Справа № 263/2255/21
Провадження №2/263/1266/2021
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 листопада 2021 року Жовтневий районний суд міста Маріуполя Донецької області у складі головуючого судді Томіліна О.М., при секретарі Савченко О.І., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа «Маріупольське автотранспортне підприємство 11402», про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

ВСТАНОВИВ:

До Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа «Маріупольське автотранспортне підприємство 11402», про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, у якій позивач просив стягнути з ОСОБА_2 на його користь різницю між фактичним розміром заподіяної шкоди і сумою страхового відшкодування у розмірі 32 852,99 грн., у сумі франшизи у розмірі 510 грн. та понесені ним судові витрати.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 19.01.2017 о 16:00 год. ОСОБА_2 , керуючи автомобілем "Мitsubishi", державний номер НОМЕР_1 , на перехресті вулиці Купріна та вулиці Троїцька у Центральному районі м. Маріуполя Донецької області нерівнозначних доріг, не надала перевагу в русі та скоїла зіткнення з автомобілем "РУТА", державний номерний знак НОМЕР_2 , у результаті чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження та позивачу, як власнику автомобіля було заподіяно майнову шкоду. Згідно з постановою Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області №263/1581/17 від 16.02.2021 ОСОБА_2 було визнано винною у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, та на неї накладено адміністративне стягнення. На час ДТП цивільно-правова відповідальність автомобіля "Мitsubishi", державний номер НОМЕР_1 , яким керувала відповідач, була застрахована ПрАТ "СТ "Іллічівське", згідно з полісом цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АК/0830645, страхова сума за шкоду, заподіяну майну складає 100 000 грн., розмір франшизи складає 510 грн. Згідно зі звітом № 872/17 з оцінки матеріального збитку вартість відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля "РУТА", державний номерний знак НОМЕР_2 , складає 48 486,36 грн. (розрахована з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу). Повна вартість відновлювального ремонту, здійснення якого дозволило б отримати технічно справний транспортний засіб без врахування коефіцієнту фізичного зносу складає 92 087,84 грн., в тому числі: вартість ремонтно-відновлювальних робіт - 14 187,38 грн.; вартість матеріалів, необхідних для ремонту - 6 422,56 грн.; вартість запчастин, що підлягають заміні - 71 478 грн. Позивачем було проведено відновлювальний ремонт, розмір понесених витрат склав 98 979,35 грн. Згідно з рішенням Іллічівського районного суду м. Маріуполя від 05.02.2021 по справі №264/7126/20 на користь позивача внаслідок ДТП за участі відповідачки було стягнуто з ПрАТ СТ "Іллічівське" майнову шкоду в сумі 48 126,36 грн. за мінусом суми франшизи, яка встановлена в полісі АК/08306445. Відповідачкою ОСОБА_2 частково було здійснено відшкодування шкоди в добровільному порядку в сумі 18 000 грн. Таким чином, різниця між фактичним розміром шкоди, яка була заподіяна позивачу і страховою виплатою - становить 50 852,99 грн. З урахуванням часткового відшкодування відповідачкою суми у розмірі 18 000 грн., для повного відшкодування завданої шкоди з неї підлягає до стягнення на його користь 32 852,99 грн., сума франшизи у розмірі 510 грн. та понесені витрати на сплату судового збору у розмірі 908 грн. та оплату професійної правничої допомоги адвоката в сумі 5 000 грн.

18.03.2021 ухвалою суду відкрито провадження по справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, визначено строк для відповідача для подання відзиву на позов та позивачу для надання відповіді на відзиви, роз`яснено строки та порядок надання суду доказів.

Від третьої особи «Маріупольське автотранспортне підприємство 11402» в особі директора Береснєва Д.В. до суду надійшов відзив на позовну заяву, у якому останній позовні вимоги вважав законними та обгрунтованими, не заперечував проти їх задоволення.

