2-з/310/213/21
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 листопада 2021 рокум. Бердянськ

Бердянський міськрайонний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді Мариніна О.В.,

при секретарі Висоцькому С.Р.,

розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову,

ВСТАНОВИВ:

26.11.2021 року ОСОБА_1 звернулася до Бердянського міськрайонного суду Запорізької області з позовом до ОСОБА_2 про стягнення визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та поділ майна подружжя.

Разом з позовною заявою позивач подав заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 та земельну ділянку несільськогосподарського призначення для здійснення підприємницької діяльності площею 259 кв.м. за адресою: АДРЕСА_2 , які зареєстровані за ОСОБА_2 .

Розглянувши подану заяву, дослідивши її матеріали, суд дійшов до наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

В обґрунтування вимоги щодо забезпечення позову позивач посилається на недобросовісну поведінку відповідача, який не здійснює щомісячних сплат суми боргу, внаслідок чого виникла заборгованість, тому у позивача відсутні підстави вважати, що Відповідачем будуть припинені недобросовісні дії щодо невиконання обов`язків перед позивачем.

Згідно п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» передбачено, що вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Відповідно до цього ж п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Відповідно до ч.3 ст. 150 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Забезпечення позову - це вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача проти несумлінних дій відповідача (який може сховати майно, продати, знищити або знецінити його), що гарантує реальне виконання позитивно прийнятого рішення. Забезпечення позову спрямоване, перш за все, проти несумлінних дій відповідача, який за час розгляду справи може приховати майно, продати, знищити чи знецінити його тощо.

Підставою забезпечення позову є обґрунтоване припущення заявника, що невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

Проте, заявником не надано суду жодних доказів наявності реальної загрози невиконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог, оскільки наявність заборгованості та сама по собі можливість розпорядження майном, яке перебуває у власності відповідача, не дає підстав вважати, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

Крім того, заява не містить конкретних даних щодо вартості майна, яким позивач просить забезпечити позов, що позбавляє суд можливості вирішити питання про співмірність заявлених позивачем вимог.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку що у задоволені заяви про забезпечення позову слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 149-153, 353-354 ЦПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову - відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на ухвалу суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Бердянського

міськрайонного суду О.В. Маринін