Провадження № 22-ц/801/170/2021
Головуючий у суді 1-ї інстанції Шаміна Ю. А.
Доповідач:Голота Л. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 лютого 2021 рокуСправа № 127/17092/20м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді - Голоти Л.О. (суддя-доповідач),

суддів Копаничук С. Г., Рибчинського В. П.,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини,

за апеляційною скаргою ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_1 , на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 12 листопада 2020 року, -

в с т а н о в и в :

У серпні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини.

Позов мотивувала тим, що з 2007 року по 2017 рік сторони проживали однією сім`єю, без реєстрації шлюбу. ІНФОРМАЦІЯ_1 народилась донька ОСОБА_4 . При реєстрації доньки ОСОБА_4 , відповідач написав заяву, якою засвідчив, що ОСОБА_4 його донька, в свідоцтві про народження він записаний як батько. У 2017 році сторони припинили проживання однією сім`єю, донька ОСОБА_4 проживає разом з матір`ю ОСОБА_1 . Донька ОСОБА_4 знаходиться на її вихованні та повному утриманні. Відповідач, проживаючи окремо, належної допомоги на утримання дитини не надає, хоча інших утриманців не має, працездатний, отримує дохід, його стан здоров`я дозволяє працювати.

Виходячи з наведеного, ОСОБА_1 просила стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання малолітньої доньки ОСОБА_4 в твердій грошовій сумі в розмірі 6000 грн щомісячно, починаючи стягнення з дня подачі позовної заяви і до досягнення дитиною повноліття.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 12 листопада 2020 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 аліменти на утримання доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у твердій грошовій сумі, яка підлягає індексації відповідно до закону, у розмірі 2000 грн (дві тисячі гривень), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до досягнення дитиною повноліття, починаючи стягнення з 07 серпня 2020 року.

В решті позовних вимог - відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави 840,80 грн судового збору.

Рішення суду в частині стягнення аліментів за один місяць допущено до негайного виконання.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що відповідач доказів надання матеріальної допомоги дитині не надав. Судом враховано стан здоров`я відповідача, а саме згідно консультаційного висновку спеціаліста КНП «ВОКВЕЦ ВОР» від 04.09.2020 року, ОСОБА_2 встановлено діагноз цукровий діабет типу 1 з незадовільним контролем, помірна білково-енергетична недостатність, хронічний вірусний гепатит С. Також судом враховано стан здоров`я дитини ОСОБА_4 , доказів про незадовільний стан здоров`я або наявність хронічних захворювань у якої, суду не надано. Тому зважаючи на реальні і розумні потреби в матеріальному утриманні дитини, встановлені по справі обставини в їх сукупності, суд вважав розумним та справедливим визначити стягнення аліментів на утримання дитини в твердій грошовій сумі, яка підлягає індексації відповідно до закону, в розмірі 2000 грн щомісячно.

Позивач доказів щодо достатності заробітку відповідача для визначення аліментів в розмірі 6000 грн суду не надала, а тому позовні вимоги частково є необґрунтованими.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 23 листопада 2020 року виправлено описку, допущеної в рішенні Вінницького міського суду Вінницької області від 12 листопада 2020 року, замінивши в тексті вступної частини слова з «представника позивача - адвоката Жовмір Д.О., представника відповідача - адвоката Момота В. Д.» на слова «представника позивача - адвоката Момота В. Д., представника відповідача - адвоката Жовмір Д.О.» /а. с. 99/.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_1 , подано апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповноту з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду, викладених у рішенні, фактичним обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання малолітньої доньки ОСОБА_4 в твердій грошовій сумі в розмірі 6000 грн щомісячно, починаючи стягнення з дня подачі позовної заяви і до досягнення дитиною повноліття.

Основними доводами апеляційної скарги є те, що рішення суду першої інстанції в частині призначення розміру аліментів 2000 грн. не відповідає нормам матеріального права та економічній ситуації, що склалась в Україні.

Судом першої інстанції не надано оцінки письмовим доказам наданим позивачем про стан здоров`я ОСОБА_4 та витрат, які несе позивач на її лікування, не взято до уваги вік відповідача та його обов`язок утримувати свою дитину в розмірі, який би забезпечував її гармонійний розвиток.

Також в апеляційній скарзі ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_1 , просить стягнути з відповідача на користь позивача витрати на правничу допомогу в сумі 16000 грн, з них понесених в суді першої інстанції 10500, в суді апеляційної інстанції 5500 грн..

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 , посилаючись на необґрунтованість доводів апеляційної скарги, просить залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

06 січня 2021 року на адресу Вінницького апеляційного суду надійшла відповідь на відзив Момота В. Д., який діє в інтересах ОСОБА_1 ..

Справа розглядається в порядку частини першої статті 369 ЦПК України без повідомлення учасників справи. Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, апеляційний суд прийшов до наступних висновків.

За змістом частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з статтею 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції відповідає вимогам статті 263 ЦПК України.

Судом першої інстанції встановлено наступні обставини.

Сторони у справі є батьками ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується Свідоцтвом про народження (повторно) серії НОМЕР_1 , виданого Вінницьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління Юстиції у Вінницькій області 18 квітня 2018 року, актовий запис №1740 (а.с. 5).

ОСОБА_1 зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 . Разом із нею за цією адресою зареєстрована донька ОСОБА_4 , що підтверджується довідками Департаменту адміністративних послуг Вінницької міської ради від 20.07.2020 року №30991 та №31550 (а.с. 6, 7).

