Дата документу 23.11.2021 Справа № 334/6336/19
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №334/6336/19 Головуючий у 1 інстанції: Гнатюк О.М.
Провадження № 22-ц/807/3633/21 Суддя-доповідач: Дашковська А.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«23» листопада 2021 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Дашковської А.В.,

суддів: Кримської О.М.,

Кочеткової І.В.,

секретар: Волчанова І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу з апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Альфа-Банк» на рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 12 серпня 2021 року у справі за позовом Акціонерного товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа: Дніпровський відділ державної виконавчої служби м. Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, про звільнення з-під арешту нерухомого майна, та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Альфа-Банк», державного реєстратора Виконавчого комітету Широківської сільської ради Запорізького району Запорізької області Ільющенкова Сергія Олександровича, треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Дніпровський відділ державної виконавчої служби м. Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, про визнання незаконним рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, скасування запису про державну реєстрацію права власності, визнання зобов`язання за кредитним договором припиненими, припинення обтяження шляхом виключення з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про іпотеку та запису про обтяження,

ВСТАНОВИВ:

В серпні 2019 року АТ «Альфа-Банк» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа: Дніпровський відділ ДВС м. Запоріжжя ГТУЮ у Запорізькій області, про звільнення з-під арешту нерухомого майна.

В обґрунтування позовних вимог зазначило, що 22.04.2008 року ОСОБА_1 та ВАТ «Сведбанк» уклали кредитний договір № 0710/0408/55-013, за умовами якого відповідач отримав кошти в сумі 50 000 доларів США.

Також 22.04.2008 року укладено Іпотечний договір, відповідно до якого на забезпечення виконання основного зобов`язання, іпотекодавці ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 передали в іпотеку належне ним на праві власності майно, а саме двокімнатну квартиру, загальною площею 51,91 кв.м., житловою площею 30,5 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

25.05.2012 року між ПАТ «Сведбанк» та ПАТ «Дельта Банк» укладено договір купівлі-продажу прав вимоги, за умовами якого продавець погоджується продати (відступити) права вимоги та передати їх покупцю, а покупець цим погоджується купити права вимоги, прийняти їх і сплатити загальну купівельну ціну, права вимоги переходять від продавця до покупця, та обов`язки продавця передати права вимоги вважаються виконаними з моменту підписання Продавцем та покупцем Акту приймання-передачі Прав вимоги.

15.06.2012 року між ПАТ «Альфа Банк» та ПАТ «Дельта Банк» укладено Договір купівлі-продажу прав вимоги, згідно з умовами якого продавець погоджується продати права вимоги та передати їх покупцю, а покупець погоджується купити права вимоги, прийняти їх і сплатити загальну купівельну ціну, права вимоги переходять від продавця до покупця, та обов`язки передати права вимоги вважаються виконаними з моменту підписання продавцем та покупцем акту приймання-передачі прав вимоги.

Через систематичне невиконання боржником умов кредитного договору банком розпочато процедуру звернення стягнення на предмет іпотеки в позасудовому порядку.

Рішенням державного реєстратора Виконавчого комітету Широківської сільської ради Запорізького району Запорізької області Ільющенкова Є.О. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 08.07.2019 року право власності на об`єкт нерухомого майна - квартиру за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровано за Акціонерним товариством «Альфа-Банк».

Реалізувати вказане майно на даний час неможливо, оскільки Ленінським відділом державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції винесено постанову про арешт майна відповідача та оголошення заборони на його відчуження, якою накладено арешт на все нерухоме майно, чим порушено права банка як власника відповідного майна.

На підставі зазначеного просило звільнити з-під арешту нерухоме майно, яке належить AT «Альфа Банк», а саме двокімнатну квартиру, загальною площею 51,91 кв.м., житловою площею 30,5 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що накладений Ленінським відділом державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції, стягнути солідарно з відповідачів на користь банку судові витрати.

В грудні 2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду із зустрічним позовом до АТ «Альфа-Банк», державного реєстратора Виконавчого комітету Широківської сільської ради Запорізького району Запорізької області Ільющенкова С.О., треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Дніпровський відділ державної виконавчої служби м. Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області.

