Справа № 204/823/19
Провадження № 2/204/36/21
РІШЕННЯ

іменем України

27 січня 2021 року Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючий суддя Книш А.В.,

секретар судового засідання Шаповалова В.В.,

за участі:

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

представника відповідача ОСОБА_3 ,

представника відповідача Кишковар Н.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Дніпровської міської ради, ОСОБА_4 про визнання правочину недійсним,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів ОСОБА_5 та ОСОБА_4 , в якому просив визнати недійсним правочин договір купівлі-продажу гаража від 20 квітня 2018 року, укладений між відповідачами, посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Сисоєнко І.В. та зареєстрований в реєстрі за №1395. В обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що 18 липня 2016 року між ОСОБА_5 та позивачем був укладений договір купівлі-продажу гаража № НОМЕР_1 , що знаходиться в обслуговуючому кооперативі «Автогаражний кооператив «Супутник» по вул. Краснопільська, 19 «Г» у м. Дніпро. Обумовлену договором ціну гаража 48300 грн, яка була остаточною і у подальшому зміні не підлягала, позивачем було сплачено ОСОБА_5 18 липня 2016 року та цього ж дня останній передав позивачу ключі від гаража. Вказує, що відсутність у ОСОБА_5 на момент укладення договору оригіналів паспорта та правовстановлюючих документів на гараж, які за твердженням останнього були у нього викрадені, та потреба у їх відновленні, було причиною відтермінування приведення волевиявлення сторін правочину у належну юридичну форму. Згодом, у лютому 2017 року та в березні 2017 року невідомі особи, демонструючи оформлені на ОСОБА_5 документи на спірний гараж, почали вимагати від позивача звільнити його, при цьому 24 лютого 2017 року ці особи були разом з ОСОБА_5 07 березня 2017 року позивач звернулася до суду з позовом до ОСОБА_5 , у якому просила визнати у неї права володіння чужим майном гаражем № НОМЕР_1 , розташованим в обслуговуючому кооперативі «Автогаражний кооператив «Супутник» по вул. Краснопільська, 19 «Г» у м. Дніпро, яке виникло із договору купівлі-продажу гаража від 18 липня 2016 року. 18 вересня 2017 року у спірному гаражі невідомими особами були пошкоджені замки та здійснено до нього проникнення. Згодом з`ясувалося, що 20 квітня 2018 року ОСОБА_5 здійснив продаж спірного гаража відповідачу ОСОБА_4 . Восени 2018 року замки позивача на спірному гаражі були спиляні та поставлені нові, проте належні позивачу речі продовжують знаходитись у цьому гаражі. Позивач зазначає, що про існування спору з приводу гаража № НОМЕР_1 , що знаходиться в обслуговуючому кооперативі «Автогаражний кооператив «Супутник» по вул. Краснопільська, 19 «Г» у м. Дніпро, було відомо і ОСОБА_4 , що випливає з висновку Чечелівського ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області від 11 березня 2017 року, складеного за результатами перевірки однієї із заяв позивача (ЖЄО №4130 від 02 березня 2017 року). Також позивач вказує, що спірна нерухомість була продана за 26000 грн, що вочевидь є нереальною ціною з огляду на її заниження. Таким чином, позивач вважає, що зміст правочину договору купівлі-продажу гаража від 20 квітня 2018 року, укладеного між відповідачами, суперечить як моральним засадам суспільства, які знайшли своє нормативне закріплення у Конституції України та інших законах, так і вимогам ЦК України.

Ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 08 лютого 2019 року відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 26 лютого 2019 року заяву позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_5 , ОСОБА_4 про визнання правочину недійсним задоволено частково, з метою забезпечення позовних вимог ОСОБА_1 заборонено відчуження гаражу № НОМЕР_1 , що розташований в обслуговуючому кооперативі «Автогаражний кооператив «Супутник» по вул. Краснопільська, буд.19Г у м. Дніпро та зареєстрований на праві власності за ОСОБА_4 . У задоволенні заяви в іншій частині відмовлено.

