РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 січня 2021 року Херсонський міський суд Херсонської області у складі:

головуючого судді Майдан С.І.,

при секретарі Романенко І.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Херсоні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи без самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Херсонського міського нотаріального округу Шевченко Н.В., ОСОБА_3 про визнання договору дарування недійсним,

встановив:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що 15.11.2012 року квартира АДРЕСА_1 , на підставі договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом Херонського міського нотаріального округу Шевченко Н.В., була відчужена ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 . В обмін на укладення вказаного договору відповідач зобов`язався передати позивачу 25000 доларів США або грошовий гривневий еквівалент вказаної суми згідно спільно обумовленої та визначеної частки у спільній власності подружжя, оскільки вищезазначена квартира була придбана за спільні кошти позивача та відповідача. Однак, відповідач не сплатив повністю обумовлену суму згідно досягнутої домовленості, чим порушив взяте на себе зобов`язання. Через юридичну необізнаність сторонами не було обумовлено в договорі дарування майнові зобов`язання відповідача. При цьому, відповідач не заперечував, що згідно вказаного договору він повинен сплатити позивачу кошти за перехід права власності на вказану квартиру. Таким чином, позивач вважає, що спірний договір повинен бути визнаний недійсним. Власником квартири на даний час є ОСОБА_3 , останній не є стороною оспорюваного правочину. Відповідач не здійснював відчуження квартири на момент звернення до суду з даним позовом. У зв`язку з викладеним, позивач просить визнати недійсним договір дарування трикімнатної квартири АДРЕСА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Шевченко Н.В. та зареєстрований в реєстрі за №4557, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 19.11.2018 року відкрито провадження у справі та розгляд справи призначено за правилами загального позовного провадження до підготовчого засідання.

Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 11.06.2019 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

Відповідач надав до суду відзив на позовну заяву, згідно якого не заперечував проти задоволення вказаної позовної заяви ОСОБА_1 та визнав позовні вимоги у повному обсязі. Зазначив, що у даній квартирі проживає позивач, відповідач не міг сплатити повну суму по досягнутій при укладеній правочину домовленості з підстав скрутного матеріального становища.

Позивач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити. В останнє судове засідання не з`явилися, надали до суду заяву про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити у повному обсязі.

Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав в повному обсязі. В останнє судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги визнав в повному обсязі, проти їх задоволення не заперечував.

Третя особа - приватний нотаріус Херсонського міського нотаріального округу Шевченко Н.В. в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлявся у встановлений законом порядку.

Третя особа - ОСОБА_3 та його представник в судове засідання не з`явилися, про розгляд справи повідомлялися у встановлений законом порядку. Представник третьої особи ОСОБА_4 надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, не заперечує проти задоволення позовних вимог, зазначив, що задоволення позовних вимог не впливає на права та інтереси ОСОБА_3 .

Дослідивши матеріали цивільної справи, суд прийшов до наступного висновку.

Судом встановлено, що 15.11.2012 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено договір дарування трикімнатної квартири АДРЕСА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Шевченко Н.В. та зареєстрований в реєстрі за №4557.

Згідно розписки від 15.11.2012 року ОСОБА_2 зобов`язався виплатити ОСОБА_1 суму в розмір 25000 доларів США в рахунок придбання квартири за адресою: АДРЕСА_3 в строк до 31.12.2017 року.

Рішенням Суворовського районного суду м.Херсона від 18.09.2014 року витребувано квартиру АДРЕСА_1 з чужого володіння ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 .

Відповідно до ст.6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно з ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох і більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Статтею 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх його істотних умов.

Відповідно до статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків.

Згідно статті 717 та ч.2 ст.719 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Договір дарування нерухомої речі укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

Відповідно до вимог ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою ст.203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним.

За змістом частини п`ятої статті 203 ЦК України правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до змісту статті 234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним.

Для визнання правочину фіктивним суди повинні встановити наявність умислу в усіх сторін правочину. При цьому необхідно враховувати, що саме по собі невиконання правочину сторонами не означає, що укладено фіктивний правочин. Якщо сторонами не вчинено будь-яких дій на виконання такого правочину, суд ухвалює рішення про визнання правочину недійсним без застосування будь-яких наслідків.

У фіктивних правочинах внутрішня воля сторін не відповідає зовнішньому її прояву, тобто обидві сторони, вчиняючи фіктивний правочин, знають заздалегідь, що він не буде виконаний, тобто мають інші цілі, ніж передбачені правочином. Такий правочин завжди укладається умисно.

Укладення договору, який за своїм змістом суперечить вимогам закону, оскільки не спрямований на реальне настання обумовлених ним правових наслідків, є порушенням частин першої та п`ятої статті 203 ЦК України, що за правилами статті 215 цього Кодексу є підставою для визнання його недійсним відповідно до статті 234 ЦК України.