В обґрунтування зустрічних позовних вимог зазначила, що 22.04.2008 року між ВАТ «Сведбанк», правонаступником якого є АТ «Альфа-Банк», і позивачем був укладений кредитний договір № 0710/0408/55-013 про надання кредиту в розмірі 50 000 доларів США зі сплатою 11,90 % річних, на строк по 22.04.2018 року.

В забезпечення виконання зобов`язання по кредитному договору 22.04.2008 року між банком та нею ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було укладено іпотечний договір №0710/0408/55-013-Z-1, предметом іпотеки є нерухоме майно, а саме: квартира за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 51,91 кв. м, житловою площею 30,5 кв. м., що належить ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_4 на праві власності на підставі свідоцтва про право власності на житло № НОМЕР_1 від 17.09.2002 року, виданого Ленінською районною адміністрацією Запорізькою міською ради згідно з розпорядженням №2451 від 17.09.2002 року та зареєстрованого Запорізьким міжміським бюро технічної інвентаризації 16.10.2002 року за №261/37472.

Заочним рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 10.04.2013 року у цивільній справі № 0814/14820/2012 за позовом ПАТ «Альфа-Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет іпотеки, позов Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» задоволено. Заочне рішення набрало законної сили 22.04.2013 року.

21.01.2019 року старшим державним виконавцем Дніпровського відділу державної виконавчої служби міста Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області Сіваковою О.А. винесено постанову про закінчення виконавчого провадження за виконавчим листом № 0814/14820 від 19.06.2013 року, на виконання рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя про звернення стягнення на предмет іпотеки на користь ПАТ «Альфа Банк». Сума боргу за виконавчим документом, виконавчий збір та витрати сплачено в повному розмірі.

Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 10.07.2019 року, на підставі рішення Державного реєстратора Виконавчого комітету Широківської сільської ради Запорізького району Запорізької області Ільющенкова С.О. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 08.07.2019 року, індексний номер 47659185 було зареєстровано право власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 за АТ «Альфа-Банк».

Вважала, що, пред`явивши позовну заяву до Ленінського районного суду м. Запоріжжя про звернення стягнення на предмет іпотеки, кредитор змінив строк виконання основного зобов`язання. Зобов`язання за кредитним договором № 710/0408/55-013 від 22.04.2008 року є припиненим шляхом його виконання.

Отже, прийняття рішення про реєстрацію права власності на квартиру за АТ «Альфа Банк» від 08.07.2019 року фактично призвело до подвійного стягнення, оскільки за рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 10.04.2013 року, ухваленого на користь AT «Альфа Банк», було звернуто стягнення на предмет іпотеки та на підставі постанови від 21.01.2019 року закінчено виконавче провадження №50011055 у зв`язку з повним фактичним виконанням судовою рішення.

Посилаючись на не виконання державним реєстратором вимог ст.ст.2, 10, Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», пункту 57 Порядку державної реєстрації речових правна нерухоме майно та їх обтяжень, необізнаність щодо проведення процедури звернення стягнення на предмет іпотеки в позасудовому порядку, просила: визнати незаконним рішення державного реєстратора Виконавчого комітету Широківської сільської ради Запорізького району Запорізької області Ільющенкова Є.О. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 47659185 від 08.07.2019 року 09:32:23, на об`єкт нерухомого майна - квартиру за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 101), власник - Акціонерне товариство «Альфа-Банк», , країна реєстрації: Україна; скасувати запис: 47659185 від 08.07.2019 року про державну реєстрацію права власності Акціонерного товариства «Альфа-Банк», , на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 101); визнати зобов`язання за кредитним договором № 710/0408/55-013 від 22.04.2008 року, укладеним між ВАТ «Сведбанк», правонаступником якого є АТ «Альфа-Банк», і ОСОБА_1 припиненими; припинити обтяження в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно, Державному реєстрі Іпотек, Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна шляхом виключення з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про іпотеку, зареєстрованого 22.04.2008 року за № 32283093 та запису про обтяження, зареєстрованого 22.04.2008 року за № 32283198; стягнути з АТ «Альфа-Банк», державного реєстратора виконавчого комітету Широківської сільської ради Запорізького району Запорізької області Ільющенкова С.О. на її користь судові витрати.

Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 12 серпня 2021 року позов АТ «Альфа-Банк» залишено без задоволення.

Зустрічний позов ОСОБА_1 частково задоволено.

