суду від 05.02.2018 по справі №431/6172/17.

Відповідно до копії листа Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області №351/02 від 11.01.2019 щодо припинення виплати пенсії ОСОБА_1 повідомлено, що позивач звернулася до управління 26.12.2014 року з заявою щодо запиту пенсійної з УПФУ в Жовтневому районі міста Луганська. Пенсійна справі взята на облік з 01.08.2014 року та виплата пенсії проводилася по 31.03.2017. З 01.04.2017 було призупинено виплату пенсії внутрішньо переміщеним особам у зв`язку з необхідністю перевірки наявності підстав для подальшої виплати пенсії на території, підконтрольній українській владі. Постановою Луганського окружного адміністративного суду від 05.02.2018 справ №431/6172/17 Старобільське об`єднане управління Пенсійного фонду України Луганської області зобов`язано з 01 квітня 2017 відновити нарахування та виплату пенсії за віком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та допустити рішення суду до негайного виконання у межах суми стягнення за один місяць. Управління після отримання постанови суду рішення суду виконало у межах суми стягнення за один місяць та ОСОБА_1 отримала місячний розмір пенсії в березні 2018 року в сумі 2244,69 грн. Після набрання чинності постанови Луганського окружного адміністративного суду від 05.02.2018 по справі № 431/6172/17 управлінням проведено відновлення нарахування пенсії та нараховано борг в сумі 25081,63 грн. за період з 01.04.2017 по 31.05.2018. Доплата пенсії в сумі 25081,63 грн. за період з 01.04.2017 по 31.05.2018 нарахована на 4 тип відомості та буде виплачена після отримання фінансування на даний вид виплати. Відповідно до рішення Луганського окружного адміністративного суду від 05.02.2018 по справі №431/6172/17, ОСОБА_1 щомісячно пенсію отримувала по 30.11.2018. З 1 грудня 2018 року виплата пенсії ОСОБА_1 призупинена у зв`язку з отриманням інформації з управління соціального захисту населення Старобільської РДА у зв`язку зі скасуванням довідки внутрішньо переміщеної особи відповідно до абзацу 7 ч. 1 ст. 12 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» від 20.10.2014 № 1706.

2.4. 29.09.2021 представник позивача звернулася до відповідача з запитом щодо причин невиконання рішення Луганського окружного адміністративного суду від 05.02.2018 по справі № 431/6172/17 в частині доплати пенсії за період з 01.04.2017 по 31.05.2018.

Відповідно до копії листа Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області від 05.10.2021 повідомлено, що пенсію за періоди з 01.04.2017 по 28.02.2018 та з 01.04.2018 по 31.05.2018 обліковано управлінням, оскільки рішенням суду не визначено порядок виплати за минулий період. Виплату пенсії поновлено з червня 2018 року. Після отримання інформації з Управління соціального захисту населення Старобільської РДА про скасування дії довідки внутрішньо переміщеної особи відповідно до абзацу 7 частини 1 статті 12 Закону 1706 виплату пенсії ОСОБА_1 призупинено з 01.12.2018. За поновленням виплати пенсії ОСОБА_1 знову не звернулась. На виконання рішення Луганського окружного адміністративного суду від 11.03.2019 по справі №360/5671/19 в частині присудження виплати пенсії в межах суми стягнення за один місяць рішення суду виконано негайно і пенсію за травень 2018 року в сумі 2244,69 грн. нараховано на виплатну відомість червня 2019 року та виплачено через картковий рахунок АТ «Державний ощадний банк» України. Оскільки рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 05.02.2018 по справі №431/6172/17 та від 11.03.2019 по справі №360/567/19 не визначено порядку, в якому повинна здійснюватися виплата заборгованості, тому пенсію за періоди з 01.04.2017 по 28.02.2018 та з 01.04.2018 по 30.04.2018 в сумі 22 836,94 грн. та з 01.12.2018 по 31.05.2019 в сумі 14 507,46 грн. обліковано в управління та буде виплачено після затвердження окремого порядку виплат, визначеного Кабінетом Міністрів України.

3. Релевантні джерела права

3.1. Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Статтею 56 Конституції України визначено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади органів місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень.

Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів (стаття 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод).

3.2. Відповідно до ст. 15, 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способом захисту цивільних прав та інтересів, зокрема, є відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Згідно ст. 23 вищевказаного Кодексу, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає:

1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я;

2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів;

3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна;

4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Згідно ст. 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

3.3. Згідно ч. 1 ст. 107 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» Пенсійний фонд, його органи та посадові особи за шкоду, заподіяну особам внаслідок несвоєчасного або неповного надання соціальних послуг, призначення (перерахунку) та виплати пенсій, передбачених цим Законом, а також за невиконання або неналежне виконання ними обов`язків з адміністративного управління Накопичувальним фондом несуть відповідальність згідно із законом.

