ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 листопада 2021 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Барильської А.П.,

суддів: Бондар Я.М., Зубакової В.П.,

сторони

позивач: ОСОБА_1

відповідач: Акціонерне товариство «Українська залізниця»

розглянувши у спрощеному позовному провадженні, у порядку ч. 13 ст. 7, ч.1 ст. 369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами апеляційну скаргу ОСОБА_2 , який діє в інтересах та від імені ОСОБА_1 на рішення Центрально - Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 21 жовтня 2021 року, яке постановлено суддею Бутенко М.В. в м. Кривому Розі Дніпропетровської відомості щодо дати складання повного тексту рішення суду матеріали справи не містять, -

В С Т А Н О В И В:

В липні 2021 року ОСОБА_1 звернулася з позовом до Акціонерного товариства «Українська залізниця» (далі АТ «Українська залізниця») і просила стягнути у відшкодування моральної шкоди 60 000 грн. у зв`язку з ушкодженням здоров`я, посилаючись на те, що з нею 30 травня 2003 року стався нещасний випадок на виробництві відповідача. Висновком МСЕК від 29 березня 2006 року позивачу первинно встановлено 10% втрати професійної працездатності. При повторному переогляді висновком МСЕК від 25 квітня 2007 року позивачу повторно встановлено 10% втрати професійної працездатності. При наступних переоглядах висновками МСЕК від 25 березня 2009 року, 30 березня 2011 року, 27 березня 2013 року та 08 квітня 2015 року позивачу повторно встановлено 10% втрати професійної працездатності. Висновком МСЕК від 17 травня 2017 року позивачу повторно встановлено 10% втрати професійної працездатності, безстроково.

Рішенням Центрально - Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 21 жовтня 2021 року позов задоволено частково.

Стягнуто з АТ «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 у відшкодування моральної шкоди 30 000 грн. без утримання податку з доходів з фізичних та на користь держави стягнуто судовий збір у сумі 908 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі представник позивача ОСОБА_2 , просить змінити рішення суду в частині розміру стягнутої судом моральної шкоди, задовольнивши позовні вимоги позивача у повному обсязі.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги апелянт вказує на те, що визначений судом розмір моральної шкоди є значно заниженим, таким, що не відповідає роз`ясненням, що містяться у Постанові Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної шкоди».

На думку апелянта судом не взято до уваги, що у зв`язку з нещасним випадком позивачу завдано травми, які призвели до необхідності проходження тривалого медичного лікування, оглядів експертних комісій, що призвело до істотної зміни звичного способу життя, суттєвого зниження життєвої діяльності, стало причиною нераціональної втрати життєвого часу та енергії, супроводжувалось больовими відчуттями та дискомфортом. Позивач позбавлена в значній мірі можливості працювати, реалізовувати свої наміри в професійній сфері, реалізовувати свої звички та бажання, тому змушена залучати додаткові зусилля та ресурси для організації свого життя.

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, з наступних підстав.

Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що позивач, перебуваючи в трудових відносинах з відповідачем на посаді приймально здавальника вантажу та багажу Криворізької дирекції залізничних перевезень Державного підприємства «Придніпровська залізниця», правонаступником якого є АТ «Українська залізниця», 30 травня 2003 року, здійснюючі проведення комерційного огляду маршруту 10-ої колії станції «Допоміжна», у зв`язку з тим, що по службовому маршруту був розсипаний агломерат нога позивача ковзнула, вона втратила рівновагу та впала на праве коліно, внаслідок чого отримала закрите пошкодження медіальної бокової зв`язки правого колінного суглобу, гемартроз (а.с. 20-25).

Згідно п. 7 Акту №1 про нещасний випадок на виробництві від 24 червня 2003 року, причиною нещасного випадку є наявність по маршруту службового проходу розсипаного агломерату та необачність потерпілої (а.с. 21).