Визнано незаконним рішення державного реєстратора Виконавчого комітету Широківської сільської ради Запорізького району Запорізької області Ільющенкова С.О. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 47659185 від 08.07.2019 року 09:32:23, на об`єкт нерухомого майна - квартиру за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 101), власник - АТ «Альфа-Банк», , країна реєстрації: Україна.

Скасовано запис про державну реєстрацію права власності АТ «Альфа-Банк», , на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 101).

Припинено обтяження в Державному реєстрі речових прав па нерухоме майно та Реєстрі прав власності па нерухоме майно. Державному реєстрі Іпотек, Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна шляхом виключення з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про іпотеку, зареєстрованого 22.04.2008 року за №32283093 та запису про обтяження, зареєстрованого 22.04.2008 року за № 32283198.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з АТ «Альфа-Банк» на користь позивача судові витрати в розмірі 384,20 грн.

Стягнуто з державного реєстратора Виконавчого комітету Широківської сільської ради Запорізького району Запорізької області Ільющенкова С.О. на користь позивача судові витрати в розмірі 384,20 грн.

Скасовано захід забезпечення позову, а саме: накладений арешт на квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101, із забороною суб`єктам державної реєстрації прав на нерухоме майно вчиняти реєстраційні дії щодо вказаної квартири.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, АТ «Альфа-Банк» подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на те, що рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 10.04.2013 року у справі №0814/14820/2012 було виконано в 2019 році, виконання рішення не є доказом припинення договору іпотеки та не є свідченням припинення зобов`язань за кредитним договором, внаслідок винесення постанови державного виконавця порушено право банку як власника майна, заборгованість в повному обсязі не погашена, судом першої інстанції не повно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, порушено норми матеріального та процесуального права, просило рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення первісного позову та відмову в задоволенні зустрічного позову, вирішити питання про судові витрати.

ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 подали відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначили, що АТ «Альфа-Банк» використало право вимоги дострокового повернення усієї суми кредиту, звернувшись до суду, заборгованість погашена в повному обсязі, перерахування стягувачу суми боргу в національній валюті є належним виконанням рішення суду,

Відповідно до ч.2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Судова колегія, враховуючи положення ч.2 ст.. 372 ЦПК України, ухвалила розглядати справу за відсутності учасників справи, які не прибули в судове засідання.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

За приписами ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Матеріалами справи підтверджено, що 22.04.2008 року між Відкритим акціонерним товариством «Сведбанк» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № 0710/0408/55-013 від 22.04.2008 року, за умовами якого відповідач отримала кредитні кошти в сумі 50 000 доларів США на строк до 22 квітня 2018 року зі сплатою процентів в розмірі 11 % річних (т.1, а.с.6-17).

22.04.2008 року в забезпечення виконання кредитного договору № 0710/0408/55-013 від 22.04.2008 року між ВАТ «Сведбанк» та ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_5 був укладений іпотечний договір №0710/0408/55-013-Z-1, за умовами якого іпотекодавці передають в іпотеку двокімнатну квартиру, загальною площею 51,91 кв.м., житловою площею 30,5 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та належать на праві власності ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_5 на підставі Свідоцтва про право власності на житло № НОМЕР_1 від 17.09.2008 року (т.1, а.с.18-23).

25.05.2012 року між ПАТ «Сведбанк» та ПАТ «Дельта Банк» укладено Договір купівлі-продажу прав вимоги. Згідно з п. 2.1 цього Договору продавець погоджується продати (відступити) права вимоги та передати їх покупцю, а покупець цим погоджується купити права вимоги, прийняти їх і сплатити загальну купівельну ціну. Також, згідно цього договору права вимоги переходять від продавця до покупця, та обов`язки продавця передати права вимоги вважаються виконаними з моменту підписання Продавцем та покупцем Акту приймання-передачі Прав вимоги .

15.06.2012 року між ПАТ «Альфа Банк» та ПАТ «Дельта Банк» укладено Договір купівлі-продажу прав вимоги. Згідно з умовами цього договору продавець погоджується продати права вимоги та передати їх покупцю, а покупець погоджується купити права вимоги, прийняти їх і сплатити загальну купівельну ціну. Також, згідно умов цього договору, права вимоги переходять від продавця до покупця, та обов`язки передати права вимоги вважаються виконаними з моменту підписання продавцем та покупцем акту приймання-передачі прав вимоги.

