ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 594/591/21Головуючий у 1-й інстанції Зушман Г.І.
Провадження № 22-ц/817/1029/21 Доповідач - Міщій О.Я.
Категорія - 310020000
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 листопада 2021 року м. Тернопіль

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Тернопільського апеляційного суду в складі:

головуючого - Міщій О.Я.

суддів - Дикун С. І., Парандюк Т. С.,

секретар с/з - Романська К.М.

з участю представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі цивільну справу № 594/591/21 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Борщівського районного суду Тернопільської області від 05 липня 2021 року, ухвалене суддею Зушман Г.І., за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про зменшення розміру аліментів на утримання дітей, зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про збільшення розміру аліментів,-

ВСТАНОВИЛА:

19.04.2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом про зменшення розміру аліментів на утримання дітей, який згодом уточнив та просив зменшити розмір аліментів, що стягуються з нього на утримання синів ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , встановивши їх в розмірі 1/3 частини від усіх видів його доходу, але не менше прожиткового мінімуму, визначеного для дитини відповідного віку.

В обґрунтування позову посилається на те, що рішенням Борщівського районного суду від 22.09.2020 року з нього стягнуто аліменти на утримання дітей у твердій грошовій сумі в розмірі по 2000 грн. на кожну дитину.

Позивач вказав, що на час прийняття зазначеного судового рішення він, будучи працездатним, не був працевлаштованим і не мав постійного місця роботи. Так, з 12.03.2021 року він офіційно працевлаштований і має стабільний заробіток, що стверджується копією його трудової книжки, трудовим договором, довідкою та повідомленням про прийняття працівника на роботу. Факт його працевлаштування свідчить про зміну його матеріального стану. Крім того, позивач зазначив, що на даний час погіршився стан його здоров`я, у нього є захворювання хребта.

Вважав, що зазначені обставини, згідно статті 192 СК України, є підставою для зменшення розміру аліментів на утримання синів ОСОБА_4 та ОСОБА_5 .

25.05.2021 року ОСОБА_3 звернулася до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_1 , у якому просила збільшити розмір аліментів, визначених рішенням Борщівського районного суду від 22.09.2020 року, та стягнути з ОСОБА_1 в її користь аліменти на утримання синів ОСОБА_4 у твердій грошовій сумі в розмірі 4000 гривень та ОСОБА_5 у твердій грошовій сумі в розмірі 3000 гривень.

Вказала, що підставою для збільшення розміру аліментів є зміна її матеріального становища, оскільки на момент постановлення указаного судового рішення вона працювала, а на даний час не працює та перебуває на обліку як безробітна, не отримує будь яких доходів, у зв`язку з чим визначений судом розмір аліментів не може забезпечити належного утримання дітей. ОСОБА_3 зазначала, що майновий стан позивача покращився.

Потребу у збільшенні розміру аліментів також мотивувала тим, що дитина ОСОБА_4 є особою з інвалідністю з дитинства, тому потребує щорічної реабілітації.

Рішенням Борщівського районного суду від 05.07.2021 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про зменшення розміру аліментів на утримання дітей відмовлено. У задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про збільшення розміру аліментів на утримання дітей відмовлено. Судові витрати по справі покладено на сторони в тій частині, в якій вони їх понесли.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду щодо відмови у задоволенні позову про зменшення розміру аліментів скасувати, постановивши нове судове рішення, яким його позов задовольнити, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи.

ОСОБА_1 вказав, що суд при ухваленні рішення не врахував зміни його матеріального стану, погіршення стану здоров`я, тому незаконно відмовив у задоволенні позову про зменшення розміру аліментів.

Позивач за первісним позовом зазначив, що на час ухвалення судом рішення, яким з нього стягнуто аліменти в твердій грошові сумі по 2000 грн. на кожну дитину, він був працездатний, однак не був працевлаштований, тому аліменти було визначено у твердій грошовій сумі.

На час подання позову про зменшення розміру аліментів він офіційно працевлаштувався та отримує заробітну плату, однак вона є недостатньою для оплати аліментів у визначеному рішенням суду розмірі, тому позов підлягає до задоволення.

Також, на думку ОСОБА_1 , підставою для зменшення розміру аліментів є погіршення його стану здоров`я, про що було надано відповідні докази.

Зазначив, що із урахування його заробітку він може сплачувати аліменти на утримання двох дітей в розмірі 1/3 частини доходу та не менше мінімального розміру, визначеного законом.

06.10.2021 року ОСОБА_3 надіслала відзив на апеляційну скаргу, просила оскаржуване судове рішення залишити без змін.

Відповідачка за первісним позовом вказала на безпідставність доводів ОСОБА_1 щодо необхідності зменшення розміру аліментів, визначених рішенням Борщівського районного суду від 22.09.2020 року, з огляду на наявність у нього обов`язку, як батька, щодо належного утримання неповнолітніх дітей.

