ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Постанова

Іменем України

01 лютого 2021 року

м. Харків

справа № 635/9203/19

провадження № 22-ц/818/1145/21

Харківський апеляційний суд у складі:

головуючого Пилипчук Н.П.,

суддів Кругової С.С., Тичкової О.Ю.,

учасники справи:

позивач: Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк»

відповідач: ОСОБА_1

розглянувши у спрощеному позовному провадженні без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в особі представника ОСОБА_2 , на заочне рішення Харківського районного суду Харківської області від 02 квітня 2020 року, ухвалене суддею Назаренко О.В., -

В С Т А Н О В И В :

У грудні 2019 року Акціонере товариство Комерційний банк «Приватбанк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обгрунтування позову зазначає, що 09 квітня 2013 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» (правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк») та ОСОБА_1 було укладено Генеральну угоду про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт, згідно умов якого останній отримав кредит в розмірі 21 419,55грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 18% річних на суму залишку заборгованості за кредитом строком до 30 квітня 2016 року. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана Генеральна угода разом з запропонованими Банком умовами та правилами, Тарифами складають між ним та Банком кредитний договір, що підтверджується підписом у заяві. Свої зобов`язання за договором Банк виконав, надавши відповідачу кредит у вказаному розмірі. Відповідач зобов`язання належним чином не виконував, у зв`язку з чим станом на 18 листопада 2019 року має заборгованість в розмірі 89 360,83грн., яка складається з: 18 994,18грн. заборгованості за кредитом; 21 584,14грн. - заборгованості по процентам за користування кредитом; 46 345,36грн. заборгованість за пенею, 2 437,15грн. штраф, яку Банк просить стягнути з відповідача.

Заочним рішенням Харківського районного суду Харківської області від 02 квітня 2020 року позов АТ КБ «ПриватБанк» - задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» суму заборгованості за кредитним договором б/н від 09 квітня 2013 року в розмірі 18 994,18грн.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Не погодившись із вказаним заочним рішення суду АТ КБ «ПриватБанк» подав апеляційну скаргу.

Постановою Харківського апеляційного суду від 17 серпня 2020 року апеляційну скаргу АТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково.

Заочне рішення Харківського районного суду Харківської області від 02 квітня 2020 року в частині відмови в задоволенні позову АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором по сплаті відсотків та штрафу скасовано.

Ухвалено в цій частині нове рішення, яким стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість по сплаті відсотків в розмірі 9 551,32грн. та штрафу в розмірі 2 437,15грн., а усього 11 988,47грн.

Збільшено розмір судового збору стягнутого з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» з 408,32грн. до 1 665,10грн.

В іншій частині рішення суду залишено без змін.

У жовтні 2020 року із апеляційної скаргою на заочне рішення суду від 02 квітня 2020 року звернувся ОСОБА_1 , в особі представника ОСОБА_2 , в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та закрити апеляційне провадження.

Апеляційна скарга мотивована тим, що наразі існує рішення Харківського районного суду Харківської області від 13 жовтня 2014 року у справі №635/7149/14-ц, яким було задоволено позов АТ КБ «ПриватБанк» про стягнення з нього заборгованості за кредитним договором від 09 квітня 2013 року, який є предметом розгляду у даній справі.

Відзиву на апеляційну скаргу не надходило.

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 09 грудня 2020 року відповідно до вимог ч.1 ст.369 ЦПК України розгляд справи призначено без повідомлення (виклику) учасників справи.

Колегія суддів, вислухавши суддю - доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову та стягуючи з відповідача на користь Банку заборгованість за генеральною угодою від 09 квітня 2013 року, суд першої інстанції виходив із правомірності позовних вимог Банку в цій частині. Що стосується вимог Банку про стягнення з відповідача на їх користь процентів, пені та штрафів, то в цій частині позовні вимоги не знайшли свого підтвердження, оскільки генеральна угода від 09 квітня 2013 року не містить процентної ставки та відсутні в ній умови щодо встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розмірі.

