УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.11.2021 року м. Житомир

Богунський районний суд м. Житомира в складі:

Головуючого судді Лєдньова Д.М.,

за участю секретаря судового засідання Вольської К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Житомирі скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Омельчука Ігоря Миколайовича на дії державного виконавця в рамках цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» про стягнення страхової виплати, -

ВСТАНОВИВ:

Адвокат звернувся до суду зі скаргою, в якій просить визнати неправомірною та скасувати постанову державного виконавця Святошинського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Компанець Р.В. від 04.08.2021 року про закінчення виконавчого провадження 66323603 від 29.07.2021 року, а виконавчий лист № 295/12506/19 від 20.07.2021 року, що виданий Богунським районним судом м. Житомира повернути у Святошинський відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), зобов`язати державного виконавця вчинити дії для виконання виконавчого документа №295/12506/19.

В обгрунтування скарги адвокат вказав, що у Святошинському районному відділі державної виконавчої служби у місті Києві перебував на виконанні виконавчий лист 295/12506/19 від 20.07.2021 року про стягнення з ПАТ "Страхова група "ТАС" на користь ОСОБА_1 коштів в сумі 482 309, 77 грн. До моменту подання заяви до виконавчої служби, боржником добровільно було виконано рішення суду та сплачено 304 575,58 грн, в ході виконавчого провадження державним виконавцем у виконавчому провадженні було стягнуто на користь ОСОБА_1 147 734,19 грн., після чого винесено постанову про закінчення виконавчого провадження. Таким чином, рішення суду про стягнення на користь позивача грошових коштів в сумі 30 000,00 грн залишилось не виконаним (т. 2, а.с. 17-18).

В судове засідання 23.11.2021 року скаржник, відповідач, державний виконавець не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

29.10.2021 року від державного виконавця Компанець Р.І. надійшов лист, у якому вказано, що стягнення відбувалось на підставі заяви ОСОБА_1 про примусове виконання та в межах суми, вказаної стягувачем.

23.11.2021 року від представника ПАТ «Страхова група «ТАС» - Синельникова М.О. надійшло клопотання про долучення до справи доказів щодо суми сплачених коштів ОСОБА_1 . Додатково представник вказав, що у постанові у виконавчому провадженні №ВП66323603 сума боргу була вказана у розмірі 147 734,19 грн, що і було сплачено позивачу.

На підставі ч. 2 ст. 450 ЦПК України, суд вважає за можливе провести розгляд скарги за відсутності сторін.

Дослідивши скаргу, матеріали цивільної справи, суд дійшов такого висновку.

Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 02.06.2021 року ухвалено, зокрема, стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» на користь ОСОБА_1 суму страхового відшкодування в загальному розмірі 452 309,77 грн; 30 000,00 грн на відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

Рішення суду набрало законної сили 02.07.2021 року та ОСОБА_1 було видано виконавчий лист про стягнення з Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» заборгованості 482 309,77 грн.

13.07.2021 року ПАТ «Страхова група «ТАС» сплачено ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 304 575,58 грн (т. 2, а.с. 54).

29.07.2021 року ОСОБА_1 звернувся до Святошинського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) із заявою про примусове виконання рішення суду, в якій зазначив, що з боржника підлягає стягненню сума в розмірі 147 734,19 грн (т. 2, а.с. 38).

29.07.2021 року державним виконавцем Компанцем Р.В. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №66323603, в якій зазначено, що сума, яка підлягає стягненню з ПАТ «Страхова група «ТАС», становить 147 734,42 грн (т. 2, а.с. 32).

На підставі платіжного доручення №2650 від 30.07.2021 року ОСОБА_1 перераховано кошти в розмірі 147 734,19 грн (т. 2, а.с. 55).

04.08.2021 року державним виконавцем Компанцем Р.В. винесено постанову про закінчення виконавчого провадження у зв`язку з повним виконанням виконавчого документа (т. 2, а.с. 23).

В подальшому, 11.08.2021 року ОСОБА_1 подано до Святошинського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві заяву, з проханням вжити заходів для скасування постанови виконавця про закінчення виконавчого провадження, оскільки рішення Богунсього районного суду м. Житомира залишилось не виконаним в частині стягнення ПАТ «Страхова група «ТАС» грошових коштів у розмірі 30 000,00 грн (т. 2, а.с. 36).

Проте, виконання рішення суду згідно виконавчого листа в частині стягнення з відповідача на користь ОСОБА_1 30 000,00 грн, не відбувалось.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад як, зокрема, верховенство права; обов`язковість виконання рішень; справедливість, неупередженість та об`єктивність, що означає, що судове рішення буде виконано своєчасно, належним чином та у повному обсязі (стаття 2 Закону України «Про виконавче провадження»).

