Справа № 212/4292/21
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
22 листопада 2021 року м. Кривий Ріг
Жовтневий районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі: головуючого - судді Дехти Р.В., секретаря судового засідання Колісник К.Е., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Кривий Ріг, в порядку ч.2 ст.247 ЦПК України, за відсутності осіб, які беруть участь у справі та без фіксації судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні спільним частковим майном квартирою шляхом визначення порядку користування майном, -
25 травня 2021 року позивачка ОСОБА_1 звернулася до Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області з позовом до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні спільним частковим майном квартирою шляхом визначення порядку користування майном. В обґрунтування позову зазначає, що відповідач у справі є її рідним братом і після смерті їх матері сторони успадкували в рівних частинах спадкове майно по Ѕ квартири АДРЕСА_1 . Позивачка постійно мешкає у зазначеній квартирі, а відповідач отримавши свідоцтво про право на спадщину з 1995 року не мешкає у квартирі , стосунків з ОСОБА_1 не підтримує, участі в утриманні спільного майна не приймає що завдає позивачці додаткових витрат оскільки на ім`я відповідача нараховуються відповідні комунальні послуги . Здійснити розподіл фінансового рахунку добровільно відповідач не має наміру що й слугувало підставою для звернення до суду із цією заявою. На підставі зазначеного ОСОБА_1 просить суд усунути перешкоди у користуванні майном шляхом визначення порядку користування житловою нерухомістю, виділивши в користування ОСОБА_1 , окремі кімнати площею 17,1 кв.м. + 10,0 кв.метри, виділивши в користування ОСОБА_2 окремі кімнати площею 12.5 кв.м (з лоджією) + 9,40 кв. метрів, в квартирі АДРЕСА_1 , залишивши в спільному користуванні приміщення ванної кімнати, вбиральні, кухні та коридору, та відкрити житлово комунальними організаціями окремих фінансово особових рахунків для сплати платежів.
Ухвалою Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області 19.07.2021 року відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження.
Підготовче судове засідання призначено на 24.09.2021 року, яке було відкладено на 22.10.2021 року.
Ухвалою суду від 22.10.2021 року закрито підготовче судове засідання та справу призначено до судового розгляду на 22.11.2021 року.
Позивачка ОСОБА_1 до суду не з`явилась , надала письмову заяву про розгляд справи за її відсутністю, позовні вимоги підтримала.
Відповідач ОСОБА_2 до суду не з`явився , про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином , про причини неявки суду не повідомив, письмового відзиву на позов не надав.
Суд, дослідивши матеріали справи та письмові докази, приходить до наступних висновків.
Судом встановлено, що позивачу ОСОБА_1 та відповідачу ОСОБА_2 на праві спільної часткової власності у розмірі по Ѕ частині кожному в порядку спадкування належить квартира АДРЕСА_1 . Зазначені обставини встановлені у рішення Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 23.10.2007 , яке набрало законної сили 13.11.2007 та підтверджені витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно КП ДОР «Криворізьке бюро технічної інвентаризації ».
Як зазначає позивач, на даний час співвласники квартири не можуть дійти згоди щодо користування квартирою та оплати комунальних послуг.
Згідно ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належать особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно.
Частиною 1 ст. 357 ЦК України визначено, що частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом.
Статтею 356 визначено розуміння права спільної часткової власності де зазначено , що власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.
Відповідно до роз`яснень, що містяться у п. 14 Постанови Пленуму Верховного Суду України « Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» № 20 від 22 грудня 1995 року квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов.
Відповідно до статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.
Ця норма свідчить про те, що первинне значення у врегулюванні відносин між співвласниками має домовленість. Очевидним є те, що рішення суду не може підмінити собою їх домовленість. Водночас, при виникненні конфліктної ситуації, яка унеможливлює добровільне встановлення порядку користування спільним майном між співвласниками, такий порядок користування може встановити суд.
При здійсненні права власності співвласниками щодо спільного майна потрібно враховувати правову природу такої власності, адже співвласникам належить так звана ідеальна частка у праві власності на спільне майно, яка є абстрактним вираженням співвідношення в обсязі прав співвласників спільної власності. Отже,кожному з них належить не частка у спільному майні, а частка у праві власності на це майно. Визнання за кожним зі співвласників права на конкретну частину майна в натурі спричинить припинення спільної власності. Поняття ж реальної частки використовується при поділі спільного майна в натурі в разі припинення його спільного правового режиму, а також може застосовуватися відповідно до частини третьої статті 358 ЦК України при встановленні співвласниками порядку користування спільним майном в натурі згідно з розмірами належних їм часток.