Ухвалюючи постанову апеляційний суд виходив з того, що генеральною угодою від 09 квітня 2013 року передбачені умови щодо сплати відсотків за користування кредитом, а також визначений розмір штрафу за порушення строків виконання зобов`язань, а тому в цій рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню.

Згідно положень ч.ч.1-3 ст.370 ЦПК України якщо апеляційна скарга надійшла до суду апеляційної інстанції після закінчення апеляційного розгляду справи, і особа, яка подала скаргу, не була присутня під час апеляційного розгляду справи, суд розглядає відповідну скаргу за правилами цієї глави.

У випадку відкриття апеляційного провадження за такою скаргою суд апеляційної інстанції може зупинити дію раніше прийнятого ним судового рішення та рішення суду першої інстанції, що оскаржується.

За результатами розгляду апеляційної скарги суд приймає постанову відповідно до статті 382 цього Кодексу. При цьому за наявності підстав може бути скасовано раніше прийняту постанову суду апеляційної інстанції.

Колегія суддів вважає, що наявні підстави для скасування постанови Харківського апеляційного суду від 17 серпня 2020 року та закриття провадження у справі в частині позовних вимог про стягнення заборгованості за тілом кредиту в розмірі 18 994,18грн., заборгованості по сплаті штрафу в розмірі 2 437,15грн. та в частині стягнення заборгованості по сплаті відсотків нарахованих за період з 09 квітня 2013 року по 10 липня 2014 року включно; в частині позовних вимог про стягнення заборгованості по сплаті відсотків нарахованих за період з 11 липня 2014 року по 18 листопада 2019 року та пені в розмірі 46 345,36грн. позов Банку підлягає залишенню без задоволення.

Судовим розглядом встановлено, підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, що ОСОБА_1 з метою отримання кредитної картки заповнено та підписано анкету-заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг у ПАТ «Приватбанк» (а.с.11).

04 квітня 2013 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» (правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк») та ОСОБА_1 було укладено Генеральну угоду про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт, з метою створення сприятливих умов для виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором №SAMDN2989.

Згідно умов вказаної вище Генеральної угоди ОСОБА_1 отримав кредит в розмірі 21 419,55грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 18% річних на суму залишку заборгованості за кредитом строком до 30 квітня 2016 року. Погашення заборгованості здійснюється починаючи з «01» по «25» число кожного місяця.

У позовній заяві Банк посилався на те, що він виконав свої зобов`язання за договором надавши відповідачу кредит у вказаному розмірі. Натомість відповідач зобов`язання належним чином не виконував, у зв`язку з чим станом на 18 листопада 2019 року має заборгованість в розмірі 89 360,83грн., яка складається з: 18 994,18грн. заборгованості за кредитом; 21 584,14грн. - заборгованості по процентам за користування кредитом; 46 345,36грн. заборгованість за пенею, 2 437,15грн. штраф.

Зазначені обставини стали підставою для звернення Банку з цим позовом до суду.

Заочним рішенням Харківського районного суду Харківської області від 02 квітня 2020 року позов АТ КБ «ПриватБанк» - задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» суму заборгованості за кредитним договором б/н від 09 квітня 2013 року в розмірі 18 994,18грн.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Не погодившись із вказаним заочним рішення суду АТ КБ «ПриватБанк» подав апеляційну скаргу.

Постановою Харківського апеляційного суду від 17 серпня 2020 року апеляційну скаргу АТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково.

Заочне рішення Харківського районного суду Харківської області від 02 квітня 2020 року в частині відмови в задоволенні позову АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором по сплаті відсотків та штрафу скасовано.

Ухвалено в цій частині нове рішення, яким стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість по сплаті відсотків в розмірі 9 551,32грн. та штрафу в розмірі 2 437,15грн., а усього 11 988,47грн.

Збільшено розмір судового збору стягнутого з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» з 408,32грн. до 1 665,10грн.

В іншій частині рішення суду залишено без змін.