У рішенні по справі «Горнсбі проти Греції» (Hornsby v. Greece) від 19.03.1997 року, заява № 18357/91, п. 40 зазначається, що …право на звернення до суду було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду одній зі сторін. Важко уявити ситуацію, щоб пункт 1 статті 6 докладно описував процедурні гарантії, які надаються сторонам цивільного судового процесу у провадженні, що є справедливим, відкритим і оперативним, і не передбачав би при цьому гарантій виконання судових рішень; тлумачення статті 6 як такої, що стосується виключно права на звернення до суду і проведення судового розгляду, могло б призвести до ситуацій, несумісних із принципом верховенства права, що його Договірні Сторони зобов`язалися дотримуватися, коли вони ратифікували Конвенцію. Отже, виконання рішення, винесеного будь-яким судом, має розглядатися як невід`ємна частина «судового процесу» для цілей статті 6.

Процесуальний механізм виконання судового рішення визначається Законом України «Про виконавче провадження», а також Інструкцією з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України 02.04.2012 року № 512/5 (далі Інструкція).

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про виконавче провадження» примусовому виконанню підлягають рішення на підставі виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Відповідно до п. 14 розділу 2 Інструкції, якщо під час проведення виконавчих дій встановлено дані, які ідентифікують стягувача та боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення, або виявлено технічну помилку, описку в реєстраційних даних вхідної та вихідної кореспонденції, виконавець своєю постановою змінює або доповнює реєстраційні дані в автоматизованій системі. Така постанова виконавця долучається до матеріалів виконавчого провадження.

Згідно п. 3 розділу 3 Інструкції у заяві про примусове виконання рішення стягувач має право зазначити відомості, що ідентифікують боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення (рахунок боржника, місце роботи чи отримання ним інших доходів, конкретне майно боржника та його місцезнаходження тощо).

У частині першій статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» міститься вичерпний перелік підстав - обставин закінчення виконавчого провадження, які свідчать про: а) виконання рішення згідно з виконавчим документом; б) неможливість виконання рішення.

Як вже встановлено судом, державним виконавцем Компанець Р.В., на підставі положення п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження», винесено постанову про закінчення виконавчого провадження, що мотивовано повним та фактичним виконання виконавчого документа.

Проте, станом на день закінчення виконавчого провадження рішення суду виконано на суму 452 309,77 грн, тобто не у повному обсязі, про що було повідомлено державного виконавця у заяві від 11.08.2021 року.

Частиною першою ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавче провадження, щодо якого винесено постанову про його закінчення, не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

Аналіз викладених положень в сукупності із встановленими судом обставинами виконавчого провадження, свідчить про те, що при зверненні ОСОБА_1 із заявою про примусове виконання рішення ним було допущено помилку при зазначенні суми, що підлягає стягненню, а саме вказано 147 734,19 грн замість 177 734,19 грн, що підтверджується змістом самого виконавчого документа, який і слід було виконувати державному виконавцю.

Таким чином, у даному випадку склалась ситуація, коли рішення суду від 02.06.2021 року, яке набрало законної сили, у повному обсязі не виконано, ОСОБА_1 наполягає на повному виконанні рішення, звернувся до відділу виконавчої служби з відповідною заявою проте, державним виконавцем не вчиняється дій щодо продовження виконання рішення суду, а стягувач не має іншої фактичної можливості домогтися виконання судового рішення.

Згідно ч. 2 ст. 451 ЦПК України в разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Відповідно до ч. 1 ст. 41 Закону України «Про виконавче провадження» у разі якщо постанова виконавця про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа стягувачу визнана судом незаконною чи скасована в установленому законом порядку, виконавче провадження підлягає відновленню за постановою виконавця не пізніше наступного робочого дня з дня одержання виконавцем відповідного рішення.

З урахуванням викладеного, оскільки рішення суду (виконавчий документ), на підставі якого здійснювалось виконавче провадження, фактично не виконане, підстав вважати, що подальше виконання рішення є неможливим відсутні, а тому суд дійшов висновку, що дії державного виконавця щодо закінчення виконавчого провадження є передчасними, постанова від 04.08.2021 року про закінчення виконавчого провадження підлягає скасуванню.

Керуючись ст. ст. 258, 259- 261, 268, 353, 354, 447-453 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Скасувати постанову державного виконавця Святошинського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Компанець Р.В. від 04.08.2021 року про закінчення виконавчого провадження № 66323603 від 29.07.2021 року.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги до Житомирського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги на ухвалу, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Д.М. Лєдньов