Провадження № 22-ц/4808/98/21
Головуючий у 1 інстанції Пастернак І. А.
Суддя-доповідач Максюта
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 січня 2021 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

головуючого (суддя-доповідач) Максюти І.О.,

суддів: Василишин Л.В., Горейко М.Д.,

секретаря Мельник О.В.,

з участю позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про витребування майна із чужого незаконного володіння, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області, ухвалене суддею Пастернак І.А. 09 жовтня 2020 року у м. Івано-Франківськ Івано-Франківської області, повний текст якого складено 20 жовтня 2020 року,

в с т а н о в и в :

У липні 2020 року ОСОБА_2 звернувся із позовом до ОСОБА_3 про витребування майна із чужого незаконного володіння.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 27 жовтня 2018 року був установлений новий навісний замок на підвальне приміщення багатоповерхового будинку, що розташований по АДРЕСА_1 . Попередній замок прийшов у непридатний для використання стан з незалежних від нього причин. У майстерні після попереднього огляду надали висновок, що даний замок відновленню не підлягає. Замок оглядав сусід ОСОБА_4 , який також не зміг його відремонтувати і запропонував замінити його новим, який власноруч безоплатно встановив. 27 жовтня 2018 року ним (позивачем) за власний кошт виготовлено чотири дублікати ключа ABL 101 до нового замка на суму 200 грн, вартістю 50 грн кожний, що підтверджується наявністю квитанції №0536908 від 27 жовтня 2018 року, виданої йому у майстерні ФОП ОСОБА_5 . Цей документ є підтвердженням його права на дублікати ключа. Два дублікати ключа були розпродані по собівартості мешканцям будинку АДРЕСА_1 . 08 грудня 2018 року ОСОБА_3 взяв у нього дублікат ключа вартістю 50 грн, у тимчасове користування строком на 3 дні, з метою самостійно зробити дублікат для себе. Між ним і ОСОБА_3 була укладена усна домовленість, згідно якої він зобов`язався добровільно повернути належний йому дублікат ключа у вказаний строк. Зустріч відбувалась у проміжок часу між 17:00 та 20:00 годиною у нього вдома. На той час у сусідній кімнаті перебувала його дружина ОСОБА_6 , яка чула розмову. У вказаний строк дублікат ключа відповідач не повернув. Неодноразові звернення до відповідача з проханням повернути дублікат ключа не дали результату. А через 5 місяців відповідач взагалі відмовився повертати дублікат ключа і відкрито заявив про намір залишити його собі, чим порушив його право власності. Спроби вирішити спір мирним шляхом ні до позитивного результату не призвели. За даним фактом 08.05.2019 року він (позивач) звернувся із заявою про скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 51 КУпАП. Під час проведення перевірки за фактом звернення дільничний офіцер поліції Івано-Франківського ВП ГУНП України в Івано-Франківській області відібрав у відповідача усне пояснення, згідно якого останній підтвердив факт отримання дублікату ключа особисто від позивача, наявність у нього дублікату ключа, а також власні наміри залишити собі протиправно привласнений ключ. Вважає дії ОСОБА_3 незаконними і такими, що грубо порушують його право власності. Просив відновити його порушене право власності шляхом витребування дубліката ключа від підвального приміщення будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.1-3).

Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської від 09 жовтня 2020 року в задоволенні позову відмовлено (а.с.57-58).

Не погодившись з вказаним рішенням ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій вказує на те, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, неправильно застосовано норми матеріального права та порушено норми процесуального права, що призвело до ухвалення помилкового рішення.

Вказує на те, що не погоджується з висновком суду щодо того, що ключі від підвального приміщення багатоповерхового будинку не є майном в розумінні ст.ст.179, 190 ЦК України. Ключ від навісного замка підвального приміщення має серію та номер ABL 101, відповідно до квитанції №0536908 від 27.10.2018 року, виданої ФОП ОСОБА_5 , згідно якої було виготовлено 4 дубліката зазначеного ключа. Сам ключ та дублікати, які були з нього виготовлені, є предметом матеріального світу, річчю, майном у розумінні положень ст.ст.179, 190 ЦК України, оскільки щодо зазначеного ключа та його дублікатів напряму виникають цивільні права та обов`язки, зокрема право користування підвальним приміщенням багатоповерхового будинку, що визначається відповідно до ст.ст.369, 382 ЦК України та Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» та Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку».

Звертає увагу на те, що ним на підтвердження права власності на дублікати ключа від підвального приміщення надано квитанцію №0536908 від 27.10.2018 року, у якій , зокрема, зазначено інформацію щодо серії та номера ключа, кількості виготовлених з нього дублікатів, загальну вартість та обов`язкові реквізити ФОП ОСОБА_5 . Зазначена квитанція також є підтвердженням правомірності набуття права власності на дублікати. Натомість, право власності відповідача на дублікат зазначеного ключа не підтверджено жодним доказом.

Вказує, що підтвердженням факту вибуття із його володіння спірного майна є звернення до Івано-Франківського ВП ГУНП в Івано-Франківській області із відповідною заявою про вчинення відповідачем адміністративного правопорушення за фактом заволодіння дублікатом ключа. Із пояснень відповідача, що містять матеріали перевірки, та аналогічних пояснень, наданих ним під час підготовчого судового засідання чітко вбачається як факт наявності у нього привласненого дублікату ключа, так і протиправні наміри залишити його собі.

Апелянт вказує, що важливим свідком цих подій був сусід ОСОБА_4 , який оглядав старий навісний замок та намагався його відремонтувати, як наслідок власноруч його безоплатно встановив. Проте, в судове засідання свідок не з`явився з причин неналежного повідомлення судом.

Також судом не взято до уваги свідчення його дружини, яка викликалася в якості свідка в судове засідання.

З урахуванням викладеного, просив скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі (а.с.64-70).

Відзив на апеляційну скаргу не подано, що, відповідно до ч.3 ст.360 ЦПК України, не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку.

У судове засідання не з`явився відповідач, про день, місце та час розгляду справи повідомлений належним чином шляхом направлення судової повістки рекомендованим листом.

Приймаючи до уваги, що неявка осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України, не перешкоджає апеляційному розгляду справи, судом виконаний обов`язок щодо повідомлення осіб, які беруть участь у справі, про день, місце та час судового засідання, тому суд розглянув справу за його відсутності.

Вислухавши пояснення позивача ¬¬¬¬ ОСОБА_1 , доповідь судді, дослідивши матеріали справи та перевіривши, відповідно до ст.367 ЦПК України, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає її необґрунтованою, виходячи з таких підстав.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд виходив з того, що ключі від підвального приміщення багатоповерхового будинку не є індивідуально визначеною річчю, тобто майном в розумінні ст. 190,179 ЦК України. Із доказів, наданих суду, не можливо встановити право власності позивача чи відповідача на це майно та обставин вибуття його з володіння позивача чи відповідача, знаходження його в натурі у відповідача чи позивача, дійшов висновку про відмову у задоволенні позову в повному обсязі у зв`язку з його недоведеністю належними та допустимими доказами.

З такими висновками суду першої інстанції погоджується апеляційний суд, оскільки вони відповідають фактичним обставинам справи, а також нормам матеріального та процесуального права.

Судом встановлено, що відповідно до квитанції №0536908 від 27 жовтня 2018 року, виданої ФОП ОСОБА_5 , було виготовлено чотири дублікати ключа ABL 101 на суму 200 грн (а.с. 5).

ОСОБА_2 звертався із заявою до Івано-Франківського ВП ГУНП в Івано-Франківській області з приводу незаконних дій відповідача ОСОБА_3 , який шляхом обману заволодів майном ОСОБА_2 , а саме ключем від підвального приміщення.

Зміст довідки № 3285 від 28.05.2019 року, складеної ДОП відділу превенції Івано-Франківського відділу поліції Остапівим Д.А., зводиться до того, що у телефонній розмові з працівником поліції ОСОБА_3 визнав, що дійсно брав ключ у ОСОБА_2 , проте позивач надав його добровільно. Попередній замок до підвального приміщення ОСОБА_3 встановлював самостійно та за власні кошти, однак в подальшому даний замок було пошкоджено ОСОБА_2 , який потім встановив новий замок, проте ключів до нього не було. ОСОБА_3 вважає, що вправі мати даний ключ, оскільки доступ до підвального приміщення є загальнодоступний (а.с. 13, 23-26).

Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до статей 317, 319 ЦК України саме власнику належить право користуватися та розпоряджатися своїм майном за власною волею.

У випадку порушення прав особи, як власника майна, останній має право витребувати його від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним (ст. 387 ЦК України).

Майно може бути повернуте за позовом власника про його витребування на підставі ст.387 ЦК України, якщо позивач надасть докази, що підтверджують наявність обставин, зазначених в цій статті, а саме підтвердження право власності позивача на витребуване майно, факт вибуття майна з його володіння поза його волею, наявність майна у незаконному володінні відповідача, відсутність у відповідача правових підстав для володіння майном. За змістом вказаної статті право на витребування майна належить лише власнику та лише у особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним, і може мати місце лише за умови, що майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, поза його волею. Наявність у діях власника майна волі на передачу майна виключає можливість його витребування і незаконність володіння майном відповідачем повинна бути доведена позивачем у суді, оскільки законодавство презюмує добросовісне (правомірне) володіння чужим майном, якщо інше не випливає з закону або не встановлене рішенням суду ( ч. 3 ст. 397 ЦК України).

Відповідно до положеньст.190 ЦК України майном як особливим об`єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки.

Річчю є предмет матеріального світу, щодо якого можуть виникати цивільні права та обов`язки (ст.179 ЦК України).

Відповідно до п. 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення.

Відповідно до частин 1, 5, 6 статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Метою доказування є з`ясування дійсних обставин справи. Обов`язок доказування покладається на сторін, суд не може збирати докази за власною ініціативою.

Матеріально-правовий зміст обов`язку подавати докази полягає в тому, що у випадку його невиконання суб`єктом доказування і неможливості отримання доказів суд має право визнати факт, на який посилалася заінтересована сторона, неіснуючим, чи навпаки, як це має місце при використанні презумпції, існуючим, якщо інше не доказано другою стороною.

Із квитанції, наданої позивачем, не можливо встановити, кому належить право власності на ключі ABL 101. Однак, оскільки цей доказ поданий позивачем, слід дійти висновку, що ключі належать позивачу, оскільки він їх оплатив і надав відповідний розрахунковий документ на підтвердження цього факту.

Разом з тим, на підтвердження факту передачі у тимчасове користування відповідачу одного дубліката ключа ABL 101 позивач не надав суду жодного доказу.

Отже, квитанція № 0536908 від 27 жовтня 2018 року, видана ФОП ОСОБА_5 , підтверджує лише той факт, що позивачем було виготовлено чотири дубліката ключа ABL 101 на суму 200 грн (а.с. 5).

Суд не приймає до уваги як допустимі докази показання свідків ОСОБА_6 (дружини позивача) та ОСОБА_4 , допитаного судом апеляційної інстанції, оскільки їм про факт вибуття дубліката ключа та перебування його у відповідача, а також відмову відповідача повертати спірний ключ стало відомо зі слів позивача ОСОБА_1 .

Пояснення, отримані працівником ВП ГУНП в Івано-Франківській області в телефонній розмові із ОСОБА_3 щодо заволодіння ключем до підвалу багатоповерхового будинку шляхом обману, в ході проведення перевірки заяви ОСОБА_2 , також не можуть бути прийняті судом в якості допустимого доказу, через те, що під час телефонної розмови не могла бути встановлена особа ОСОБА_3 і тому неможливо безспірно визначити, що саме відповідачем визнано факт отримання у позивача дубліката ключа і була між ними домовленість про його повернення.

Таким чином колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку про те, що суд першої інстанції вірно відмовив позивачу у задоволенні позову з підстав недостатності належних та допустимих доказів щодо передачі відповідачу та наявності у останнього дублікату ключа.

Хоча і помилкові висновки суду першої інстанції про те, що дублікат ключа не є індивідуально-визначеним майном і не може бути витребуваний, однак ці доводи апеляційної скарги не є підставою для скасування правильного по суті рішення про відмову у задоволенні позову.

З врахуванням викладеного колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дав належну оцінку зібраним доказам, вірно послався на закон, що регулює спірні правовідносини, відтак дійшов до правильного висновку про недоведеність позивачем своїх вимог, а зазначені в апеляційній скарзі доводи є безпідставними та не спростовують законності оскаржуваного рішення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської від 09 жовтня 2020 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді: І.О. Максюта

Л.В. Василишин

М.Д. Горейко

Повний текст постанови складено 01 лютого 2021 року.