Разом з тим, які свідчать матеріали справи заочним рішенням Харківського районного суду Харківської області від 13 жовтня 2014 року у справі №635/7149/14-ц стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» суму заборгованості за кредитним договором б/н від 09 квітня 2013 року в розмірі 24429,66грн. та судовий збір у розмірі 244,30грн.

Згідно з п.3) ч.1 ст.255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили за тими самими вимогами.

Виходячи із вимог вказаної статті позови вважаються тотожними, якщо в них одночасно збігаються сторони, підстави та предмет спору, тобто коли позови повністю збігаються за складом учасників цивільного процесу, матеріально-правовими вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду.

У розумінні цивільного процесуального закону предмет позову це матеріально - правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої він просить ухвалити судове рішення.

При визначенні підстав позову як елементу його змісту, суд повинен перевірити на підставі чого, тобто яких фактів (обставин) і закону, позивач просить про захист свого права.

У справі яка переглядається, та у справі №635/7149/14-ц сторонами у справі є в т.ч. ПАТ КБ «Приват Банк», ОСОБА_1 .

Предметом розгляду обох справ в т.ч. є стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованості за Генеральною угодою, укладеною 09 квітня 2013 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 .

Тобто, дана справа, яка розглядається апеляційним судом, та справа №635/7149/14-ц мають однаковий склад учасників справи, та мають ті ж самі підстави позову.

Разом з тим, як вбачається із змісту заочного рішення Харківського районного суду Харківської області від 13 жовтня 2014 року у справі №635/7149/14-ц предметом позову була заборгованість, яка виникла станом на 10 липня 2014 року в розмірі 24 429,66грн., яка складається з: 18 994,18грн. заборгованість за кредитом, 2 998,33грн. заборгованість по процентам за користування кредитом, 2 437,15грн. залишок за несплаченим штрафом передбаченим п.2.2 Генеральної угоди.

Натомість у справі, яка переглядається апеляційним судом предметом розгляду є заборгованість, яка виникла за цією ж генеральною угодою від 09 квітня 2013 року станом на 18 листопада 2019 року в розмірі 89 360,83грн., яка складається з: 18 994,18грн. заборгованості за кредитом; 21 584,14грн. - заборгованості по процентам за користування кредитом; 46 345,36грн. заборгованість за пенею, 2 437,15грн. штраф, яку Банк просить стягнути з відповідача.

З викладеного вбачається, що предмет позову у справі №635/7149/14-ц та у справі, яка переглядається частково збігається, а саме в частині заборгованості за тілом кредиту - 18 994,18грн., заборгованості по сплаті штрафу 2 437,15грн. та заборгованості по відсоткам за користування кредитом нараховані за період з 09 квітня 2013 року по 10 липня 2014 року.

Також, положення п.3) ч.1 ст.255 ЦПК України передбачає, що судове рішення повинно бути таким, яке набрало законної сили.

Так, статтею 233 ЦПК України передбачено, що заочне рішення набирає законної сили відповідно до загального порядку, встановленого цим Кодексом.

Згідно положень ч.1 ст. 223 ЦПК України (в редакції, що діяла на час ухвалення оскаржуваного рішення) рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Відповідно до положень ч.1 ст.294 ЦПК України в редакції, що діяла на час ухвалення оскаржуваного рішення) апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Оскільки матеріали справи не містять доказів оскарження вказаного рішення суду в апеляційному чи касаційному порядку, Єдиний державний реєстр не містить судових рішень суду апеляційної чи/та касаційної інстанції у справі №635/7149/14-ц, Банком будь-яких заперечень з чого приводу не надано, відзиву на апеляційну скаргу не надходило, колегія суддів вважає, що рішення Харківського районного суду Харківської області від 13 жовтня 2014 року у справі №635/7149/14-ц набрало законної сили.