Зазначила, що ОСОБА_1 має у власності земельну ділянку та є власником 3/4 частки житлового будинку, постійно користується автомобілем, що свідчить про його задовільний майновий стан.

У відзиві указано, що сума боргу за аліментами в сумі 20501,90 гривень повністю була оплачена ОСОБА_1 і в серпні 2021 року він виїхав закордон, де по теперішній час перебуває та працює.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Відмовляючи у задоволенні позову про зменшення розміру аліментів на утримання дітей, суд виходив з того, що раніше визначений рішенням Борщівського районного суду від 22.09.2020 року розмір аліментів відповідає вимогам закону та інтересам дитини, позивачем не наведено обставин, передбачених статтею 192 СК України, які б давали підстави для зменшення розміру аліментів.

З таким висновком суду слід погодитись, оскільки він відповідає вимогам закону, ґрунтується на матеріалах справи.

В частині відмови у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про збільшення розміру аліментів рішення Борщівського районного суду від 05 липня 2021 року не оскаржується, тому апеляційним судом не переглядається.

Судом установлено, що 04.09.2010 року Ланівецькою сільською радою Борщівського району Тернопільської області зареєстровано шлюб між сторонами, про що зроблено відповідний актовий запис за № 06 (свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_1 ).

У сторін ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 народився син ОСОБА_4 (свідоцтво про народження серія НОМЕР_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_2 народився син ОСОБА_5 (свідоцтво про народження серія НОМЕР_3 ).

22.09.2020 року рішенням Борщівського районного суду Тернопільської області стягнуто із ОСОБА_1 в користь ОСОБА_3 аліменти на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в сумі 2000 гривень щомісячно з урахуванням індексу інфляції, однак, не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 04.08.2020 року до досягнення дитиною повноліття та сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в сумі 2000 грн. щомісячно з урахуванням індексу інфляції, однак, не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 04.08.2020 року до досягнення дитиною повноліття. Вирішено питання про розподіл судових витрат. Рішення в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць допущено до негайного виконання.

Рішення є таким, що набрало законної сили.

У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до частин першої-другої статті 27 Конвенції держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття.

Відповідно до статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Частина третя статті 181 СК України визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Частиною першою статті 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом.

Отже, суд може прийняти рішення про зменшення розміру стягуваних аліментів, якщо буде встановлено зміну (погіршення) матеріального стану платника аліментів або зміну його сімейного стану та в інших випадках передбачених цим Кодексом.

Відповідно до частини 1 статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно частин 1, 2, 3 статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Разом з тим, у справі відсутні докази, які б давали підстави для висновку про погіршення матеріального стану позивача, його стану здоров`я та необхідності зменшення розміру аліментів на утримання дітей.

Посилання ОСОБА_1 на те, що унаслідок його офіційного працевлаштування з 12.03.2021 року змінився його майновий стан, оскільки заробітна плата становить близько 6000 гривень щомісячно не є безумовною підставою для зменшення розміру раніше стягнутих судом аліментів, оскільки зменшення розміру аліментів у даному випадку буде суперечити інтересам дітей.

При цьому, суд вірно врахував особливі потреби в утриманні дитини сина ОСОБА_6 , який хворіє.

Тому, доводи скарги про те, що судом не враховано обставин щодо його офіційного працевлаштування, як підставу для зменшення розміру аліментів на утримання дітей, колегія суддів вважає безпідставними.

Також, колегія суддів вважає необгрунтованими доводи ОСОБА_1 щодо неврахування судом стану його здоров`я.

Позивач зазначав, що у нього є захворювання хребта, на підтвердження чого надав довідку консультативно-діагностичного відділення КНП «Борщівська міська лікарня» №8, згідно якої ОСОБА_4 з 16 березня 2021 року знаходиться під наглядом лікувального закладу з діагнозом: остехондроз і деформівний синдром грудопоперекового відділу хребта ІІ ступеня, стійкий больовий синдром.

Однак, довідка не містить будь - яких протипоказань для ОСОБА_1 щодо працевлаштування.

Також ОСОБА_1 не подав доказів про те, що він є непрацездатний і не може заробляти кошти для утримання дітей.

Крім того, із матеріалів справи видно, що ОСОБА_1 є особою молодого віку, працездатний, а обставини, на які він посилається, є тимчасовими і не можуть бути підставою для зменшення розміру аліментів.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що підстав для її задоволення та скасування рішення суду немає.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 382 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Борщівського районного суду Тернопільської області від 05 липня 2021 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови суду апеляційної інстанції складений 25 листопада 2021 року.

Головуючий

Судді