Отже, внаслідок укладення вказаних договорів відбулася заміна кредитора, а саме ПАТ «Альфа Банк» набуло статусу нового кредитора/стягувача за договором № 0710/0408/55-013.

Заочним рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 10.04.2013 року, ухваленим у справі №0814/14820/2012, задоволено позов ПАТ «Альфа-Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Звернуто стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором №0710/0408/55-013-Z-1 від 22.04.2008 р., посвідченим приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Пилипенко О.В. та зареєстрованим в реєстрі за №938, а саме на квартиру АДРЕСА_2 , загальною площею 51,91 кв. м, житловою площею 30,5 кв. м., що належить ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 на праві власності на підставі свідоцтва про право власності на житло № НОМЕР_1 від 17.09.2002 р., виданого Ленінською районною адміністрацією Запорізькою міською ради згідно з розпорядженням №2451 від 17.09.2002 р. та зареєстрованого Запорізьким міжміським бюро технічної інвентаризації 16.10.2002 р. за №261/37472, шляхом проведення прилюдних торгів за початковою ціною на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій; за рахунок коштів, отриманих від реалізації предмета іпотеки, у встановленому законом порядку задоволено в повному обсязі вимоги Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» за кредитним договором №0710/0408/55-013 від 22.04.2008 р. в сумі 328 950 грн. 23 коп., яка складається з заборгованості: за кредитом - 311 350 грн. 77 коп., за відсотками - 17 484 грн. 36 коп., штраф - 115 грн. 10 коп. (т.1, а.с.53-57).

Постановою державного виконавця Ленінського ВДВС Запорізького міського управління юстиції від 3.02.2016 року відкрито виконавчого провадження №50011055 з виконання виконавчого листа №0814/14820, виданого 19.06.2013 року Ленінським районним судом м. Запоріжжя про звернення стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором, а саме на квартиру АДРЕСА_2 , загальною площею 51,91 кв. м, житловою площею 30,5 кв. м., що належить ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 шляхом проведення прилюдних торгів. За рахунок отриманих коштів від реалізації задовольнити ПАТ «Альфа Банк» в сумі 328 950,23 грн. (т.1, а.с.58).

Постановою старшого державного виконавця Дніпровського ВДВС м. Запоріжжя ГТУЮ у Запорізькій області від 21 січня 2019 року при примусовому виконанні виконавчого листа №0814/14820 виконавче провадження закінчено на підставі п.9 ч.1 ст.39 Закону України «Про виконавче провадження», в зв`язку зі сплатою боржником суми боргу за виконавчим документом у повному розмірі (т.1, а.с.59).

22 березня 2019 року АТ «Альфа Банк» направило ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_2 повідомлення про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок заборгованості за кредитним договором № 0710/0408/55-013 від 22.04.2008 року, розмір якої станом на 20 березня 2019 року становить 141 288,68 доларів США, що за курсом НБУ на дату розрахунку становить 3 837 517,82 грн., з яких : заборгованість за кредитом - 38 263,37 доларів США, що за курсом НБУ на дату розрахунку становить 1 039 237,73 грн.; заборгованість по відсотках - 23 590,59 доларів США, що за курсом НБУ на дату розрахунку становить 640 740 грн.; заборгованість по пені - 79 435,72 доларів США, що за курсом НБУ на дату розрахунку становить 2157540,09 грн. (т.1, а.с. 92-97).

Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із частиною першою статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Відповідно до частин першої та другої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Виконання зобов`язання може забезпечуватися заставою (частина перша статті 546 ЦК України).

Іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи (стаття 575 ЦК України).

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 7 Закону України «Про іпотеку» за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання.

Частинами першою, третьою статті 33 Закону України «Про іпотеку» визначено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Сторонами визнається та не оспорюється укладення кредитного та іпотечних договорів.

