Справа № 154/1962/20 Головуючий у 1 інстанції: Лященко О. В.
Провадження № 22-ц/802/35/21 Категорія: 42 Доповідач: Осіпук В. В.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 січня 2021 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Осіпука В. В.,

суддів - Матвійчук Л. В., Федонюк С. Ю.,

з участю секретаря судового засідання Опейди В. О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Гоуфінгоу» та Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитна установа «Європейська кредитна група» про визнання недійсними кредитних договорів про надання фінансового кредиту, за апеляційною скаргою відповідачів Товариства з обмеженою відповідальністю «Гоуфінгоу», Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитна установа «Європейська кредитна група» на рішення Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 05 жовтня 2020 року,

В С Т А Н О В И В :

У липні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду із зазначеним позовом.

Покликалася на ті обставини, що в грудні 2019 року з телефонних розмов з особами, які назвалися представниками відповідачів їй стало відомо, що невідомими особами, які незаконно заволоділи її персональними даними 16 жовтня 2019 року, від її імені було оформлено на веб-ресурсах відповідачів - фінансових установ ТзОВ «Гоунфінгоу» та ТзОВ «Кредитна установа «Європейська кредитна група» кредитні договори.

Так 16 жовтня 2019 року на веб-сайті фінансової установи ТзОВ «Гоунфінгоу» було укладено договір про надання фінансового кредиту №/150204 на суму 8000 грн, і в той же день на веб-сайті фінансової установи ТзОВ «Кредитна установа «Європейська кредитна група» від її імені було укладено договір № /407558 на суму 4000 грн.

Також позивач вказувала, що зазначені вище грошові кошти були скеровані двома відповідачами на невідому їй платіжну картку, до якої вона не має ніякого відношення і доступу. Ці кошти нею отримані не були. Зокрема, грошові кошти в сумі 8000 гривень були скеровані ТзОВ «Гоунфінгоу» на картку, зазначену в договорі за № 5168-74ХХ- ХХХХ-1440, а грошові кошти в сумі 4000 гривень були скеровані ТзОВ «Кредитна установа «Європейська кредитна група», як зазначено в договорі, на карту № НОМЕР_1 . Повний номер цієї картки та прізвище ім`я по батькові її власника, їй не відомі.

Крім того вказувала, що оскільки згоду на укладання будь-яких правочинів, в тому числі кредитних договорів із відповідачами вона не давала, грошових коштів від відповідачів не отримувала, то звернулася із відповідною заявою про вчинення кримінального правопорушення до Володимир-Волинського ВП ГУНП у Волинській області. Відомості про вчинення кримінального правопорушення за ч.1 ст. 190 КК України, були внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 31.12.2019 р. у кримінальному провадженні №0000899, а її визнано потерпілою особою та відібрано пояснення щодо цієї події.

Враховуючи наведене та покликаючись на те, що укладення двох вищевказаних договорів від 16 жовтня 2019 року, які вона не підписувала ні у звичайному ні у цифровому вигляді, відбувалося поза її волею, просила суд визнати недійсними: договір про надання фінансового кредиту №/150204 від 16.10.2019 року в сумі 8000 гривень, укладений між нею та ТзОВ «Гоунфінгоу»; договір про надання фінансового кредиту №/407558, в сумі 4000 гривень, укладений 16.10.2019 між нею та ТзОВ «Кредитна установа «Європейська кредитна група», та стягнути з відповідачів понесені нею судові витрати.

Рішенням Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 05 жовтня 2020 року позов ОСОБА_1 задоволено, визнано недійсним договір про надання фінансового кредиту №/150204 від 16.10.2019 року в сумі 8000 гривень, укладений між ТзОВ «Гоунфінгоу» і ОСОБА_1 , та визнано недійсним договір про надання фінансового кредиту №/407558, в сумі 4000 гривень, укладений 16.10.2019 між ТзОВ «Кредитна установа «Європейська кредитна група» і ОСОБА_1 .

Стягнуто з кожного з відповідачів в користь держави по 840 грн. 80 коп. судового збору.

Не погоджуючись із рішенням суду, відповідачі ТзОВ «Гоунфінгоу» та ТзОВ «Кредитна установа «Європейська кредитна група» подали апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просили рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що ухвалюючи оскаржуване рішення суд першої інстанції не повно з`ясував усі фактичні обставини справи, зробив невірну правову оцінку наявним в матеріалах справи доказам, та дійшов помилкового висновку про підставність вимог позивача і як наслідок прийняв рішення, яке не відповідає фактичним обставинам справи, є незаконним та необґрунтованим.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач ОСОБА_1 , вважаючи оскаржуване рішення суду вірним та законним, прийнятим судом з додержанням норм матеріального та процесуального права, просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а судове рішення без змін.

Оскільки учасники справи, будучи належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, про що свідчать відмітки поштових відділень з місць їх знаходження, проживання, не з`явились в судове засідання і жоден з них не подав клопотання про відкладення справи, то колегія суддів ухвалила розгляд справи провести без участі сторін спору.

Дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з таких підстав.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що оспорювані кредитні договори за допомогою електронного підпису позивачем не підписувались. Інших даних щодо укладення між сторонами вказаних договорів у встановленій законом формі судом не встановлено. Відсутні також докази отримання саме позивачем коштів згідно кредитних угод та скерування на її картковий рахунок цих коштів, що у свою чергу є підставою для визнання таких договорів недійсними.

Проте, погодитися з такими висновками суду не можна.

Встановлено, що 16 жовтня 2019 року на веб-сайті фінансової установи ТзОВ «Гоунфінгоу» від імені позивача ОСОБА_1 було укладено договір про надання фінансового кредиту №/150204 на суму 8000 гривень, на умовах строковості, зворотності, платності.