З урахуванням викладеного, оскільки позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту 18 994,18грн., заборгованості по сплаті штрафу 2 437,15грн., а також заборгованості по відсоткам за користування кредитом нараховані за період з 09 квітня 2013 року по 10 липня 2014 року вже були предметом розгляду у справі №635/7149/14-ц, за результатами розгляду якої 13 жовтня 2014 року Харківським районним судом Харківської області було ухвалене заочне рішення, колегія суддів вважає за необхідне провадження у справі в цій частині закрити.

Що стосується позовних вимог Банку, які заявлені у даній справі, про стягнення заборгованості по процентам за користування кредитом нараховані за період з 11 липня 2014 року по 18 листопада 2019 року, то колегія судів зазначає наступне.

Встановлено, що заборгованість по відсотках у даній справі була розрахована Банком станом на 18 листопада 2019 року, в той час як у справі №635/7149/14-ц заборгованість по відсотках була розрахована станом на 10 липня 2014 року.

Крім того, предметом розгляду у даній справі є також позовні вимоги Банку з приводу стягнення пені, в той час, як таких позовних вимог, під час розгляду справи №635/7149/14-ц Банком не заявлялось.

З урахуванням викладеного, підстав для закриття провадження у справі в частині позовних вимог Банку про стягнення з відповідача заборгованості по процентам за користування кредитом нараховані за період з 11 липня 2014 року по 18 листопада 2019 року та заборгованості по пені в розмірі 46 345,36грн. колегією суддів не вбачається, а тому в цій частині позовні вимоги підлягають розгляду апеляційним судом по суті.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно умов пункту 2.1 Генеральної угоди банк надав позичальнику ОСОБА_1 строковий кредит у розмірі 21 419,55грн. на строк 36 місяців з 09 квітня 2013 року по 30 квітня 2016 року шляхом встановлення кредитної лінії на платіжну картку на споживчі цілі в обмін на зобов`язання позичальника повернути кредит, сплатити відсотки у розмірі 1,5 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом у вказані в заяві, Умовах та Правилах строки. Погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: починаючи з «1» по «25» число кожного місця позичальник надає банку грошові кошти (щомісячний платіж) в розмірі 777,1рн. для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, процентами, а також інших витрат відповідно до Умов та Правил.

Дата останнього погашення заборгованості повинна бути не пізніше 30 квітня 2016року.

Пунктом 2.2 Генеральної угоди сторони погодили, що строком повернення кредиту рахується 32-й день з моменту виникнення порушення. Заборгованість з кредиту, починаючи з 32-го дня порушень, вважається простроченою.

Як свідчать матеріали справи, у пункті 1.5 Генеральної угоди сторони обумовили, що підписання вказаної угоди не є рішенням Банку про анулювання заборгованості позичальника.

За таких обставин сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами.

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за відсотками за користування кредитними коштами.

Апеляційним судом встановлено, що умовами Генеральної угоди сторони узгодили розмір процентів за користування кредитними коштами, які підлягають стягненню на користь банку, оскільки вказане було письмовою домовленістю сторін.

Припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Водночас суд враховує, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом та пеню припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання, що узгоджується з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12.

Оскільки рішенням Харківського районного суду Харківської області від 13 жовтня 2014 року у справі №635/7149/14-ц було стягнуто заборгованість, в тому числі, по сплаті відсотків, яка виникла станом на 10 липня 2014 року, право Банку нараховувати відсотки та пеню після цієї дати припинилося, а отже підстави для стягнення заборгованості по сплаті відсотків та пені за період з 11 липня 2014 року по 18 листопада 2019 року, які були нараховані Банком вже після ухвалення заочного рішення Харківським районним судом Харківської області від 13 жовтня 2014 року, відсутні.

Згідно п.4 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і у відповідній частині закрити провадження у справі повністю або частково або залишити позовну заяву без розгляду повністю або частково.

Статтею 377 ЦПК України передбачено, що судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257цього Кодексу.