Від представника відповідача ОСОБА_2 - адвоката Каменюк Л.М. до суду надійшов відзив на позовну заяву, у якому вона позовні вимоги не визнала, просила відмовити у задоволенні позову в повному обсязі з наступних підстав. Не зважаючи на повідомлення позивача, про те, що ним іншого позову з тим самим предметом спору та з тих самих підстав до відповідачки не подавалося, ОСОБА_1 у квітні 2017 року звертався до ОСОБА_2 з позовом про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої ДТП, третя особа: Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Іллічівська". Рішенням Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 16.03.2020 частково задоволені позовні вимоги ОСОБА_1 , стягнуто з ОСОБА_2 на його користь матеріальну шкоду у розмірі 80 979,35 грн., витрати із складання звіту у розмірі 1 500 грн., моральну шкоду у розмірі 5 000 грн., витрати на правову допомогу у розмірі 2 000 грн., судовий збір у розмірі 1 255,28 грн., а всього 90 734,63 грн. Постановою Донецького апеляційного суду від 30.06.2020 рішення Жовтневого районного суду м.Маріуполя Донецької області від 16.03.2020 скасовано в частині задоволення позовних вимог про стягнення матеріальної шкоди, витрат на складання звіту про оцінку та змінено в частині визначення розміру судових витрат. В задоволенні позовних вимог про стягнення з ОСОБА_2 на користь позивача 93 527,96 у відшкодування матеріальної шкоди - відмовлено. Стягнуто з відповідачки на користь позивача у відшкодування судових витрат 223,50 грн. в іншій частині рішення суду залишено без змін. Постанова апеляційного суду мотивована тим, що цивільно-правова відповідальність відповідача на момент ДТП була застрахована у ПрАТ "СТ "Іллічівське". Коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні у межах суми страхового відшкодування виступає страховик заподіювача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість заподіювача шкоди у передбаченому законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" порядку. Представник відповідача вважає, що прийняте рішення унеможливлює повторне звернення позивача до суду з вимогами до заподіювача шкоди, навіть після вирішення питання щодо здійснення страхового відшкодування. Проте ОСОБА_1 вдруге звертається до ОСОБА_2 з позовом про стягнення матеріальної шкоди, завданої ДТП. Заочним рішенням Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 05.01.2021 позов ОСОБА_1 до ПрАТ "СК "Іллічівська" про стягнення страхового відшкодування задоволений. Стягнуто з ПрАТ "СК "Іллічівська" на користь позивача на відшкодування майнової шкоди 48 126,36 грн. Розмір страхового відшкодування визначено ОСОБА_1 . Суд задовольнив позов до ПрАТ "СК "Іллічівська" в межах заявлених ОСОБА_1 вимог. 03.10.2016 між ОСОБА_2 та ПрАТ "СК "Іллічівська" укладено поліс №АК/0830645 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. За цим полісом страховим випадком є подія, внаслідок якої заподіяно шкоду третім особам під час ДТП, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована за договором (полісом). Цим полісом забезпечено транспортний засіб марки "Мitsubishi", державний номер НОМЕР_1 , та встановлено ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну майну 200 000 грн., франшиза становить 510 грн. Відтак, зазначає, що відшкодування шкоди особою, яка завдала шкоду, можливе лише за умови, що згідно з Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у страховика не виник обов`язок виплати страхового відшкодування чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Таким чином, обов`язок з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування покладається на страховика. У разі недостатності ліміту цивільно-правової відповідальності страховика для страхової виплати, решту завданої і доведеної шкоди відшкодовує особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність. На підтвердження фактично понесених витрат на ремонт свого автомобіля ОСОБА_1 надав до суду докази, відповідно до яких витрати останнього становлять 98 979,35 грн. Полісом №АК/0830645 від 03.10.2016 забезпечено транспортний засіб марки "Мitsubishi", державний номер НОМЕР_1 , та встановлено ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну майн - 200 000 грн., франшиза становить 510 грн. Отже ліміт цивільно-правової відповідальності страховика для страхової виплати становить 199 490 грн.