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач доказів надання матеріальної допомоги та неможливості утримувати дитину, знаходження на його утриманні інших осіб, суду не надав. Судом враховано стан здоров`я відповідача, а саме згідно консультаційного висновку спеціаліста КНП «ВОКВЕЦ ВОР» від 04.09.2020 року, ОСОБА_2 встановлено діагноз цукровий діабет типу 1 з незадовільним контролем, помірна білково-енергетична недостатність, хронічний вірусний гепатит С. Також судом враховано стан здоров`я дитини ОСОБА_4 , доказів про незадовільний стан здоров`я або наявність хронічних захворювань у якої, суду не надано. Тому зважаючи на реальні і розумні потреби в матеріальному утриманні дитини, встановлені по справі обставини в їх сукупності, суд вважав розумним та справедливим визначити стягнення аліментів на утримання дитини в твердій грошовій сумі, яка підлягає індексації відповідно до закону, в розмірі 2000 грн щомісячно.

Позивач доказів щодо достатності заробітку відповідача для визначення аліментів в розмірі 6000 грн суду не надала, а тому позовні вимоги частково є необґрунтованими. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Висновок суду першої інстанції про часткове задоволення позовних вимог зроблений за повного з`ясування обставин справи, правильного застосування норм матеріального та процесуального права з огляду на наступне.

Згідно з частинами першою, другою статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789 ХІІ (78912) та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до частин першої, другої статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до статті 51 Конституції України та статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно з частинами першою-третьою статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Оскільки сторони добровільно не домовилися про утримання неповнолітньої дитини, то кошти на її утримання (аліменти) присуджує суд.

Статтею 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.

Відповідно до частин першої, другої статті 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд першої інстанції визначаючи розмір аліментів, які слід стягнути з відповідача на користь ОСОБА_1 на утримання доньки ОСОБА_4 в сумі 2000 грн врахував усі обставини справи, стан здоров`я відповідача, якому згідно консультаційного висновку спеціаліста КНП «ВОКВЕЦ ВОР» від 04.09.2020 року, встановлено діагноз цукровий діабет типу 1 з незадовільним контролем, помірна білково-енергетична недостатність, хронічний вірусний гепатит С.. Також судом враховано стан здоров`я дитини ОСОБА_4 , доказів про незадовільний стан здоров`я або наявність хронічних захворювань у якої, суду не надано.

Аргумент апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції при визначенні розміру аліментів не врахував економічну ситуацію, що скалась в Україні, відсутність інших осіб на утриманні відповідача, його вік, а також середню номінальну заробітну плату штатного працівника по Вінницькій області, чим порушив вимоги статті 182 СК України, колегія суддів відхиляє. Аналіз змісту оскарженого рішення свідчить, що суд першої інстанції при частковому задоволенні позову надано оцінку усім обставинам справи. У свою чергу, економічна ситуація, що склалась в країні впливає у рівній частині на кожну із сторін.

Визначаючи розмір аліментів, суд першої інстанції врахував обставини, які входять до предмета доказування (статті 182, 184 СК України), врахував інтереси дитини, встановив інші обставини, зокрема встановлений законом прожитковий мінімум для дитини відповідного віку, а також покладення обов`язку утримання дитини на обох батьків.

Відповідно до частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Позивачем не надано доказів можливості сплати відповідачем аліментів в розмірі 6000 гривень на користь позивача на утримання доньки. Судом першої інстанції правомірно зазначено про те, що доказування не може ґрунтуватись на припущеннях (частина шоста статті 81 ЦПК України).

Суд апеляційної інстанції вважає, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Щодо посилання апелянта на стягнення судових витрат понесених позивачкою при сплаті правової допомоги, отриманої в суді першої інстанції в сумі 10 500 грн, колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення в цій частині, оскільки суд вірно виходив з того, що підстав для їх стягнення немає у зв`язку з відсутністю наданих доказів про їх понесення та їх обсяг.

Отже, наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують правильні висновки суду першої інстанції.

Європейський суд з прав людини вказує, що «право на суд» було б ілюзорним, якби правова система Договірної держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній із сторін. Важко собі навіть уявити, щоб стаття 6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, - а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, - і водночас не передбачала виконання судових рішень. Якщо вбачати у статті 6 тільки проголошення доступу до судового органу та права на судове провадження, то це могло б породжувати ситуації, що суперечать принципу верховенства права, який Договірні держави зобов`язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію. Отже, для цілей статті 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина «судового розгляду» (HORNSBY v. GREECE, № 18357/91, § 40, ЄСПЛ, від 19 березня 1997 року).

Згідно з статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ураховуючи наведене, апеляційний суд вважає, що зазначені в апеляційній скарзі аргументи суттєвими не являються та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Щодо розподілу судових витрат.

Беручи до уваги положення частини тринадцятої статті 141, підпункту в пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України, а також те, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, відтак витрати, понесені позивачем на правничу допомогу в суді апеляційної інстанції, слід залишити за позивачем.

Керуючись частиною четвертою статті 258, частиною першою статті 259, статтями 367, 369, 374, 375, 382, 384, 389 ЦПК України, суд апеляційної інстанції, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_1 , залишити без задоволення.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 12 листопада 2020 рокуу даній справі залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Головуючий суддя Л. О. Голота

Судді: С. Г. Копаничук

В. П. Рибчинський