З урахуванням викладеного постанова Харківського апеляційного суду 17 серпня 2020 року підлягає скасуванню, а провадження у справі в частині позовних вимог про стягнення заборгованості за тілом кредиту в розмірі 18 994,18грн., заборгованості по сплаті штрафу в розмірі 2 437,15грн. та в частині стягнення заборгованості по сплаті відсотків нарахованих за період з 09 квітня 2013 року по 10 липня 2014 року включно підлягає закриттю; в частині позовних вимог про стягнення заборгованості по сплаті відсотків нарахованих за період з 11 липня 2014 року по 18 листопада 2019 року та пені в розмірі 46 345,36грн. - позов Банку підлягає залишенню без задоволення.

Що стосується витрат на правову допомогу понесених під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції, то колегія суддів зазначає, наступне.

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

Частиною першою статті 15 ЦПК України встановлено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою.

Відповідно до положень частини першої, пунктів 1, 4 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до частин першої - четвертої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правової допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Пунктами 1, 2 частини другої статті 141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

При цьому, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Згідно з частиною першою та третьою статті 27 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги укладається в письмовій формі.

До договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права.

При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченого адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16.

Крім того, суд апеляційної інстанції, врахував те, що Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях зазначає позицію щодо юридичного терміну «фактично понесені» витрати на правову допомогу, згідно з якою в ситуації, коли заявник ще не сплатив адвокатський гонорар, але він має сплатити його згідно із договірними зобов`язаннями на користь особи, яка представляла заявника протягом провадження у Європейському суді з прав людини, має право висувати вимоги щодо сплати гонорару згідно з договором. Відповідно Суд вважає витрати за цим гонораром «фактично понесеними». З цього приводу прецедентними є рішення Європейського суду з прав людини у справах «Тогджу проти Туреччини», заява № 27601/95, п. 158, від 31 травня 2005 року; «Начова та інші проти Болгарії», заяви №№ 43577/98 і 43579/98, п. 175, ECHR 2005 VII; «Імакаєва проти Росії», заява № 7615/02, ECHR 2006 XIII; «Карабуля проти Румунії», заява № 45661/99, п. 180, від 13 липня 2010 року; «Бєлоусов проти України», заява № 4494/07, п. 116, від 07 листопада 2013 року.

Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частини перша, п`ята, шоста статті 81 ЦПК України).

Так, матеріали справи свідчать, що ОСОБА_1 на підтвердження витрат на правничу допомогу надано наступні документи: договір про надання правової допомоги, укладений 04 червня 2020 року між ОСОБА_1 та Адвокатським об`єднанням «Легіон», предметом якого є надання відповідачу професійної правничої допомоги у справі №635/9203/19, а також копію акту виконаний робіт (юридичних послуг) наданих адвокатським об`єднанням за справою №630/274/20.

З викладеного вбачається, що акт виконаних робіт стосується іншої справи, а саме №630/274/20.

З урахування викладених обставин, колегія судді не вбачається підстав для стягнення з відповідача на користь Банку витрат за надання професійної правничої допомоги, оскільки будь-яких належних та допустимих доказів на підтвердження цих обставин саме у даній справі, відповідачем апеляційному суду не надано.

Керуючись ст.ст.367, 368, 374 ч. 1 п. 4, 377, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд -

П О С Т А Н О В И В :

Постанову Харківського апеляційного суду від 17 серпня 2020 року скасувати.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Заочне рішення Харківського районного суду Харківської області від 02 квітня 2020 року скасувати.

Провадження у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, в частині позовних вимог про стягнення заборгованості за тілом кредиту в розмірі 18 994,18грн., заборгованості по сплаті штрафу в розмірі 2 437,15грн. та заборгованості по відсотках за користування кредитом нарахованих за період з 09 квітня 2013 року по 10 липня 2014 року - закрити.

В задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по сплаті відсотків за користування кредитом нарахованих за період з 11 липня 2014 року по 18 листопада 2019 року та заборгованості за пенею в розмірі 46 345,36грн. відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку тільки в випадках передбачених частиною 3 статті 389 Цивільного процесуального кодексу України безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий Н.П. Пилипчук

Судді О.Ю. Тичкова

С.С. Кругова