У відповіді на відзив позивач зазначив, що матеріально-правовою вимогою позивача до відповідача у справі № 263/2255/21 є стягнення різниці між фактичним розміром завданих збитків внаслідок ДТП (вартістю відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу) та страховим відшкодуванням, стягнутим зі страховика на підставі Закону "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", франшизи, встановленої в полісі АК/0830645 в розмірі 510 грн. згідно з рішенням Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 05.02.2021 по справі №264/7126/20, а матеріально-правовою підставою даного позову є ст.1194 ЦК України, ст.9 Закону України "Про страхування", ст.ст.6, 12, 28, 39, п.36.6 ст. 36 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів". Тобто предмет позову матеріально-правова вимога позивача до відповідача, відносно якої суд повинен постановити рішення є інша, відносно якої згідно з рішенням Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 16.02.2020 по справі №263/4394/17 та постановою Донецького апеляційного суду від 30.06.2020 постановлено рішення. Пред`явлення позивачем до відповідача (страховика) вимоги про виплату страхового відшкодування у розмірі повної вартості відновлювального ремонту без урахування коефіцієнту фізичного зносу було б неправомірним, оскільки у страховика ПрАТ "СТ "Іллічівське", у якого було застраховано цивільно-правову відповідальність ОСОБА_2 не було правових підстав для її сплати згідно з полісом №АК/0830645, а у ОСОБА_1 як позивача у цивільній справі №264/7126/20, яка розглядалася Іллічівським районним судом м. Маріуполя Донецької області не було правових підстав заявляти вимогу про виплату страхового відшкодування у розмірі повної вартості відновлювального ремонту без урахування коефіцієнта фізичного зносу, навіть якщо розмір оціненої шкоди не перевищував ліміт відповідальності страховика. Тому вважає, що відсутні правові підстави для відмови позивачу у стягненні з відповідача ОСОБА_2 на його користь різниці між фактичним розміром завданих збитків внаслідок ДТП (вартістю відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу) та страховим відшкодуванням, стягнутим зі страховика на підставі Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" згідно з рішенням Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 05.02.2021 по справі №264/7126/20, а також суми франшизи - 510 грн., незважаючи на аргументи, викладені представником відповідача у відзиві на позовну заяву, що розмір завданої майнової шкоди не перевищує ліміт відповідальності страховика і це є підставою для відмови у стягненні майнової шкоди з відповідача ОСОБА_3 . Оскільки вартість відновлювального ремонту перевищує стягнутий за рішенням суду розмір страхового відшкодування, то з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача підлягає стягненню різниця між фактичним розміром шкоди вартістю відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу та страховим відшкодуванням. Просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Від представника відповідача до суду надійшли письмові пояснення по справі, у яких остання наголосила на тому, що позивач вдруге звернувся до ОСОБА_2 з вимогою про відшкодування шкоди, завданої внаслідок ДТП, вважає, що оскільки спір вже вирішувався у судовому порядку та є рішення, яке набрало законної сили, просила закрити провадження у справі на підставі п.3 ч.1 ст.255 ЦПК України. Також зазначила, що зважаючи на те, що згідно з договором страхування страховик несе ризики за шкоду, заподіяну майну третіх осіб під час ДТП внаслідок експлуатації (використання) забезпеченого транспортного засобу, а розмір матеріальної шкоди, визначений позивачем в межах страхової суми, така шкода підлягає стягненню зі страховика, а не з відповідача. Тобто підстави для задоволення позовних вимог відсутні. Щодо стягнення витрат на правову допомогу адвоката зауважила, що заявлені суми відшкодування витрат на правову допомогу не відповідають критерію реальності та розумності.

За відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Згідно з ч. 1 ст. 174 ЦПК України при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом, що є правом учасників справи.

У відповідності до положень ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами, оскільки клопотання про інше від сторін не надходили.

Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, оскільки розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши надані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду спору по суті, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

За вимогами ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідне для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Згідно зі ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до ч.1 ст.82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.

Судом встановлено, що відповідно до постанови Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 16.02.2017 у справі №263/1581/17 ОСОБА_2 19 січня 2017 року о 16-00 годині, керуючи транспортним засобом, автомобілем "Mitsubishi", державний номерний знак НОМЕР_1 , на перехресті вул. Купріна та вул. Троїцька у м.Маріуполі, нерівнозначних доріг, не надала перевагу в русі та скоїла зіткнення з автомобілем "РУТА", державний номерний знак НОМЕР_2 , чим порушила п.16.11 Правил дорожнього руху України. У результаті чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження. На ОСОБА_2 накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 340 грн. /а.с.6/.

Згідно з рішенням Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 05.01.2021 по справі №264/7126/20 позов ОСОБА_1 до ПрАТ «СК «Іллічівська» про стягнення страхового відшкодування задоволено. Стягнуто з ПрАТ «СК «Іллічівська» на користь ОСОБА_1 на відшкодування майнової шкоди 49 476,36 грн. та судові витрати в сумі 6 840,80 грн. /а.с.7-8/.

Згідно з рішенням Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 16.03.2021 № 263/4394/14 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою, третя особа: ПрАТ «СТ «Іллічівське», позовні вимоги задоволені, вирішено стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду у розмірі 80979,35 гривень, витрати із складання звіту про оцінку у розмірі 1500 гривень, моральну шкоду у розмірі 5000 гривень, витрати на правову допомогу у розмірі 2000 гривень, судовий збір у розмірі 1255,28 гривень, а всього 90 734 (дев`яносто тисяч сімсот тридцять чотири) гривні 63 копійки. /а.с.10-11/.

Відповідно до постанови Донецького апеляційного суду від 30.06.2020 по справі 263/4394/17 апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково. Рішення Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 16 березня 2020 року скасовано в частині задоволення позовних вимог про стягнення матеріальної шкоди, витрат із складання звіту про оцінку та змінити в частині визначення розміру судових витрат. В задоволенні позовних вимог про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 93 527,96 грн. у відшкодування матеріальної шкоди - відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 у відшкодування судових витрат 223,50 грн. пропорційно задоволеним вимогам. В іншій частині рішення суду залишено без змін. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 1 882,93 грн. у відшкодування витрат на оплату судового збору при зверненні з апеляційною скаргою. Стягнуто з ОСОБА_1 1 283,79 грн. судовий збір на користь держави. /а.с.12-14/.

Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 , автомобіль марки "РУТА", модель 20, 2008 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2 , належить ОСОБА_1 /а.с.17/.

Відповідно до полісу №АК/0803645 цивільно-правова відповіальність автомобіля "Mitsubishi", державний номерний знак НОМЕР_1 , застрахована у ПрАТ "СТ "Іллічівське", страхова сума за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю становить 200 000 грн., за шкоду, заподіяну майну - 100 000 грн., розмір франшизи - 510 грн. /а.с.18/

Згідно зі звітом №872/17 від 01.03.2017 про оцінку вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу, сума матеріальної шкоди, спричиненої власнику колісного транспортного засобу "РУТА-20", державний номерний знак НОМЕР_2 , становить 48 486,36 гривень. Висновок: вартість відновлювального ремонту пошкодженого авто з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу становить 48 486,36 грн. /а.с.20-33/.

Згідно з калькуляцією №782-17 від 03 березня 2017 року, складеною ФОП ОСОБА_4 , вартість відновлювального ремонту складає 92 087,94 гривень. /а.с.44-47/.

Відповідно до рахунку-фактури № Е-00000070 від 06.02.2017 вартість запасних частин становить 70 753,00 грн., рахунку-фактури № Е-00000111 від 02.03.2017 - 5 850 грн. /а.с.49-50/.

Телеграмою ФОП ОСОБА_4 запросив ОСОБА_2 на огляд автомобіля "РУТА", д/н НОМЕР_2 , за адресою м.Маріуполь, вул. Зелінського, 89, на 23.02.2017 о 09:00 год. Зазначено, що у разі неявки акт огляду буде складено без її участі. /а.с.55/.

Згідно з актом виконаних робіт від 25.05.2017 та квитанціями, наданими позивачем, на відновлення автомобіля витрачено 98 979,35 гривень, а саме:

- акт виконаних робіт на загальну вартість послуг на суму 21 199,35 гривень;

- копія товарного чеку №112 від 15.03.2017 на суму 3 485,00 гривень;

- копія товарного чеку №132 від 20.03.2017 на суду 10 900 гривень;

- копія товарного чеку № ЕН-0003309 від 21.04.2017 на суму 178 гривень;

- копія товарного чеку № ЕН-0003285 від 20.04.2017 на суму 1 200 гривень;

- копія товарного чеку № ЕН-0003133 від 19.04.2017 на суму 2 473 гривень;

- копія товарного чеку № ЕН-0002435 від 11.04.2017 на суму 8 176 гривень;

- копія товарного чеку № ЕН-0003705 від 10.05.2017 на суму 13 955 гривень;

- копія товарного чеку № ЕН-0002154 від 06.04.2017 на суму 15 307 гривень;

- копія товарного чеку № ЕН-0002110 від 13.03.2017 на суму 5 967 гривень;

- копія товарного чеку № ЕН-0004167 від 12.05.2017 на суму 6 289 гривень;

- копія товарного чеку № ЕН-0003442 від 16.05.2017 на суму 439 гривень;

- копія товарного чеку № ЕН-0003589 від 16.05.2019 на суму 520 гривень;

- копія товарного чеку № ЕН-0004254 від 16.05.2017 на суму 6 400 гривень;

- копія товарного чеку № ЕН-0003641 від 17.05.2017 на суму 1 560 гривень;

- копія товарного чеку № ЕН-0003781 від 23.05.2017 на суму 931 гривень. /а.с.58-68/.

Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» є спеціальним законом, що регулює правовідносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. У цьому Законі визначено, що особами, відповідальність яких вважається застрахованою, є страхувальник та інші особи, які правомірно володіють забезпеченим транспортним засобом, тобто таким, який зазначається у чинному договорі обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, за умови його експлуатації особами, відповідальність яких застрахована (пункти 1.4, 1.7 статті 1).

За вимогами статті 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Згідно зі ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Згідно з пунктом 36.1 ст.36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку.

Суд зазначає, що посилання представника відповідача про те, що позивач вдруге звернувся до ОСОБА_2 з вимогою про відшкодування шкоди, завданої внаслідок ДТП, є безпідставними, оскільки постановою Донецького апеляційного суду від 30.06.2020 по справі 263/4394/17 апеляційну скаргу ОСОБА_2 було частково задоволено та змінено рішення Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 16.03.2020 по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою, третя особа: ПрАТ «СТ «Іллічівське», у зв`язку з тим, що суд першої інстанції дійшов передчасного висновку про можливість стягнути з відповідачки на користь позивача вартість відновлювального ремонту пошкодженого автобусу.

Та оскільки відповідно до рішення Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 05.01.2021 по справі №264/7126/20 позов ОСОБА_1 до ПрАТ «СК «Іллічівська» про стягнення страхового відшкодування задоволено та стягнуто з ПрАТ «СК «Іллічівська» на користь ОСОБА_1 на відшкодування майнової шкоди 49 476,36 грн. та судові витрати в сумі 6 840,80 грн. /а.с.7-8/, наразі у позивача є підстави для звернення до суду із даним позовом.

Згідно зі ст.ст.22, 1166, Цивільного Кодексу України передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з частинами першою, другою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно зі статтею 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.

Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Статтею 1194 ЦК України визначено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відповідно до положень Постанови Пленуму Верховного суду України № 6 від 27.03.1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» при визначенні розміру відшкодування шкоди, заподіяної майну, незалежно від форм власності, судам належить виходити з положень, згідно з якими відшкодування шкоди шляхом покладення на відповідальну за неї особу обов`язку надати річ того ж роду і якості, виправити пошкоджену річ, іншим шляхом відновити попереднє становите в натурі, застосовується, якщо за обставинами справи цей спосіб відшкодування шкоди можливий. Коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості на час розгляду справи втраченого майна, робіт, які необхідно провести, щоб виправити пошкоджену річ, усунути інші негативні наслідки неправомірних дій заподіювача шкоди.

Статтею 29 та пунктом 32.7 статті 32 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

Як вбачається з предмету позовних вимог, позивачем пред`явлено вимоги до відповідача ОСОБА_2 про стягнення на свою користь різниці між вартістю відновлювального ремонту ТЗ з урахуванням зносу та без урахування зносу.

Відповідно до частин першої, другої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил статті 22 ЦК України, оскільки частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування.

Таким чином, під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду. При цьому такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано, пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення свого порушеного права особою.

Стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.

При цьому такі витрати мають бути необхідними для відновлення порушеного права та перебувати у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з порушенням.

Суд в оцінці обставин справи виходить з того, що якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), були використані нові вузли, деталі, комплектуючі частини іншої модифікації, що випускаються взамін знятих з виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не вправі вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого його вартості (при відшкодуванні збитків).

У постановах Верховного Суду № 522/15636/16-ц від 11.12.2019; № 227/2996/16-ц від 11.12.2019; № 668/7779/15-ц від 25.11.2019 року; № 761/41395/16-ц від 25.11.2019 зроблено висновки про те, що правильним є стягнення із винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати).

Згідно з п. 3.9, 3.10 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, фізичний знос обумовлюється погіршенням технічного стану КТЗ унаслідок експлуатаційного зносу його складників. Фізичний знос ураховується як втрата вартості КТЗ, що виникає в процесі його експлуатації. Фізичний знос може розраховуватись у вигляді коефіцієнта фізичного зносу складників залежно від технічного стану КТЗ, який відображає взаємозв`язок умов експлуатації і технічного стану КТЗ з вартістю його складників. Фізичний знос може також визначатись шляхом урахування погіршення технічного стану КТЗ унаслідок отриманих і усунених пошкоджень залежно від вартості їх усунення. Фізичний знос несправного КТЗ (його складників) чи такого, який був у користуванні, підлягає усуненню за умов технологічної можливості та економічної доцільності їх відновлення, що враховується під час оцінки. Заміна складових частин КТЗ призначається у разі, якщо їх фізичний знос не може бути усунений.

Як встановлено п. 7.40 Методики, якщо під час відновлення були використані нові складники іншої модифікації КТЗ взамін пошкоджених (розукомплектованих), значення процента їх фізичного зносу приймається таким, що дорівнює нулю.

З огляду на викладене, оцінюючи надані позивачем докази в частині стягнення з відповідача ОСОБА_2 різниці між фактичним розміром заподіяної шкоди і сумою страхового відшкодування у розмірі 32 852,99 грн., суд приходить до висновку про задоволення зазначеної позовної вимоги.

Щодо вимоги позивача про стягнення франшизи у сумі 510 грн. з відповідача суд зазначає наступне.

Поняття «франшиза» міститься у статті 9 Закону України «Про страхування» і його слід розуміти як частину збитків, що не відшкодовуються страховиком згідно з договором страхування.

Застосування франшизи передбачено статтею 12 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», згідно з якою розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 % від страхової суми, у межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих. Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.

За ст. 36.6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхувальником або особою, відповідальною за завдані збитки, має бути компенсована сума франшизи, якщо вона була передбачена договором страхування.

Судом було встановлено, що сума завданих матеріальних збитків ОСОБА_1 у вигляді франшизи за Полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АК/0803645 дорівнює 510 грн., яка підлягає стягненню на користь ОСОБА_1 з особи, винної у спричиненні ДТП 19.01.2017, тобто з ОСОБА_2 .

Крім того, позивач просив стягнути з відповідачів на свою користь понесені судові витрати понесені витрати на сплату судового збору у розмірі 908 грн. та оплату професійної правничої допомоги адвоката в сумі 5 000 грн.

Відповідно до ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до ч.ч.2-5 ст.137 ЦПК України а результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

3. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

4. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

5. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до висновків, викладених в постанові Верховного Суду від 29.08.2019 по справі №641/7592/18, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Зазначені критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (Рішення ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited» проти України»).

Вирішуючи питання про стягнення понесених ОСОБА_1 витрат на професійну правничу допомогу, суд дійшов висновку про те, що наявні у матеріалах справи засвідчений сторонами витяг з Договору про надання правової допомоги від 29.01.2021, укладений між ОСОБА_1 та Адвокатським об`єднанням "ВІВАТ ЛЕКС" в особі старшого партнера АО "ВІВАТ ЛЕКС" Сукач Т.В. та додаток до договору /а.с.162/; акт приймання наданих послуг до Договору про надання правової допомоги від 29.01.2021, відповідно до якого загальна вартість послуг на дату складання даного акту складає 4900 грн. /а.с.163/; розрахунок витрат на професійну правничу допомогу, надану ОСОБА_1 по Договору про надання правової допомоги від 29.01.2021, відповідно до якого станом на дату складання даного розрахунку ОСОБА_1 фактично сплачено по Договору про надання правової допомоги від 29.01.2021 суму 4 900 грн. /а.с.164/; копію квитанції №0.0..1 від 12.04.2021 про сплату ОСОБА_1 за послуги суми у розмірі 4 900 грн., отримувач АО "ВІВАТ ЛЕКС" /а.с.165/, є підставою для відшкодування судом витрат на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч.6 ст.137 ЦПК України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Отже, оскільки посилання представника відповідача на те, що заявлені суми відшкодування витрат на правову допомогу не відповідають критерію реальності та розумності ніяким чином не обгрунтовані та жодним чином не доведено неспівмірність витрат, суд приходить до висновку про часткове задоволення вимог позивача про стягнення витрат на правничу допомогу у сумі 4 900 грн., яка підтверджена наданими доказами.

Також з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у сумі 905,64 грн.

Керуючись ст.ст. 4, 13, 76-81, 133, 141, 258, 259, 264, 265, 268, 280 ЦПК України, ст.ст. 22, 23, 979, 988, 1166, 1167, 1187, 1194 ЦК України, Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа «Маріупольське автотранспортне підприємство 11402», про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 32 852 грн. 99 коп. та суму франшизи у розмірі 510,00 грн., всього 33 362 (тридцять три тисячі триста шістдесят дві) гривні 99 копійок.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору в розмірі 905 грн. 64 коп. та витрати на правничу допомогу в розмірі 4 900 грн., а всього 5 805 (п`ять тисяч вісімсот п`ять) гривень 64 копійки.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Донецького апеляційного суду або через Жовтневий районний суд м. Маріуполя Донецької області протягом тридцяти днів з дня його оголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Відомості про учасників справи:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , паспорт громадянина України НОМЕР_5 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ;

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_6 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ;

«Маріупольське автотранспортне підприємство 11402», , юридична адреса: Донецька область, м. Маріуполь, вул. Зелінського, буд.89.

Суддя О.М.Томілін