Згідно з вимогами кредитного договору за наявності прострочення виконання основного зобов`язання в обумовлений сторонами строк банк використав право вимагати дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України, та штрафу за порушення умов договору, шляхом стягнення цих коштів у судовому порядку за рахунок переданого в іпотеку майна на підставі заочного рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 10.04.2013 року, ухваленого у справі №0814/14820/2012.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 взяті на себе обов`язки щодо виконання кредитного договору не виконує, у зв`язку з чим станом на 10.10.2012 року має заборгованість за кредитним договором в сумі 41 154,79 долара США, що еквівалентно 328 950 грн. 23 коп., в тому числі : заборгованість за кредитом - 38 952,93 долара США, що еквівалентно 311 359 грн., заборгованість за відсотками - 2187,46 доларів США, що еквівалентно 17 484 грн. 36 коп., штраф - 14,4 доларів США, що еквівалентно 115 грн. 10 коп.

Звертаючись до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 ПАТ «Альфа-Банк» просило: звернути стягнення на предмет іпотеки в рахунок заборгованості за кредитним договором саме в сумі 328 950,23 грн., яка складається із заборгованості за кредитом в сумі 311 359 грн., заборгованості за процентами - 17 484,36 грн., штрафу - 115, 10 грн. (т.1, а.с.53-57).

Такими діями (заявленням позову) кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом, із чим погодився й суд, який задовольнив позовні вимоги про звернення стягнення на предмет іпотеки, зафіксувавши розмір заборгованості за кредитним договором в розмірі 328 950,23 грн.

Відповідно до висновків, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14?10цс18), від 4 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц (провадження № 14-318цс18), якщо банк використав право вимоги дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України, то такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом. Кредитодавець втрачає право нараховувати передбачені договором проценти з користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку у разі пред`явлення вимоги до позичальника про дострокове погашення боргу на підставі статті 1050 ЦК України. Разом з тим права та інтереси кредитодавця в таких правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Правовий аналіз положень статей 526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за кредитним договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення. Зазначена позиція підтверджена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 4 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), від 4 червня 2019 року у справі № 916/190/18 (провадження № 12-302гс18).

Таким чином, з ухваленням рішення про звернення стягнення в рахунок погашення заборгованості у 2013 році зобов`язання відповідачів сплатити заборгованість за Кредитним договором не припинилося та тривало до моменту фактичного виконання грошового зобов`язання 21 січня 2019 року (дата постанови державного виконавця про закінчення виконавчого провадження).

Відтак кредитор має право на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення до 21 січня 2019 року.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові ВП ВС від 8 листопада 2019 року, ухваленій у справі № 127/15672/16-ц .

Отже правильним є висновок суду першої інстанції про те, що звернення ПАТ «Альфа-Банк» з позовом про звернення на предмет іпотеки (дострокове стягнення кредиту) незалежно від способу такого стягнення змінило порядок, умови і строк дії кредитного договору.

Направивши 26.11.2012 року за /б вимогу про дострокове стягнення всієї суми заборгованості за кредитним договором, банк визнав, що строк виконання договору в повному обсязі настав (т.1, а.с.56).

Таким чином, право кредитора ПАТ «Альфа-Банк» нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припинилося у зв`язку з пред`явленням до позичальника вимоги про дострокове погашення боргу та стягнення цього боргу за рішенням суду.

Вказані обставини не позбавляють кредитора права на отримання сум, визначених статтею 625 ЦК України, в зв`язку із несвоєчасністю виконання зобов`язань за кредитним договором, однак вказані правовідносини та зобов`язання продовжують існувати в силу Закону, а не договору, тоді як договірні зобов`язання є припиненими.

Вищенаведене узгоджується з правовими висновками, викладеними в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 03 лютого 2020 року у справі № 569/613/19 (провадження № 61-18981св19), постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 лютого 2020 року у справі № 569/23247/18 (провадження № 61-14784св19), постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 15 квітня 2021 року у справі № 570/648/19 (провадження № 61-7308св20).

Отже, правильним є висновок суду першої інстанції про те, що виконання ОСОБА_1 основного зобов`язання припинило дію іпотеки за Іпотечним договором від 22.04.2008 року, а у зв`язку із затримкою виконання рішення суду про стягнення заборгованості у ОСОБА_1 кредитор має право порушувати питання про стягнення з ОСОБА_1 коштів на підставі статті 625 ЦК України за період невиконання рішення Ленінського районного суду міста Запоріжжя від 10.04.2013 року у цивільній справі № 0814/14820/2012.

Статтею 12 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що у разі порушення іпотекодавцем обов`язків встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов`язання, а в разі його невиконання звернути стягнення на предмет іпотеки.

