Справа № 754/4692/20
У Х В А Л А

Іменем України

29 січня 2021 року м.Київ

Деснянський районний суд міста Києва

під головуванням судді Бабко В.В.

за участю секретаря судового засідання Івченка В.А.

за участю представника відповідача ОСОБА_1

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом про відшкодування моральної шкоди.

23.04.2020 ухвалою Деснянського районного суду міста Києва відкрито провадження по вищезазначеній справі, призначено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження, підготовче судове засідання призначено на 15.06.2020.

12.05.2020 до суду в систему «Електронний суд» від позивача ОСОБА_2 надійшла заява про вжиття заходів забезпечення позову.

Ухвалою Деснянського районного суду м.Києва від 13.05.2020, заяву ОСОБА_2 про вжиття заходів забезпечення позову повернуто, роз`яснено право на повторне звернення, після усунення недоліків. Ухвала суду позивачем не оскаржувалася.

09.06.2020 від відповідачки ОСОБА_3 до суду надійшов відзив на позовну заяву, який відповідно до ЦПК України направлений позивачу, за адресою зазначеною позивачем в позовній заяві.

09.06.2020 до суду в систему «Електронний суд» від позивача ОСОБА_2 надійшло клопотання про відкладення розгляду справи в зв`язку з запровадженим карантину через поширення захворювання «COVID-19» із зазначення про призначення судового засідання на вересень місяць.

15.06.2020 в судове засідання учасники справи не з`явились, судом було прийнято клопотання позивача від 09.06.2020 до уваги та оголошена перерва на 17.09.2020.

10.09.2020 до суду в систему «Електронний суд» від позивача ОСОБА_2 надійшло клопотання про відкладення розгляду справи в зв`язку з запровадженим карантину через поширення захворювання «COVID-19» із зазначення про призначення судового засідання на грудень місяць.

17.09.2020 в судове засідання учасники справи належним чином повідомлені про дату, час і місце проведення судового засідання не з`явились, судом було прийнято до уваги клопотання позивача від 10.09.2020 та оголошена перерва на 02.12.2020.

26.11.2020 до суду в систему «Електронний суд» від позивача ОСОБА_2 надійшло клопотання про відкладення розгляду справи в зв`язку з запровадженим карантину через поширення захворювання «COVID-19» із зазначення про призначення підготовчого судового засідання на березень місяць 2021 року.

02.12.2020 в судове засідання учасники справи належним чином повідомлені про дату, час і місце проведення судового засідання не з`явились, судом було вирішено ухвалити і визнати явку позивача обов`язковою в наступне судове засідання та оголошена перерва на 29.01.2021.

Крім того 02.12.2020 ухвалою Деснянського районного суду міста Києва, відмовлено в прийнятті зустрічного позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, роз`яснено право звернення з вказаним позовом у загальному порядку. Ухвала суду не оскаржувалась.

28.01.2021 до суду в систему «Електронний суд» від позивача ОСОБА_2 надійшло клопотання про відкладення розгляду справи в зв`язку з запровадженим карантину через поширення захворювання «COVID-19», з посиланням на ознаки респіраторного захворювання, із зазначення про призначення підготовчого судового засідання на квітень місяць 2021 року, однак доказів перебування на лікарняному до клопотання не додано.

29.01.2021 позивач по справі знову в судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином, проігнорувавши визнану судом явку в судове засідання обов`язковою, доказів перебування на лікарняному до клопотання не надав. Будь-яких належних доказів про постійну відсутність на судових засідання та обґрунтувань щодо зазначення місяців для розгляду справи позивач ОСОБА_2 до суду не направляв.

Також від позивача ОСОБА_2 до суду відповідь на відзив не надходила.

29.01.2021 до суду з`явився представник відповідача - адвокат Невкритий В.Ю., подав заяву про розгляд справи у відсутності відповідачки та її адвоката, просив суд залишити позов без розгляду, оскільки позивач зловживає своїми процесуальними правами.

Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до такого.

Однією з основних засад цивільного судочинства, у відповідність до ст. 2 ЦПК України, є неприпустимість зловживання процесуальних прав.

Відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Основними засадами (принципами) цивільного судочинства є: верховенство права; повага до честі і гідності, рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом; гласність і відкритість судового процесу та його повне фіксування технічними засобами; змагальність сторін; диспозитивність; пропорційність; обов`язковість судового рішення; забезпечення права на апеляційний перегляд справи; забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у випадках, встановлених законом; розумність строків розгляду справи судом; неприпустимість зловживання процесуальними правами; відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

Частиною 1 статті 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно частині 1 статті 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Частина 2 та 5 статті 12 ЦПК України визначає, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: керує ходом судового процесу; сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

Як передбачено ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваними судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Згідно пункту 2 частини 2 статті 43 ЦПК України учасники справи зобов`язані сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи.