Того ж самого дня, 16 жовтня 2019 року на веб-сайті фінансової установи ТзОВ «Кредитна установа «Європейська кредитна група» від імені ОСОБА_1 укладено договір №/407558 на суму 4000 грн.

Вказані договори містять вичерпний перелік ідентифікуючої інформації, яка стосується позивача ОСОБА_1 , а саме: паспортні дані, реєстраційний номер облікової картки платника податків, зареєстроване та фактичне місце проживання, особистий номер мобільного телефону.

Також під час оформлення замовлення, що здійснюється на веб-сайтах відповідачів до підписання вказаних спірних договорів, були вказані і інші ідентифікуючи особисті дані належні позивачу ОСОБА_1 , а саме у замовленні було вказано місце її роботи, посада, розмір заробітної плати, робочий телефон, телефони її рідних, а також особистий номер мобільного телефону, який позивач особисто вказала у позовній заяві.

Кошти нараховані за вказаними оспорюваними договорами, а саме за договором з ТзОВ «Гоунфінгоу» в сумі 8000 грн та за договором з ТзОВ «Кредитна установа «Європейська кредитна група» в сумі 4000 гривень були перераховані на платіжну картку, № НОМЕР_1 зазначену в цих договорах, як таку, що належить позивачу і видану у АТ КБ «ПриватБанк» на ім`я ОСОБА_1 .

Відповідно до наявних в матеріалах справи інформаційних довідок ТзОВ «Платежі онлайн» №71/07 та 73/07 від 15 липня 2019 року, транзакції «виплата» на суму 8000 грн та 4000 грн на картку НОМЕР_1 , яка вказана при заповненні заявки на кредит у спірних договорах, були проведені успішно (т. 1 а.с. 72, 104, т. 2 а.с. 25, 98).

Крім того встановлено, що згідно довідки АТ КБ «ПриватБанк», наданої на вимогу позивача ОСОБА_1 , у даній банківській установі нею неодноразово відкривались банківські рахунки та видавались картки частина з яких є діючими, щодо закритих банківських карток інформація відсутня (т. 1, а.с. 32).

Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, визначені статтею 203 ЦК України.

Так, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (частина третя статті 215 ЦК України).

У статті 3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Частиною п`ятою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.

Положеннями статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Згідно з частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.

Стаття 652 ЦК України дає визначення, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

З урахуванням викладеного слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України).

Важливо, щоб електронний договір включав всі істотні умови для відповідного виду договору, інакше він може бути визнаний неукладеним або недійсним, у зв`язку з недодержанням письмової форми в силу прямої вказівки закону.

У силу частини першої статті 638 ЦК України договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Важливо розуміти в якому конкретному випадку потрібно створювати електронний договір у вигляді окремого електронного документа, а коли досить висловити свою волю за допомогою засобів електронної комунікації.

Метою підписання договору є необхідність ідентифікації підписанта, підтвердження згоди підписанта з умовами договору, а також підтвердження цілісності даних в електронній формі.

Якщо є електронна форма договору, то і підписувати його потрібно електронним підписом.

Відповідно до частини першої статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» моментом підписання електронної правової угоди є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання коштів електронного цифрового підпису всіма сторонами електронної правової угоди; електронний підпис одноразовим ідентифікатором, визначеними цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) при письмовій згоді сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Не кожна електронна правова угода вимагає створення окремого електронного договору у вигляді окремого електронного документа. Електронний договір можна укласти в спрощеній формі, а можна класично - у вигляді окремого документа.

Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору.

Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом.

При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення.

Як вбачається з матеріалів справи спірні договори укладені між позивачем ОСОБА_1 та відповідачами ТзОВ «Гоунфінгоу» і ТзОВ «Кредитна установа «Європейська кредитна група» були підписані електронним підписом - одноразовим ідентифікатором надісланим у вигляді пароля (коду) на телефонний номер зазначений у формі заявці, який належить позивачу і вказаний нею як засіб зв`язку у позовній заяві.

За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною другою статті 78 ЦПК України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що оспорювані договори про надання фінансового кредиту підписані позивачем ОСОБА_1 за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора, отриманого на її особистий мобільний телефон, і це підтверджується належними та допустимими доказами та свідчить про укладання між сторонами спірних правочинів. Крім того варто зазначити, що без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитні договори між позивачем та відповідачами не були би укладені, що спростовує доводи позивача про їх недійсність.

Крім того апеляційний суд звертає увагу й на непослідовність позиції позивача, яка одночасно заявляла, що договори нею не укладалися, що кошти їй не передавались і одночасно просить визнати ці ж договори недійсними. Але недійсним можна визнати лише укладений договір.

За наведених обставин та з урахуванням вимог п. п. 1, 3 ч. 1 ст. 376 ЦПК України рішення суду першої інстанції, на думку колегії суддів, як таке, що ухвалене без повного з`ясування обставин справи, та допущенням невідповідності викладених у рішенні суду висновків обставинам справи, підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Керуючись статтями 374, 376, 381 - 384, 389-390 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу відповідачів Товариства з обмеженою відповідальністю «Гоуфінгоу», Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитна установа «Європейська кредитна група» задовольнити.

Рішення Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 05 жовтня 2020 року скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Гоуфінгоу» та Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитна установа «Європейська кредитна група» про визнання недійсними кредитних договорів про надання фінансового кредиту відмовити.

Компенсувати відповідачу Товариству з обмеженою відповідальністю «Гоуфінгоу» за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів, сплачений за подання апеляційної скарги судовий збір у розмірі 1152 грн. (одну тисячу сто п`ятдесят дві) грн 60 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку упродовж тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий

Судді