Частиною 3 статті 33 Закону України «Про іпотеку», яка відповідає редакції ч.4 даної статті на дату розгляду справи, визначено, що звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Способи захисту цивільного права чи інтересу можуть бути судові (ЦК України) та позасудові (статті 17-19 ЦК України).

Отже, підставами звернення стягнення на предмет іпотеки є: рішення суду, виконавчий напис нотаріуса або договір про задоволення вимог іпотекодержателя. Способами звернення стягнення на предмет іпотеки Закон визначає: судовий (звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду); позасудовий: захист прав нотаріусом (звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі виконавчого напису нотаріуса) або самозахист (згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя).

Відповідно до положень п.п.10.3 п.3 Іпотечного договору, Іпотекодержатель мав право обрати порядок звернення стягнення на предмет іпотеки (а.с.21). При цьому, відповідно до положень п.12 Іпотечного договору, який не зазнав змін під час їх внесення до Іпотечного договору, за вибором Іпотекодержателя застосовується один з наведених нижче способів звернення стягнення на Предмет іпотеки та задоволення вимог Іпотекодержателя.

Отже, за змістом укладеного між сторонами іпотечного договору йдеться лише про один спосіб, а не декілька способів, як на це зазначає відповідач АТ «Альфа-Банк» у своїх письмових поясненнях. При цьому, дійсно п.п.12.3 п.12 Іпотечного договору містить застереження про задоволення вимог Іпотекодержателя викладене в п.п.12.3.1. та 12.3.2. цього пункту Договору, якими визначено можливість задоволення вимог Іпотекодержателя шляхом передачі права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання в порядку встановленому ст.37 Закону України «Про іпотеку» або продажу Іпотекодержателем від свого імені предмету іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку встановленого ст.38 Закону України «Про іпотеку», на що також зазначає і відповідач АТ «Альфа-Банк».

Разом з цим, АТ «Альфа-Банк» залишено поза увагою зазначені вище приписи п.12 Іпотечного договору щодо права обрання лише одного із способів зазначених нижче, яким, крім вказаних в п.12.3 Іпотечного договору, є також звернення стягнення на предмет іпотеки за рішенням суду, про що зазначено в п.12.1 Іпотечного договору. Відповідно до п.20 Іпотечного договору, строк позовної давності за будь-якими вимогами Іпотекодержателя, що випливає з цього договору становить три роки (а.с.23).

10.04.2013 року у справі №0814/14820/2012за позовом ПАТ «Альфа-Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки, Ленінським районним суду м. Запоріжжя було ухвалено рішення яким в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором звернуто стягнення на предмет іпотеки, а саме: квартиру на квартиру АДРЕСА_2 , яка належить ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 на праві приватної власності, шляхом проведення прилюдних торгів Згідно Законом України «Про виконавче провадження», за початковою ціною встановленої на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки проведеної суб`єктом оціночної діяльності, незалежним експертом на стадії оцінки майна під час провадження виконавчих дій, яке набрало законної сили а отже за положеннями ч.5 ст.82 ЦПК України не доказуються при розгляді даної справи, рішень якими було б спростовано обставини встановлені вказаним рішенням суду у справі №0814/14820/2012надано не було.

Таким чином, судова колегія вважає, що АТ «Альфа-Банк» використав право звернення стягнення на предмет іпотеки саме на підставі рішення суду, що визначено п.п.12.1 Іпотечного договору.

Рішенням державного реєстратора Виконавчого комітету Широківської сільської ради Запорізького району Запорізької області Ільющенкова Є.О. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 47659185 від 08.07.2019 року 09:32:23, проведено реєстрацію права власності на об`єкт нерухомого майна - квартиру за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 101), власник - Акціонерне товариство «Альфа-Банк», , країна реєстрації: Україна.

Вчинено запис 08.07.2019 року про державну реєстрацію права власності Акціонерного товариства «Альфа-Банк», , на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 101)

Згідно з п.1 ч.1 ст.2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Відповідач АТ «Альфа-Банк» в заперечення вимог зустрічного позову, вважаючи, що оскільки рішення суду не виконано, правовідносин кредитного договору не є припиненими, а отже не звільняє боржника від виконання грошового зобов`язання. Суд вважає такі посилання позивача обґрунтованими, разом з цим, слід зазначити, що частинами 1 та 2 статті 35 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Положення частини першої цієї статті не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду у встановленому законом порядку.