Відповідно до п. 10 Акту, особи, які допустили порушення законодавства про охорону праці є заступник начальника станції «Кривий Ріг» з вантажної роботи ОСОБА_3 , який порушив п.1.4.2. Посадової Інструкції №23 від 21 березня 2003 року.

Висновком МСЕК від 29 березня 2006 року позивачу первинно встановлено 10% втрати професійної працездатності (а.с. 13).

При повторному переогляді висновком МСЕК від 25 квітня 2007 року позивачу повторно встановлено 10% втрати професійної працездатності (а.с. 14).

При наступних переоглядах висновками МСЕК від 25 березня 2009 року, 30 березня 2011 року, 27 березня 2013 року та 08 квітня 2015 року позивачу повторно встановлено 10% втрати професійної працездатності (а.с. 15-18).

Висновком МСЕК від 17 травня 2017 року позивачу повторно встановлено 10% втрати професійної працездатності, безстроково (а.с. 19).

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог позивача, суд першої інстанції керувався вимогами ст. 153, ч. 1 ст. 237-1 КЗпП України й виходив з обов`язку відповідача відшкодувати на користь позивача спричинену йому моральну шкоду у зв`язку з отриманою виробничою травмою.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо наявності правових підстав для відшкодування моральної шкоди та з визначеним судом розміром моральної шкоди, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України, забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Частиною першої ст. 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

У пункті 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Згідно рішення Конституційного Суду України від 27.01.2004 року, моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні та фізичні страждання.

Суд, на підставі медичних документів про лікування позивача у зв`язку з отриманою на виробництві травмою, правильно визнав, що позивачу була заподіяна моральна шкода, так як вона переносить фізичний біль, зазнала порушення свого звичайного способу життя і вимушена витрачати свої сили на організацію свого життя, внаслідок чого переносить моральні страждання.

Зазначений висновок суду першої інстанції є обґрунтованим, відповідає вимогам діючого законодавства, обставинам справи та узгоджується з роз`ясненнями, наданими у Постанові Пленуму Верховного Суду України в п. 13 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4 з подальшими змінами та доповненнями.

За таких обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для стягнення моральної шкоди.

Колегія суддів погоджується із визначеним судом першої інстанції розміром відшкодування моральної шкоди, стягнутої з відповідача на користь позивача, який визначено ним, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, відповідно до п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди № 4 від 31.03.1995 року, з подальшими змінами, яким передбачено, що розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховано характер виробничої травми, стан здоров`я потерпілої, тяжкість вимушених змін у її життєвих стосунках, зважаючи на встановлення ступеню втрати професійної працездатності безстроково.

Суд, на підставі медичних документів про лікування позивача у зв`язку з виробничою травмою, правильно визнав, що позивачу була заподіяна моральна шкода, так як порушено та порушуються її нормальні життєві зв`язки та завдано травми, які призвели до необхідності проходження тривалого медичного лікування, оглядів експертних комісій, що призвело до істотної зміни звичного способу життя, суттєвого зниження життєвої діяльності, стало причиною нераціональної втрати життєвого часу та енергії, супроводжувалось больовими відчуттями та дискомфортом. Позивач позбавлена в значній мірі можливості працювати, реалізовувати свої наміри в професійній сфері, реалізовувати свої звички та бажання, тому змушена залучати додаткові зусилля та ресурси для організації свого життя.

Зазначений висновок суду першої інстанції є обґрунтованим, відповідає вимогам діючого законодавства, обставинам справи та узгоджується з роз`ясненнями, наданими Пленумом Верховного Суду України в п. 13 Постанови «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4 з подальшими змінами та доповненнями.

У зв`язку з чим, доводи апеляційної скарги представника позивача про необґрунтованість розміру моральної шкоди, колегія суддів вважає безпідставними з вищенаведених підстав.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду відповідає вимогам матеріального та процесуального права, тому апеляційні скарги підлягають залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 374,375,381,382 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , який діє в інтересах та від імені ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Центрально - Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 21 жовтня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 29 листопада 2021 року.

Головуючий:

Судді: