Провадження № 2/947/662/21
Київський районний суд м. Одеси у складі:
головуючого судді Куриленко О.М.
за участю секретаря Баранової Ю.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування збитків, заподіяних забезпеченням позову,
03 лютого 2020 року в рамках вказаної справи судом винесено ухвалу про вжиття заходів забезпечення позову, якою накладено арешт на домоволодіння АДРЕСА_1 , що належить на праві власності позивачу.
28 лютого 2020 року позивач звернувся до суду із заявою про вжиття заходів зустрічного забезпечення, в якій просив суд застосувати заходи зустрічного забезпечення у вигляді грошової застави в розмірі 30 000 (тридцять тисяч) гривень.
05 березня 2020 року судом було постановлено ухвалу, якою застосовано заходи зустрічного забезпечення позову у вигляді грошової застави 30 000 (тридцять тисяч) гривень.
Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 14.09.2020 року у справі № 947/29816/19 позов ОСОБА_2 залишено без задоволення.

Позивач зазначає, що накладення арешту завдало йому шкоди, що полягає у безпідставному обмеженні його конституційних майнових прав як власника нерухомого майна, у тому числі в частині, що стосується неможливістю його продажу та іншого розпорядження.

Зазначає, що в процесі розгляду спраи № 947/29816/19 він мав бажання продати вищевказаний будинок, так як щодо нього знайшовся покупець, який сплатив позивачу завдаток в розмірі 183 750 (сто вісімдесят три тисячі сімсот п`ятдесят) гривень та підписав попередній договір від 27 січня 2020 року.

Позивач стверджує, що забезпечення позову зумовлювало перешкоди у подальшому продажу вищевказаного майна, та станом на теперішній час позивач втратив потенційного покупця, та змушений шукати нового.

Таким чином, позивач вказує, що забезпечення позову завдало йому реальні фінансові втрати та упущення вигоди, а також, через арешт майна, він втратив покупця, втратив реальний заробіток з продажу майна, був змушений повернути отриманий завдаток, а також ризикнув отримати санкції та штрафи за невиконання умов попереднього договору.

Вищевказані обставини і стали підставою для звернення до суду з даним позовом.

Ухвалою судді Київського районного суду м. Одеси від 10.11.2020 року було відкрито спрощене провадження по справі та призначено судове засідання.

26.01.2021 року представник позивача ОСОБА_1 ОСОБА_4 надав через канцелярію суду заяву про зупинення провадження у справі, в якій просив зупинити розгляд цивільної справи № 947/31495/20 до прийняття остаточного рішення у цивільній справі № 947/29816/19. Розглянути дану заяву про зупинення провадження за відсутності сторони позивача (пункт другий прохальної частини поданої заяви).

Ухвалою суду від 26.01.2021 року у задоволені вказаної заяви було відмовлено.

Крім того, в пункті третьому прохальної частини вказаної заяви представник позивача просив провести судове засідання, що призначено на 12 год. 00 хв. 26 січня 2021 року - за відсутності сторони позивача.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилась, про час та місце його проведення сповіщався належним чином, причини неявки суду не повідомив, заяв та клопотань про відкладення слухання справи від нього до суду не надходило.

Відповідно до частини 1 статті 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

При викладених обставинах суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідача, який сповіщений про розгляд справи належним чином, від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, ухваливши заочне рішення у справі, зі згодою представника позивача, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України, так як надані матеріали є повними і достатніми для розгляду справи у відсутності відповідача.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, 09 серпня 2018 року між позивачем та відповідачем було укладено договір іпотеки в забезпечення договору позики, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Бураковою О.І., зареєстрований в реєстрі за № 876, відповідно до якого позичальник - ОСОБА_2 передала в іпотеку, а позикодавець ОСОБА_1 прийняв в іпотеку наступне майно: житловий будинок з надвірними спорудами АДРЕСА_1 та земельну ділянку площею 0,999га , що розташована в АДРЕСА_1 .

Також судом встановлено, що в провадженні Київського районного суду м. Одеси перебувала цивільна справа № 947/29816/19 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , Приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Буракової Олександри Ігорівни, Товариства з обмеженою відповідальністю «Щастіє» про визнання правочинів недійсними, визнання дій нотаріуса неправомірними та скасування реєстрації прав на об`єкт нерухомого майна.

Ухвалою суду від 03 лютого 2020 року вжито заходи забезпечення позову шляхом накладання арешту на домоволодіння АДРЕСА_1 .

Ухвалою суду від 05.03.2020 року визначено ОСОБА_2 розмір зустрічного забезпечення 30 000 гривень та зобов`язано ОСОБА_2 внести вказану суму на депозитний рахунок суду.

Рішенням суду від 14.09.2020 року у справі № 947/29816/19 позов ОСОБА_2 залишено без задоволення.

З матеріалів справи вбачається, що з наданих ОСОБА_1 доказів не можливо встановити причини виникнення збитків, причинний зв`язок між виникненням збитків та вжиттям заходів забезпечення позову.

Обґрунтовуючи наявність збитків застосуванням заходів забезпечення позову, позивач повинен зазначати в своєму позові та доводити належними та допустимими доказами причинний зв`язок між діями із забезпечення позову та шкодою, що настала.

Вирішуючи питання по суті, суд бере до уваги, що суд, який розглядав заяву про забезпечення позову, повно та всебічно дослідив матеріали справи та вважав за доцільне вжиття таких заходів забезпечення з метою неутруднення виконання рішення суду в майбутньому. При цьому слід підкреслити, що заходи забезпечення позову були вжиті саме судом, який вважав їх вжиття доцільним, а не відповідачем.

Крім того, якщо позивач вважав, що до нього неправомірно і незаконно застосовано засіб забезпечення позову, то він мав можливість звернутися до суду на будь-якій стадії процесу з клопотання про скасування заходів забезпечення позову чи оскаржити винесену ухвалу в апеляційному порядку.

Разом з тим, твердження позивача у даній справі щодо того, що позовні вимоги ОСОБА_2 були заздалегіть безпідставними не можуть бути взяті до уваги, так як кожна особа має право звернутись до суду у разі порушення її прав та інтересів і лише суд під час перебування в нарадчій кімнаті може оцінити надані докази та позовні вимоги.

Відповідно до частин 1-3 статті 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є:1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Згідно вимог ст.159 ЦПК України, випадку закриття провадження або залишення позовної заяви без розгляду з інших, ніж зазначені у частині першій статті 155 цього Кодексу підстав або у випадку ухвалення рішення суду (третейського суду, міжнародного комерційного арбітражу) щодо повної або часткової відмови у задоволенні позову відповідач або інша особа, чиї права або охоронювані законом інтереси порушені внаслідок вжиття заходів забезпечення позову, має право на відшкодування збитків, заподіяних забезпеченням позову, за рахунок особи, за заявою якої такі заходи забезпечення позову вживалися.

У разі подання відповідного позову про відшкодування збитків, заподіяних забезпеченням позову, протягом двадцяти днів з моменту набрання законної сили судовим рішенням, зазначеним у частині першій цієї статті, відшкодування збитків, заподіяних вжиттям заходів забезпечення позову, здійснюється в першу чергу за рахунок коштів зустрічного забезпечення.

Досліджуючи матеріали справи, судом встановлено, що на підтвердження існування спричинених йому збитків, позивач надав попередній договір про намір купівлі-продажу об`єкта нерухомості від 27.01.2020 року, однак, будь-яких доказів наявності збитків, реальної упущеної вигоди, неможливості продати будинок за більш вигідною ціною, отримання штрафних санкцій тощо суду надано не було, що є безумовною підставою для відмови у задоволенні позову.

Згідно ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом . Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

У відповідності до ч.ч. 1-3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Відповідно до ст.. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами : письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Статтею 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування . Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Згідно ст.. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Частиною 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до п. 27 Постанови Пленуму ВСУ № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення.

Розглядаючи справу по суті суд бере до уваги, що позивач з клопотаннями про витребування та забезпечення доказів до суду не звертався, у зв`язку з чим, враховуючи диспозитивність процесу, справа розглядається за наявними у ній документами.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. (ст.5 Цивільного процесуального кодексу України)

Особа, права якої порушено, може скористатись не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. (ч.1 ст.13 Цивільного процесуального кодексу України)

Відповідно до частини другої ст.89 Цивільного процесуального кодексу України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування збитків, заподіяних забезпеченням позову є необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 4, 5, 12, 13, 76-81, 141, 259, 263-265, 268, 273, 280 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування збитків, заподіяних забезпеченням позову - відмовити в повному обсязі.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

У відповідності до п.п. 15.5) п.п.15 п. 1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, зокрема до Київського районного суду м. Одеси

Суддя Куриленко О. М.