За змістом ч.1 ст.12, ч.1 ст.33, ст.35 Закону України «Про іпотеку», реалізації права іпотекодержателя звернути стягнення на предмет іпотеки передує реалізація ним права вимагати дострокового виконання основного зобов`язання. І лише тоді, якщо останнє невиконане чи неналежно виконане, іпотекодержатель, якщо інше не передбачено законом, може звертати стягнення на предмет іпотеки.

Проте, частиною 1 статті 36 Закону України «Про іпотеку» в редакції від 25.12.2008 року, яка не зазнала змін і на дату розгляду справи судом, визначено, що сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором але в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Частиною 4 ст. 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено, що державній реєстрації підлягають виключно заявлені речові права на нерухоме майно та їх обтяження, за умови їх відповідності законодавству і поданим/отриманим документам.

Згідно з положеннями п. 1 та п. 2 ч. З ст. 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державний реєстратор: 1) встановлює відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема: відповідність обов`язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення у випадках, передбачених законом; відповідність повноважень особи, яка подає документи для державної реєстрації прав; відповідність відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що містяться у Державному реєстрі прав, відомостям, що містяться у поданих/отриманих документах; наявність обтяжень прав на нерухоме майно; наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов`язує можливість виникнення, переходу, припинення речового права, що підлягає державній реєстрації; 2) перевіряє документи на наявність підстав для проведення реєстраційних дій, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом, або не дають змоги встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують.

Отже, під час вчинення реєстраційної дії на державного реєстратора покладено обов`язок, визначений п.1 ч.1 ст.10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» не тільки формально перевірити наявність поданих документів за переліком, передбаченим вказаним Порядком №1127 (у редакції, чинній на момент вчинення реєстраційної дії), необхідних для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, а й, передусім, встановити відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства.

Тож законом визначено вичерпний перелік обов`язкових для подання документів та обставин, що мають бути ними підтверджені, на підставі яких проводиться державна реєстрація права власності на предмет іпотеки за договором, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, і з огляду на закріплені у статтях 10, 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та статті 37 Закону України «Про іпотеку» порядок державної реєстрації та коло повноважень державного реєстратора у ході її проведення, відповідна особа приймає рішення про державну реєстрацію прав лише після перевірки наявності необхідних для цього документів та їх відповідності вимогам законодавства.

Позивачем заперечувався факт отримання повідомлення про звернення стягнення на предмет іпотеки, посилання на яке міститься в графі «підстави виникнення права власності» Інформації про право власності в даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Згідно висновку, викладеного в постанові Верховного Суду від 12.06.2019 року у справі №344/3627/16-ц, провадження №61-21032св18, загальний зміст поняття «повідомлення» передбачає не тільки направлення відомостей, з якими особу слід ознайомити, а й отримання цією особою зазначених відомостей.

Виходячи з зазначеного, не можна вважати, що надані АТ «Альфа-Банк»: реєстр №85 поштових відправлень (а.с.174), список групованих відправлень (а.с.175), фіскальний чек (а.с.176), цінні листи з зазначенням про повідомлення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору та анулюванням залишку заборгованості за основним зобов`язанням (а.с.171-174) є підтвердженням направлення іпотекодавцям повідомлень про звернення стягнення на предмет іпотеки від 22.03.2019 року вих. №.ШВ/3698, оскільки даних та доказів, які б достеменно підтверджували, що таке повідомлення було направлено ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 та отримано ними, або не отримано з власної вини, суду не надано. Крім того, лист-повідомлення Служби експрес-доставки «Меркурій» (а.с.98-100) також не може бути підтвердженням направлення відповідного повідомлення та доказом відмови в його отриманні ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , оскільки не містить даних, з яких можливо було б встановити, що саме намагались вручити кур`єри та причини невдалих спроб вручення, про які зазначено. Доказів ухилення від отримання направлених ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 повідомлень про звернення стягнення на предмет іпотеки від 22.03.2019 р. (ч.1 ст.35 Закону України «Про іпотеку») матеріали справи не містять.