Частина 1 статті 44 ЦПК України визначає, що учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Відповідно до ч. 1 ст. 131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи.

У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться.

З рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі «Смірнов проти України», слідує, що в силу вимог ч. 1 статті 6 Конвенції про захисти прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням ч.1 ст. 6 даної Конвенції.

Згідно практики Європейського суду з прав людини, в їх системному зв`язку, сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правам та неухильно виконувати процесуальні обов`язки, вважає за можливе провести розгляд справи у її відсутність.

Реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух. Правосуддя має бути швидким. Тривала невиправдана затримка процесу практично рівнозначна відмові в правосудді. (Рішення Суду у справі Жоффр де ля Прадель проти Франції від 16.12.1992 р., (Judgement of ECHR of 16 December 1992 De Geouffre de la Pradelle v. France // Series A N 253- В).

Вказане узгоджується з позицією Європейського суду з прав людини, що викладена в рішенні по справі «Пономарьов проти України» (заява №3236/03), в частині того, що «…сторони в розумінні інтервалу часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (mutatis mutandis, рішення у справі «Олександр Шевченко проти України», заява № 8371/02, п. 27, рішення від 26.04.2007 року, та «Трух проти України», заява № 50966/99 від 14.10.2003 року).

З цього приводу прецедентними є також рішення Європейського суду з прав людини у справах «Осман проти Сполученого королівства» від 28 жовтня 1998 року та «Креуз проти Польщі» від 19 червня 2001 року. У вказаних рішеннях зазначено, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

Стаття 12 ЦПК України передбачає, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до вимог п. 3 ч. 1 ст. 257 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення заяви без розгляду, якщо належним чином повідомлений позивач повторно не з`явився в судове засідання або не повідомив про причини неявки, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і його нез`явлення не перешкоджає розгляду справи.

Як установлено судом та підтверджено матеріалами справи, позивач був належним чином повідомлений про всі судові засідання, є підтвердження про обізнаність розгляду справу у суді всіма учасниками справи. Безкінечні заяви від позивача про відкладення розгляду справи без надання належних та допустимих доказів поважності відсутності в судових засідання і те, що справа з 21.04.2020 перебуває на розгляді в суді, дає суду можливість встановити не добросовісне користування процесуальними правами та зловживання процесуальними правами позивачем.

Враховуючи те, що існує спір між сторонами, суд вважає, що розгляд справи по суті без сторони позивача не є можливим, це буде суперечити рівності сторін та можуть бути порушені права сторін, а також не буде можливості повно та всебічно розглянути справу.

Системний аналіз положень Цивільно-процесуального кодексу України свідчить про те, що законодавець диференціює необхідність врахування судом поважності/неповажності явки позивача до суду залежно від того, яке це судове засідання: перше чи повторне. Тобто не вказує на врахування судом поважності причин при повторній неявці позивача до суду. Це пов`язано із дією принципу цивільного судочинства - диспозитивністю, відповідно до якого, кожний учасник процесу самостійно розпоряджається наданими йому законом процесуальними правами.

Згідно з вимогами ЦПК України у випадку повторної неявки позивача, якщо від нього не надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Крім того суд зауважує, що утримання від участі в судових засідання під час карантину носив рекомендований характер, а ні обов`язковий. Деснянський районний суд міста Києва не зупиняв свою роботу, судові засідання відбувались та відбуваються за визначеними датами та часом призначення. Судом було враховано ситуацію з транспортним сполучення та призначено справу після встановленого обмеження, який послабив дію карантину та відновив транспортний рух.

Тому, суд визнає, що позивач 29.01.2021 повторно не з`явився до суду без поважних причин. На порушення вимог чинного законодавства, позивач неналежним чином користується наданами процесуальними правами, оскільки справа протягом тривалого часу, перебуває у провадженні Деснянського районного суду міста Києва.

Враховуючи, що в матеріалах справи недостатньо даних про права та взаємовідносини сторін, вважає неможливим розгляд справи за відсутності сторони позивача, а також враховуючи відсутність підтвердження поважності причин неявки в судові засідання позивача, суд дійшов висновку, що позовна заява підлягає залишенню без розгляду.

Відповідно до ч. 2 ст. 257 ЦПК України особа, заяву якої залишено без розгляду, після усунення умов, що були підставою для залишення заяви без розгляду, має право звернутися до суду.

Керуючись ст. 257 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування моральної шкоди - залишити без розгляду.

Відповідно до ст. 257 ч. 1 п.3 ЦПК України, заявник має право знову звернутись до суду з аналогічним позовом.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Ухвали, що постановлені судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, набирають законної сили з моменту їх підписання суддею (суддями).

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Повний текст ухвали складено та підписано 29.01.2021.

Суддя В.В. Бабко