11 березня 2019 року на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, у якому представник відповідачів зазначає, що 20 квітня 2018 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 укладено договір купівлі-продажу гаража № НОМЕР_1 по вул. Краснопільська, що знаходиться за адресою: м. Дніпро, автогаражний кооператив «Супутник». Позивач не є стороною договору, дійсність якого оспорюється в суді, інше позивачем не доведено та ґрунтується виключно на припущеннях позивача. Також позивач не є заінтересованою особою, права та інтереси якої порушено вчиненням оспорюваного правочину, у зв`язку з чим він не має права заявляти вимоги про визнання вказаного правочину недійсним. Вказує, що відповідач ОСОБА_5 жодних договорів купівлі-продажу з позивачем на відчуження належного йому на праві власності майна не укладав, що підтверджується в тому числі Висновком експерта №2930-17 від 09 жовтня 2017 року, наданого за результатами судової почеркознавчої експертизи по справі №204/1424/17, згідно якого підписи в договорі купівлі-продажу гаража від 18 липня 2016 року та в розписці від 18 липня 2016 року виконані іншою особою, а не ОСОБА_5 . Також позивачу відомо, що договір відчуження нерухомого майна підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації, недодержання сторонами форми договору, встановленої законом, має наслідком його нікчемність, такий договір вважається неукладеним в силу закону. Представник відповідачів вважає, що договір купівлі-продажу гаража від 18 липня 2016 року, на який посилається позивач як на підставу для оспорювання дійсності договору купівлі-продажу гаража від 20 квітня 2018 року, є нікчемним та неукладеним в силу закону. Укладений між сторонами оспорюваний договір купівлі-продажу гаража від 20 квітня 2018 року за своїм змістом та формою повністю відповідає вимогам, встановленим ч.ч.1-3, 5, 6 ст. 203 ЦК України, у зв`язку з чим позовні вимоги про визнання правочину недійсним є такими, що задоволенню не підлягають.

Ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 06 листопада 2019 року провадження у справі зупинено до закінчення шестимісячного строку для прийняття спадщини спадкоємцями померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 .

Ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 24 липня 2020 року провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_5 , ОСОБА_4 про визнання правочину недійсним поновлено.

Ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 24 вересня 2020 року залучено правонаступника відповідача ОСОБА_5 Дніпровську міську раду до розгляду цивільної справи.

Позивач та представник позивача ОСОБА_2 позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача ОСОБА_4 адвокат Вакула І.В. просила відмовити у задоволенні позову, посилаючись на обставини викладені у відзиві.

Представник відповідача Дніпровської міської ради Кишковар Н.А. просила відмовити у задоволенні позову, оскільки спірний договір укладений в належній формі, на відмінну від договору на який посилається позивач, що укладений між нею та ОСОБА_5 , та який є нікчемним. Крім того, представник відповідача Дніпровської міської ради Кишковар Н.А. зазначила, що Дніпровська міська рада не є належним відповідачем у справі.

Вислухавши учасників справи, дослідивши докази в їх сукупності, судом встановлені наступні фактичні обставини.

20 квітня 2018 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 укладено договір купівлі-продажу гаража, який посвідчено приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу. Відповідно до умов даного правочину ОСОБА_5 передав у власність гараж АДРЕСА_1 , «Супутник» автогаражний кооператив, а ОСОБА_4 прийняв цей гараж і оплатив його вартість за ціною, що передбачено договором (а.с.8-9).

Право власності відповідача ОСОБА_4 на вищезазначений гараж також підтверджується копією Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, наявною в матеріалах справи (а.с.10,41).

Позивач пред`являючи даний позов до суду посилається на укладений 18 липня 2016 року в простій письмовій формі між нею та ОСОБА_5 договір купівлі-продажу гаража, відповідно до умов якого ОСОБА_5 зобов`язався передати у власність, а позивач зобов`язався прийняти та оплатити відповідно до умов даного договору гараж № НОМЕР_1 , який знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , автогаражний кооператив «Супутник» (а.с.11-12).

Пунктом 7 вказаного договору купівлі-продажу гаража від 18 липня 2016 року передбачено, що покупець набуває право власності на гараж тільки після повної оплати вартості гаража продавцю, яка відповідно до п. 4 складає 48300 грн. Також позивачем надано суду копію розписки, згідно якої ОСОБА_5 отримав від позивача грошові кошти у розмірі 48300 грн за продаж гаража в автогаражному кооперативі «Супутник» №143 по вул.Краснопільська, 19г (а.с.13).

Протоколом правління кооперативу членів «Автогаражного кооперативу «Супутник» №2507-16 від 25 липня 2016 року вирішено включити та затвердити позивача в списках ГК, гараж № НОМЕР_1 (а.с.19).

Вирішуючи позовні вимоги, суд виходить з наступного.

За змістом статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема договори та інші правочини, інші юридичні факти.

Згідно частини першої статті 15, частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити, які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права.

Згідно із частиною першою статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін (частина четверта цієї ж статті).