Вказаний вище висновок узгоджується із правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду України від 19 жовтня 2016 року провадження №6-1873цс1, постанові Верховного Суду України від 23 серпня 2017 року у справі 306/2952/14-ц та постанові Верховного Суду України від 09 вересня 2017 року у справі № 359/1654/15-ц, де вказано про неправильність застосування судами попередніх інстанцій статей 203, 215, 234 ЦК України у спорах, що виникли із договорів дарування нерухомого майна, укладених сторонами, які є близькими родичами, без перевірки, чи передбачали ці сторони реальне настання правових наслідків, обумовлених спірними правочинами; чи направлені дії сторін договорів на фіктивний перехід права власності на нерухоме майно до близького родича з метою приховати це майно від виконання в майбутньому за його рахунок судового рішення про стягнення грошових коштів, зокрема чи продовжував дарувальник фактично володіти та користуватися цим майном.

Визнання недійсним договору дарування між сторонами також узгоджується з правовою позицією Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду згідно з Постановою від 10 жовтня 2019 р. у справі №193/584/16-ц щодо встановлення неправильного сприйняття фактичних обставин правочину, що вплинуло на волевиявлення особи під час укладення договору дарування.

За змістом зазначених норм матеріального права при укладенні договору дарування волевиявлення дарувальника має бути спрямоване на добровільне, безоплатне, без будь-яких примусів (життєвих обставин або впливу сторонніх осіб) відчуження належного йому майна на користь обдаровуваного.

Таким чином, як вказує розписка, здійснена після укладання правочину, дане волевиявлення не відповідає укладеному правочину, правові наслідки укладеного правочину не відповідають правовим наслідками договору дарування, а тому такий слід визнати недійсним.

Згідно з ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п.7 постанови від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання право чинів недійсними», правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом.

У разі якщо під час розгляду спору про визнання правочину недійсним як оспорюваного та застосування наслідків його недійсності буде встановлено наявність підстав, передбачених законодавством, вважати такий правочин нікчемним, суд, вказуючи про нікчемність такого правочину, одночасно застосовує наслідки недійсності нікчемного правочину.

Судам необхідно враховувати, що виконання чи невиконання сторонами зобов`язань, які виникли з правочину, має значення лише для визначення наслідків його недійсності, а не для визнання правочину недійсним. У разі якщо правочин ще не виконаний, він є таким, що не створює жодних юридичних наслідків (частина перша статті 216 ЦК).

Відповідно до роз`яснень, викладених в п.19 постанови Пленуму Верховного Суду України "По судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" №9 від 06 листопада 2009 року, правочин вчинений під впливом помилки відповідно до ст.229 ЦК України, є оспорюваним. Обставини, щодо яких помилилась сторона правочину, мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка мала місце, а також що вона має істотне значення. Не має правового значення помилка щодо одержання користі від вчиненого правочину. Помилка внаслідок недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією із сторін не є підставою для визнання правочину недійсним.

У фіктивних правочинах внутрішня воля сторін не відповідає зовнішньому її прояву, тобто обидві сторони, вчиняючи фіктивний правочин, знають заздалегідь, що він не буде виконаний, тобто мають інші цілі, ніж передбачені правочином. Такий правочин завжди укладається умисно.

Отже, наявність письмової розписки між сторонами у справі, з якої вбачається, що відповідачу не було подаровано вказану квартиру, тому такий правочин носить характер договору купівлі-продажу.

Відтак, за змістом зазначених норм матеріального права при укладенні договору дарування волевиявлення дарувальника має бути спрямоване на добровільне, безоплатне, без будь-яких примусів (життєвих обставин або впливу сторонніх осіб) відчуження належного йому майна на користь обдаровуваного. Проте, як вказують обставини справи, зокрема розписки, здійснені після укладання такого правочину, дане волевиявлення не відповідало укладеному правочину, правові наслідки укладеного правочину не відповідають правовим наслідками договору дарування, а тому такий договір дарування, посвідченого приватним нотаріусом Херонського міського нотаріального округу Шевченко Н.В., слід визнати недійсним.

Виходячи з наведеного, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення.

Керуючись ст.ст.12, 13, 19, 141, 206, 259, 264, 265, 268, 354 ЦПК України, ст.ст.202, 203, 215, 216, 234, 268, 717, 719 ЦК України, суд

вирішив:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи без самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Херсонського міського нотаріального округу Шевченко Н.В., ОСОБА_3 про визнання договору дарування недійсним задовольнити.

Визнати недійсним договір дарування трикімнатної квартири АДРЕСА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Шевченко Н.В. та зареєстрований в реєстрі за №4557.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів безпосередньо до Херсонського апеляційного суду з дня проголошення рішення або з дня складання повного судового рішення у разі оголошення вступної та резолютивної частини рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

У відповідності до п.п.15.5 ч.1 Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через Херсонський міський суд Херсонської області.

Учасники справи можуть отримати інформацію щодо даної справи за веб-адресою Херсонського міського суду Херсонської області: https://court.gov.ua/sud2125/.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або про прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: С.І.Майдан