Таким чином, потрібно розмежовувати порядок поділу спільної власності з метою припинення такого її режиму і порядок встановлення користування спільним майном.
Оскільки спірні правовідносини не стосуються розподілу майна для припинення права спільної часткової власності і такий правовий режим зберігається, суд виділяє в користування сторонам спору в натурі частки, адекватні розміру їх часток у праві власності на спільне майно. При цьому допускається можливість відійти в незначних обсягах від відповідності реальних часток ідеальним у зв`язку з неможливістю забезпечити їх точну відповідність. Таке рішення не змінює розміру часток співвласників у праві власності на спільне майно, не порушує їх прав як власників. Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 17.02.2016 року № 6-1500 цс 15.
Позивач ОСОБА_1 просить суд виділити їй у користування окремі кімнати площею 17,1 кв.м. та 10,0 кв.м. , при цьому відповідачу ОСОБА_2 просить виділити житлові кімнати площею 12,5 кв.м. (з лоджією) та 9,40 кв.м. залишивши у спільному користуванні приміщенні кухні , ванної кімнати , вбиральні , та коридору.
Згідно технічного паспорту, що міститься в матеріалах справи квартира АДРЕСА_1 складається з чотирьох кімнат житловою площею 49,0 кв.м., у тому числі 1-а кімната площею 12,5 кв.м., 2-а кімната площею 9,40 кв.м, третя кімната 10.0 кв.м. , четверта кімната 17.1 кв.м. , кухні площею 8,9 кв.м., вбиральні площею 0,9 кв.м., ванної кімнати площею 2,4 кв.м., коридору 6,1 кв.м , та коридору 3,1 кв.м. , кладочок площею 0,3 кв.м. та 0,3 кв.м., лоджії 1,8 кв.м.
Для здійснення запропонованого позивачем варіанту порядку користування приміщення квартири з метою окремого користування житловими кімнатами проводити перепланування не потрібно оскільки всі кімнати в квартирі є окремими.
Враховуючи обставини спірних правовідносин, доцільним є виділення в окреме користування кожному із сторін окремих житлових кімнат для врегулювання спору між ними щодо користування спірною квартирою та оплати комунальних послуг, а інші приміщення залишити в їх спільному користуванні.
Суд зазначає, що запропонований позивачем варіант встановлення порядку користування вказаною квартирою є таким, що не обмежує права відповідача ОСОБА_2 як співвласника квартири.
На підставі викладеного, встановивши, що між учасниками справи існують конфліктні відносини з приводу користування квартирою, технічні характеристики квартири, яка в цілому складається з чотирьох окремих кімнат , суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 про встановлення порядку користування житловим приміщенням підлягають задоволенню у запропонованому нею варіанті.
Відповідно до ст.47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі рішення суду.
Статтею 41 Конституції України, статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до закону № 175/97-ЕР від 17 липня 1997 року « Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право свободи на безперешкодне користування своїм майном та закріплено право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Власникові, згідно із ст. 317 ЦК України, належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.
Статтею 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.
Згідно ч. 1ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Керуючись ст. ст. 10, 76, 83, 95, 133, 141, 259, 265 268 ЦПК України, суд
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні спільним частковим майном квартирою шляхом визначення порядку користування майном задовольнити повністю.
Визначити порядок користування житловою нерухомістю, виділивши в користування ОСОБА_1 , окремі кімнати площею 17,1 кв.м. + 10,0 кв. метри, виділивши в користування ОСОБА_2 окремі кімнати площею 12.5 кв.м (з лоджією) + 9,40 кв. метрів, в квартирі АДРЕСА_1 , залишивши в спільному користуванні приміщення ванної кімнати, вбиральні, кухні та коридору, що є підставою для відкриття житлово комунальними організаціями окремих фінансово особових рахунків для сплати платежів.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів шляхом подачі апеляційної скарги до Дніпровського апеляційного суду.
ПОЗИВАЧ: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ЄДРПОУ НОМЕР_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 .
ВІДПОВІДАЧ: ОСОБА_2 , 1971 року народження, останнє відоме місце реєстрації: АДРЕСА_2
Повний текст рішення буде складено 26.11.2021 року.
Суддя: Р. В. Дехта