Частиною третьою статті 203 ЦК України передбачено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Порушення вимог законодавства щодо волевиявлення учасника правочину є підставою для визнання його недійсним у силу припису частини першої статті 215 ЦК України, а також із застосуванням спеціальних правил про правочини, вчинені з дефектом волевиявлення під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості, тяжкої обставини.

Як у частині першій статті 215 ЦК України, так і у статтях 229-233 ЦК України, йдеться про недійсність вчинених правочинів, тобто у випадках, коли існує зовнішній прояв волевиявлення учасника правочину, вчинений ним у належній формі (зокрема, шляхом вчинення підпису на паперовому носії), що, однак, не відповідає фактичній внутрішній волі цього учасника правочину.

У тому ж випадку, коли сторона не виявляла свою волю до вчинення правочину, до набуття обумовлених ним цивільних прав та обов`язків правочин є таким, що не вчинений, права та обов`язки за таким правочином особою не набуті, а правовідносини за ним не виникли.

За частиною першою статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Стаття 207 ЦК України встановлює загальні вимоги до письмової форми правочину. Так, на підставі частини першої цієї статті правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Згідно із частиною першою статті 627 ЦК України і відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (частина перша статті 638 ЦК України).

Частиною третьою статті 640 ЦК України передбачено, що договір, що підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним з дня такого посвідчення.

За правилами статті 657 ЦК України, договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі.

Підстави для визнання правочину укладеного 20 квітня 2018 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 недійсним в судовому засіданні не знайшли свого підтвердження.

Позивач як на підставу задоволення пред`явлених позовних вимог посилається на укладений 18 липня 2016 року між нею та ОСОБА_5 в простій письмовій формі договір купівлі-продажу гаража № НОМЕР_1 , що знаходиться в обслуговуючому кооперативі «Автогаражний кооператив «Супутник» по вул. Краснопільська, 19 «Г» у м. Дніпро. Проте, договір купівлі-продажу, який укладено з порушеннями норм статті 657 ЦК України, не може впливати на укладення 20 квітня 2018 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 спірного договору купівлі-продажу, який укладено в належній формі та на його підставі за відповідачем ОСОБА_4 було проведено державну реєстрацію права власності на нерухомість.

Згідно норм частини першої статті 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Відповідно до ст.ст.12,81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

З огляду на викладене, позивачем не надано суду належних та допустимих доказів, які б свідчили про недійсність спірного правочину, а тому у задоволенні позову слід відмовити у повному обсязі.

Доводи позивача з приводу того, що спірний правочин підлягає бути визнаним недійним через те, що: відповідачам було відомо, що на час укладення спірного правочину у провадженні Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська перебувала цивільна справа №204/1424/17 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_5 про визнання права на володіння чужим майном; ціна гаражу в спірному договорі на думку позивача була занижена; позивача 25 липня 2016 року було включено та затверджено в списках «Автогаражного кооперативу «Супутник», висновків суду не спростовують та не доводить, що спірний договір є недійсним.

Підстав вважати, що зміст спірного правочину суперечить моральним засадам суспільства, в судовому засіданні також не встановлено.

Оскільки у задоволенні позовних вимог відмовлено, понесені позивачем судові витрати на підставі ст. 141 ЦПК України розподілу між сторонами не підлягають.

Відповідно до ч. 9 ст. 158 ЦПК України, у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову.

Оскільки позивачу повністю відмовлено у задоволенні позову, суд вважає необхідним на виконання ч. 9 ст. 158 ЦПК України скасувати заходи забезпечення позову, застосовані ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 26 лютого 2019 року, та зняти заборону відчуження гаражу № НОМЕР_1 , що розташований в обслуговуючому кооперативі «Автогаражний кооператив «Супутник» по вул. Краснопільська, буд.19Г у м. Дніпро та зареєстрований на праві власності за ОСОБА_4 .

Керуючись ст.ст.12, 13, 81, 89, 141, 264 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Дніпровської міської ради, ОСОБА_4 про визнання правочину недійсним відмовити повністю.

Скасувати заходи забезпечення позову, застосовані ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 26 лютого 2019 року, у виді заборони відчуження гаражу № НОМЕР_1 , що розташований в обслуговуючому кооперативі «Автогаражний кооператив «Супутник» по вул. Краснопільська, буд.19Г у м. Дніпро та зареєстрований на праві власності за ОСОБА_4 .

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду або через Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська. Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Відповідач Дніпровська міська рада, місцезнаходження: м. Дніпро, просп. Дмитра Яворницького, буд. 75, ідентифікаційний код 26510514.

Відповідач ОСОБА_4 , місце проживання: АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_3 .

Повне рішення складено 29 січня 2021 року.

Головуючий: