Провадження № 2/127/4214/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 лютого 2021 рокумісто Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області у складі:

головуючого судді Волошина С.В.,

за участі секретаря судового засідання Волхової М.А.,

розглянувши у підготовчому засіданні в залі суду в м. Вінниці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, в якому, враховуючи уточнення позовних вимог, просить визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим будинком АДРЕСА_1 . Позов мотивований тим, що позивач є власником житлового будинку АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку від 21.04.2004 року, посвідченого приватним нотаріусом Вінницького районного нотаріального округу Ісаєвою О.Ю. за реєстром №1318. В цьому будинку, крім позивача, зареєстрований відповідач як член сім`ї позивача (син), однак з січня 2019 року по теперішній час він не проживає за місцем реєстрації. Реєстрація відповідача перешкоджає позивачу в повній мірі реалізувати право володіння, користування та розпорядження його власністю, зокрема, оформити соціальну допомогу від держави (житлову субсидію), тому позивач вважає, що відповідач має бути позбавлений права користування житловим приміщенням, яке належить позивачу, що стало підставою для звернення позивачем до суду з цим позовом.

Відзив на позовну заяву відповідач не подав. Разом з тим 01.02.2021 року на електронну адресу суду надіслав заяву про визнання позову.

Ухвалою суду від 02.12.2020 року позовну заяву прийнято до розгляду в порядку загального позовного провадження.

Позивач та її представник у підготовче судове засідання не з`явилися, адвокат Лещенко С.В. подала до суду заяву, в якій позов підтримала, просила його задовольнити, враховуючи визнання відповідачем позову, судовий розгляд просить проводити за її відсутності та відсутності позивача, ухваливши рішення в підготовчому судовому засіданні.

Відповідач у судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомленим про день, час та місце судового засідання, зокрема, шляхом розміщення відповідного оголошення на веб-сайті «Судова влада України», що підтверджується матеріалами справи, на електронну адресу суду надіслав заяву про визнання позову, в якій повністю визнав позов ОСОБА_1 про визнання його таким, що втратив право користування житловим будинком АДРЕСА_1 . В заяві вказав, що з січня 2019 року він дійсно не проживає за місцем реєстрації, спільного господарства з позивачем не веде, просив судовий розгляд проводити за його відсутності.

Відповідно до вимог ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийняті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Відповідно до п.24 постанови Пленуму Верховного суду України від 12.06.2009 року №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтересів інших осіб (не відповідачів), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи.

Враховуючи зміст заяв відповідача та представника позивача, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що визнання відповідачем позову не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, підстав для постановлення ухвали про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовження судового розгляду немає, позов підлягає задоволенню.

Судом встановлено, що 21.04.2004 року ОСОБА_1 набула у власність житловий будинок АДРЕСА_2 , що підтверджується договором купівлі-продажу житлового будинку від 21.04.2004 року, посвідченого приватним нотаріусом Вінницького районного нотаріального округу Ісаєвою О.Ю. за реєстром №1318, зареєстрованого КП «Вінницьке обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації» 07.05.2004 року в реєстраційну книгу №5 за реєстровим №325 (а.с.4).

Згідно рішення виконавчого комітету Вінницької міської ради №1892 від 06.09.2018 року «Про присвоєння адрес об`єктам нерухомого майна» житловому будинку АДРЕСА_2 на бувших землях Агрономічної сільської ради, присвоєно адресу: АДРЕСА_1 (а.с.7).

З викладеного судом достовірно встановлено, що позивач ОСОБА_1 є власником житлового будинку АДРЕСА_1

Згідно довідки №691, виданої квартальним комітетом мікрорайону «Пирогово» 09.10.2020 року, за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстровані ОСОБА_1 та її син ОСОБА_2 (а.с.5).

Відповідно до акту сусідів, підписи яких засвідчено головою квартального комітету «Пирогово» Вольським 25.09.2020 року, ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 року не проживає впродовж 2019 року по вересень 2020 року (дату складення акту) (а.с.6).

Згідно ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю; право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном навіть тоді, коли такі порушення не пов`язані із позбавленням володіння.

Відповідно до ч.1 ст.405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Аналогічна норма права користування членом сім`ї власника на рівні з ним його житлом міститься в ч.1 ст.156 ЖК УРСР, яка більш чітко конкретизує такий обсяг прав користування житлом, а саме за відсутності угоди про порядок користування між власником та членом його сім`ї, укладеного при вселенні останнього.

Разом з тим, положенням ч.2 ст.405 ЦК України передбачено юридичну підставу втрати членом сім`ї власника права на користування житлом власника, а саме - відсутність члена сім`ї власника житла без поважних причин понад один рік за таким місцем проживання (у житлі), якщо інше не встановлено домовленістю із власником або за законом.

Враховуючи викладене суд знаходить обґрунтованою вимогу позивача про визнання відповідача таким, що втратив право користування житловою площею в будинковолодінні, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Право власності позивача, згідно ст.ст. 316, 317, 318, 319, 321 ЦК України, захищено положенням про те, що право власності є непорушним. Право позивача суд вважає порушеним та таким, що підлягає судовому захисту.

Крім того, судом не встановлено чинення позивачем перешкод відповідачу в користуванні житловим будинком, в якому він зареєстрований, а також, те, що відповідач не проживає за місцем реєстрації його постійного проживання тривалий час без поважних причин (протилежного судом не встановлено).

За таких обставин, суд дійшов висновку, що зважаючи на положення ст.321 ЦК України, визнання відповідачами позову не суперечить чинному законодавству, таке визнання не порушує права, свободи чи інтересів інших осіб, іншого судом не встановлено, а тому позов підлягає задоволенню у повному обсязі.

Суд звертає увагу, що наявність рішення суду про визнання особи такою, що втратила права користування житлом, що набрало законної сили, є підставою для зняття такої особи з реєстрації.

Розподіл судових витрат суд проводить відповідно до ст.ст. 141, 142 ЦПК України. Зважаючи на визнання відповідачем позову, з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення 50% сплаченого при поданні позову судового збору, що становить 420,40 грн. інші 50 % - 420,40 грн. підлягають поверненню позивачу з державного бюджету України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 316-319, 321, 391, 405 ЦК України, ст.ст. 150,158 ЖК УРСР, ст.ст. 12, 81, 141, 200, 206, 263-265 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням - задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , таким, що втратив право користування житловим будинком АДРЕСА_1 , власником якого є ОСОБА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , судовий збір в сумі 420,40 грн.

Повернути ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 з державного бюджету України 420, 40 гривень судового збору, сплаченого відповідно до квитанції №0.0..1 від 26.10.2020 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП відсутній, зареєстрована адреса проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована адреса проживання: АДРЕСА_1 .

Суддя: