Справа № 266/4528/21
Провадження№ 2/266/1005/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(ЗАОЧНЕ)

19 листопада 2021 року м. Маріуполь

Приморський районний суд міста Маріуполя Донецької області в складі:

головуючого судді Федотової В.М.,

за участі секретаря судового засідання Петрухіної Т.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Маріуполі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права спільної сумісної власності колишнього подружжя на житловий будинок, виділення частки в спірному домоволодінні та визнання права власності на частку житлового будинку,

В С Т А Н О В И В:

Представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Моргунов С.В. звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , в якому просив визнати право спільної сумісної власності колишнього подружжя на житловий будинок АДРЕСА_1 , виділення 1/2 частки в спірному домоволодінні позивачу та визнання за позивачем права власності на 1/2 частку в спірному домоволодінні.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що з 06.10.2015 року ,згідно рішення Приморського районного суду м. Маріуполя, шлюб між ОСОБА_1 та відповідачкою ОСОБА_2 був розірваний. 29.12.2005 року під час шлюбу з відповідачкою ОСОБА_2 , за рахунок спільних коштів подружжя, сторони придбали у ОСОБА_3 житловий будинок АДРЕСА_1 . В 2015 році позивач звертався з позовом до ОСОБА_2 в про визнання об`єктами спільної сумісної власності подружжя та визнання права власності на 1/2 частку кожного з об`єктів нерухомості, а саме: квартири АДРЕСА_2 , квартири АДРЕСА_3 та земельної ділянки АДРЕСА_1 . Відповідачка ОСОБА_2 в цієї ж справі зверталась з зустрічним позовом до ОСОБА_1 .. 15.06.2016 року рішенням Приморського районного суду м. Маріуполя основний позов ОСОБА_1 був адоволений, та визнано спільною сумісною власністю подружжя, тобто ОСОБА_1 та ОСОБА_2 : квартиру АДРЕСА_2 , квартиру АДРЕСА_3 та земельну ділянку АДРЕСА_1 . Відповідачка ОСОБА_2 звертаючись до суду з зустрічним позовом приховала відомості, про існування ще одного об`єкту нерухомості, який підлягає розподілу, як спільне майно колишнього подружжя , а саме житлового будинку АДРЕСА_1 .

В червні 2021 року ,через свого представника, ОСОБА_1 ,на підставі рішення Приморського районного суду м. Маріуполя звернувся до Департаменту по роботі з активами Маріупольської міської ради Донецької області, щоб зареєструвати право власності на 1/2 частину земельної ділянки за адресо: АДРЕСА_1 . В процесі реєстрації права власності на 1/2 частину земельної ділянки представник позивача та позивач дізнались, що відповідачці на праві власності 1/1 належить житловий будинок АДРЕСА_1 , документів на спірний житловий будинок ОСОБА_1 не мав. 09 липня 2021 року ОСОБА_1 , через свого представника , отримав витяг з державного реєстру речових прав на нерухоме майно з відомостями, що відповідачці на праві власності 1/1 належить житловий будинок АДРЕСА_1 . Оскільки до червня 2021 року позивачу було невідомо, що відповідачка є власником 1/1 житлового будинку АДРЕСА_1 , тому він тільки зараз вимушений звертатися до суду за захистом своїх законних прав.

Ухвалою Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 28.09.2021 року по справі відкрито підготовче судове засідання.

Ухвалою Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 28.10.2021 року по справі закрито підготовче судове засідання та призначено справу до розгляду.

Позивач надав до суду заяву, згідно якої позовні вимоги підтримав, просив розглянути справу за його відсутності, не заперечував проти ухвалення заочного рішення.

Відповідачка будучи своєчасно та у встановленому порядку повідомленою про час і місце розгляду справи, заяв про розгляд справи за її участі до суду не надавала, відзиву на позов, а також будь-яких інших заяв чи клопотань по суті справи не надала.

У відповідності до ч. 1ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Суд, розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права спільної сумісної власності колишнього подружжя на житловий будинок, виділення частки в спірному домоволодінні та визнання права власності на частку житлового будинку, підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків.

Відповідно до ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ч.1 ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі з 23 листопада 1986 року. 06.10.2015 року заочним рішенням Приморського районного суду м. Маріуполя шлюб між ними було розірвано (а.с.6).

ОСОБА_1 в 2015 році звертався з позовом до ОСОБА_2 про визнання об`єктами спільної сумісної власності подружжя та визнання права власності на 1/2 частку кожного з об`єктів нерухомості, а саме: квартири АДРЕСА_2 , квартири АДРЕСА_3 та земельної ділянки АДРЕСА_1 , а відповідачка ОСОБА_2 в цієї ж справі зверталась до суду з зустрічним позовом. 15.06.2016 року Приморський районний суд м. Маріуполя задовольнив позов ОСОБА_1 та визнав спільною сумісною власністю подружжя, тобто ОСОБА_1 та ОСОБА_2 квартиру АДРЕСА_2 , квартиру АДРЕСА_3 та земельну ділянку АДРЕСА_1 .(а.с.8-10).

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №265268478 від 09.07.2021 року, за ОСОБА_2 з 23.04.2007 року зареєстровано право власності на будинок АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі - продажу від 29.12.2005 року. (а.с.14).

Відповідно до копії договору купівлі - продажу від 29.12.2005 року, посвідченого приватним нотаріусом Маріупольського нотаріального округу Дубровською О.А.,, ОСОБА_2 придбала будинок АДРЕСА_1 .(а.с.11).

Як слід з роз`яснень, викладених в п.30 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», рівність прав кожного з подружжя на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної власності, передбачено ч.1 ст.63, ч.1 ст.65 Сімейного кодексу України.

Частиною 3 ст. 368 ЦК України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі ст. 60 СК України майно, набуте подружжям під час шлюбу, належить чоловікові та дружині на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми тощо) самостійного заробітку (доходу).

Відповідно до ч.1 ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Зазначені норми права встановлюють існування факту права спільної сумісної власності подружжя щодо кожної речі, набутої у шлюбі (презумпція права спільної сумісної власності), незалежно від тієї обставини, хто є набувачем за договором, забудовником будівлі, та на чиє ім`я було зареєстроване право власності на таку річ.

Підставою набуття подружжям права спільної сумісної власності є лише одна обставина: набуття майна за час шлюбу, крім випадків, встановлених законом або договором. Тобто, ні дружина, ні чоловік не зобов`язані доводити наявність права спільної сумісної власності на майно, набуте у шлюбі.

Поширення цього правового режиму на кожну набуту у шлюбі річ (презумпція права спільної сумісної власності) існує доти, доки в суді не доведено інше кимось з подружжя, зокрема, що майно придбано ним до шлюбу або за особисті кошти. Саме сторона, яка заперечує право спільної сумісної власності, має довести протилежне (спростувати матеріально-правову презумпцію), зокрема, що майно було придбано нею до шлюбу, або у шлюбі, але за її особисті кошти.

Виходячи з наведеного, суд вважає можливим визнати право спільної сумісної власності колишнього подружжя на житловий будинок АДРЕСА_1 , виділити позивачу 1/2 частку в спірному домоволодінні та визнання за ним право власності на 1/2 частку зазначеного житлового будинку.

На підставі вищевказаного, керуючись ст. ст.60,70,63,65 СК України, ст. 368 ЦК України, ст.ст. 12, 81, 141, 259, 263-265 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права спільної сумісної власності колишнього подружжя на житловий будинок АДРЕСА_1 , виділення частки, визнання права власності на частку в спірному домоволодінні - задовольнити.

Визнати житловий будинок АДРЕСА_1 , об`єктом спільної сумісної власності колишнього подружжя, а саме ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Виділити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 1/2 частку житлового будинку АДРЕСА_1 .

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 право власності на Ѕ частку житлового будинку розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .

Заочне рішення може бути переглянуто Приморським районним судом м. Маріуполя Донецької області за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду або в разі пропуску з інших поважних причин.

На рішення може бути подана апеляція до Донецького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Сторони по справі:

позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (ІПН НОМЕР_1 ), місце реєстраціїї: АДРЕСА_4

відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ,(ІПН НОМЕР_2 ), місце реєстрації: АДРЕСА_1

Суддя: Федотова В. М.