Пунктом 1 Положення про Пенсійний фонд України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23 липня 2014 року №280 визначено, що Пенсійний фонд України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики, що реалізує державну політику з питань пенсійного забезпечення та ведення обліку осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню.

Відповідно до ч. 2 ст. 72 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» кошти Пенсійного фонду не включаються до складу Державного бюджету України.

Статтею 73 цього Закону визначений вичерпний перелік цілей, на які використовуються кошти Пенсійного фонду України, і встановлено заборону використання коштів Пенсійного фонду на цілі, не передбачені цим Законом.

3.4. Відповідно до ч. 1 ст. 25 Бюджетного кодексу України державне казначейство України здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду.

Згідно з пунктом 1 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 квітня 2015 року №215, Державна казначейська служба України (Казначейство) реалізує державну політику у сферах казначейського обслуговування бюджетних коштів, бухгалтерського обліку виконання бюджетів.

Відповідно до покладених завдань Казначейство здійснює безспірне списання коштів державного та місцевих бюджетів або боржників на підставі рішення суду (підпункт 3 пункту 4 цього Положення).

Частиною 2 ст. 6 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що рішення про стягнення коштів з державних органів, державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ виконуються органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів.

Механізм виконання рішень про стягнення коштів з державного та місцевих бюджетів або боржників, прийнятих судами, а також іншими державними органами (посадовими особами), які відповідно до закону мають право приймати такі рішення, визначено Порядком виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 03 серпня 2011 року №845 (далі - Порядок).

Згідно з пунктом 3 Порядку рішення про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників виконуються на підставі виконавчих документів виключно органами Казначейства у порядку черговості надходження таких документів (про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів - з попереднім інформуванням Мінфіну, про стягнення коштів боржників - у межах відповідних бюджетних призначень, наданих бюджетних асигнувань (залишків коштів на рахунках підприємств, установ, організацій).

3.5. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 750/1591/18-ц вказано, що відповідно до прецедентної практики ЄСПЛ право заявника на відшкодування моральної шкоди у випадку надмірно тривалого невиконання остаточного рішення, за що держава несе відповідальність, презюмується. З огляду на зазначене Велика Палата Верховного Суду вважає обґрунтованими та справедливими висновки судів попередніх інстанцій про часткове задоволення вимоги про стягнення моральної шкоди, оскільки судовими рішеннями, які набрали законної сили, встановлено, що відповідачем протиправно не сплачувалась пенсія, на яку позивач має право на підставі судового рішення.

В постанові Верховного Суду від 09 лютого 2021 року по справі № 425/793/19 вказано, що за загальним правилом підставою виникнення зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є завдання моральної шкоди іншій особі. Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди завданої особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади при здійсненні своїх повноважень виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою.

У постанові від 03 листопада 2021 року по справі № 428/3277/20 Верховний Суд вказав, що кошти на відшкодування шкоди державою підлягають стягненню з Державного бюджету України. У таких справах резолютивні частини судових рішень не повинні містити відомостей про суб`єкта його виконання, номери та види рахунків, з яких буде здійснено безспірне списання коштів. За таких обставин, стягнення має відбуватися не з Держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України, а безпосередньо з Державного бюджету України.

4. Оцінка доказів та аргументів сторін

4.1. Відшкодування моральної шкоди за своєю природою є санкцією за порушення прав особи, які були виявлені і доведені та які завдали особі моральної шкоди. Правовою підставою цивільно-правової відповідальності за відшкодування шкоди є правопорушення, що включає як складові елементи шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв`язок між ними.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Протиправність дій Старобільського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області, правонаступником якого є Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області, стосовно невиплати пенсії позивачу встановлена рішеннями Луганського окружного адміністративного суду від 05.02.2018 по справі № 431/6172/17 та від 11.03.2019 по справі № 360/5671/19, які набрали законної сили.

В якості обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що моральна шкода полягає у душевних стражданнях, перенесених нею внаслідок грубого порушення відповідачем Конституції України та Законів України і, як наслідок, її прав на належне пенсійне забезпечення, на право мирно володіти належним їй майном, оскільки відповідач - ГУПФУ в Луганській області не виплачує їй пенсію без законних на те підстав, чим фактично позбавив позивача єдиного засобу до існування.

Суд вважає доведеним завдання позивачу вказаними протиправними діями та бездіяльністю відповідача моральних страждань, а також причинний зв`язок між вказаною шкодою та протиправними діями відповідача. Невиплата позивачу за певний період протягом декількох років пенсії, яка є основним джерелом доходу позивача - особи з інвалідністю 1 групи, є достатньою та самостійною підставою для висновку про те, що позивачу завдано втрат немайнового характеру у вигляді душевних страждань, порушення звичайного способу життя, психологічного навантаження, втрати емоційної стабільності через тривогу за подальшу долю, що потребувало додаткових зусиль для організації свого життя позивачем, яка змушена була звертатися по правову допомогу та відстоювати свої порушені права в суді.

Саме по собі ухвалення судом рішення на користь позивача не може компенсувати їй немайнових втрат, оскільки позивач була змушена звертатися до суду, очікувати позитивні рішення на свою користь, а станом на теперішній час позивач вже протягом декількох років очікує фактичного виконання рішення. Крім того, позивач правомірно очікувала фактичного та швидкого виконання рішення суду з боку органу державної влади, проте такого виконання так і не відбулося, внаслідок чого позивач відчувала та продовжує відчувати негативні емоції.

Наведене є достатніми доказами того, що позивачу було завдано моральної шкоди.

Враховуючи характер та обсяг заподіяної моральної шкоди, тривалість часу її заподіяння, суд вважає доведеним розмір моральної шкоди у сумі 37344,40 грн. Такий розмір моральної шкоди відповідає характеру правопорушення, яке вчинене органом державної влади, його тривалості та вимогам розумності і справедливості. На думку суду, таки розмір моральної шкоди в даному випадку є навіть відносно помірним.

Суд вважає необґрунтованим аргумент представника Державної казначейської служби про те, що позивач має намір здійснити подвійне відшкодування, стягнувши розмір моральної шкоди в розмірі, що дорівнює розміру невиплаченої пенсії. На думку суду, заявлений позивачем до стягнення розмір моральної шкоди не є завищеним, а факт збігу його розміру із розміром невиплаченої пенсії не впливає на його обґрунтованість.

4.2. Разом з тим, суд зазначає, що відшкодування, у разі визнання судом незаконними дій чи рішень будь-якого органу державної влади, повинно здійснюватися за рахунок коштів Державного бюджету України.

Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» не передбачено відшкодування моральної шкоди, проте встановлено заборону використання коштів Пенсійного фонду на цілі, не передбачені цим Законом.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про те, що не має законодавчих та інших правових підстав щодо виплати з коштів Пенсійного фонду України будь-яких відшкодувань моральної шкоди, так як бюджетом Пенсійного фонду України, який кожного року затверджується Кабінетом Міністрів України, не передбачено витрат на зазначені цілі.

Отже, шкода, завдана органами Пенсійного фонду України, компенсується за рахунок державного бюджету, а відповідне рішення суду виконується органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів.

ОСОБА_1 у цій справі позов пред`явлений до Держави Україна в особі Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області, протиправною бездіяльністю якого було завдано моральну шкоду, і до Державної казначейської служби України як до відповідного органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів і який здійснює безспірне списання коштів державного бюджету на підставі рішення суду.

Суд враховує, що з одного боку, участь Державної казначейської служби України в якості відповідача у цій справі не була обов`язковою. Проте, з іншого боку, участь вказаної особи у справі в якості відповідача надала можливість представнику вказаної особи подати відзив та не призвела до будь-яких процесуальних наслідків, що ускладнили або зробили неможливим розгляд справи по суті.

4.3. Підводячи підсумок, суд вважає за необхідне позовні вимоги задовольнити та стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 в якості відшкодування моральної шкоди, завданої протиправною бездіяльністю органу державної влади, суму в розмірі 37344,40 грн.

З урахуванням змісту статті 25 Бюджетного кодексу України та Положення про Державну казначейську службу України, стягнення з Державного бюджету України певної суми коштів на користь позивачки є належним та ефективним способом захисту її прав. Державна казначейська служба України чи її компетентний орган повинні самостійно визначити в межах наданих їм повноважень з якого рахунку слід списати ці кошти та який орган Казначейства має здійснити таке списання.

5. Розподіл судових витрат

5.1. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд враховує, що згідно із п. 13 ч. 2 ст. 3 Закону України «Про судовий збір» не справляється судовий збір за подання позовної заяви про відшкодування шкоди, заподіяної особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади.

Отже, судовий збір за подання подібних позовів не повинен справлятися взагалі, а тому у суду відсутні підстави для стягнення судового збору з відповідачів в дохід держави. Про наявність будь-яких інших судових витрат жоден із учасників справи не заявляв.

Керуючись ст.ст. 10, 12, 13, 76, 141, 247, 258, 259, 263-265, 268, 273, 354 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, завданої протиправною бездіяльністю органу державної влади - задовольнити.

Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) в якості відшкодування моральної шкоди, завданої протиправною бездіяльністю органу державної влади, суму в розмірі 37344,40 (тридцять сім тисяч триста сорок чотири) грн.

Рішення може бути оскаржено шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Луганського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Д.Б. Баронін