На виконання вимог ст. 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» щодо здійснення перевірки наявності факту виконання умов кредитного договору матеріали реєстраційної справи не містять ані рішення суду Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 10.04.2013 року у справі №0814/14820/2012, ані постанови державного виконавця від 21 січня 2019 року про закінчення виконавчого провадження на підставі п.9 ч.1 ст.39 Закону України «Про виконавче провадження», в зв`язку зі сплатою боржником суми боргу за виконавчим документом у повному розмірі (т.1, а.с.188-190).

Суд першої інстанції правильно визнав, що при наявності рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 10.04.2013 року у справі №0814/14820/2012, яке виконане ОСОБА_1 у повному розмірі, що підтверджується постановою державного виконавця від 21 січня 2019 року про закінчення виконавчого провадження на підставі п.9 ч.1 ст.39 Закону України «Про виконавче провадження» (в зв`язку зі сплатою боржником суми боргу за виконавчим документом у повному розмірі) , проведення АТ «Альфа-Банк» перереєстрації права власності на квартиру в рахунок заборгованості, стягнутої за вищезазначеним рішенням суду, не можна вважати правомірним.

Посилання представника АТ «Альфа-Банк» на правові позиції викладені Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 18.09.2018 року у справі №921/107/15-г/16, які аналогічні висновкам Верховного Суду у справах №61-15951св18 від 30.10.2018 р., №61-4548чв18 від 21.02.2018 р., №572/2921/15-ц від 14.02.2018 р., висновку Великої Палати Верховного Суду у справі №916/190/18 від 04.06.2019 р., у постанові Верховного Суду України від 24.05.2017 р. у справі №6-13878цс16, від 30.03.2016 р. у справі №6-1851цс15, які визначають право іпотекодержателя за рахунок предмета іпотеки задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням, що не припиняє самого грошового зобов`язання, зумовленого основним договором, не надає права змінювати спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки, один з яких вже було реалізовано, як-то в даному випадку - за рішенням суду (п.12.1 Іпотечного договору).

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для часткового задоволення зустрічного позову ОСОБА_1 до АТ «Альфа-Банк» про визнання незаконним рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, скасування запису про державну реєстрацію права власності, визнання зобов`язання за кредитним договором припиненими, припинення обтяження шляхом виключення з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про іпотеку та запису про обтяження та відмови в задоволенні позову АТ «Альфа-Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про звільнення з-під арешту нерухомого майна.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги про неврахування судом висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених у постанові 04.07.2018 року, ухваленій у справі № 764/12665/14-ц ( в апеляційній скарзі не правильно зазначено у справі № 761/12665/14-ц від 04.04.2018 року), оскільки висновки у вказаній справі і у справі, яка переглядається, а також встановлені судами фактичні обставини, що формують зміст правовідносин, є різними, у кожній із зазначених справ суди виходили з конкретних обставин та фактично - доказової бази з урахуванням наданих сторонами доказів, оцінюючи їх у сукупності.

У справі, яка переглядається судом досліджено докази та встановлені обставини, відповідно до яких суд першої інстанції дійшов висновку про наявність підстав для визнання незаконним рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, скасування запису про державну реєстрацію права власності, припинення обтяження шляхом виключення з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про іпотеку та запису про обтяження та відмови в задоволенні позову про звільнення з-під арешту нерухомого майна.

У справі, на висновки Верховного Суду у якій посилається заявник, предметом розгляду є протиправні дії державного виконавця щодо закінчення виконавчого провадження за виконавчим листом про стягнення з ПАТ « Авіакомпанії «МАУ» 308 доларів США, що в еквіваленті за офіційним курсом становило 4754,28 грн. без врахування визначеної судовим рішенням суми боргу в іноземній валюті.

Дії державного виконавця щодо закінчення виконавчого провадження 21 січня 2019 року за виконавчим листом про звернення стягнення на предмет іпотеки не були предметом розгляду цієї справи.

Інші приведені в апеляційній скарзі доводи є такими, що не спростовують висновків суду першої інстанції та не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вони зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці та особистого тлумачення апелянтом норм права.

Частиною четвертою статті 10 ЦПК України передбачено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до статей 1 та 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Таким чином, при розгляді справи апеляційним судом встановлено, що рішення суду першої інстанції постановлено з додержанням вимог матеріального і процесуального права, а доводи апеляційної скарги не спростовують його висновків.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Альфа-Банк» залишити без задоволення.

Рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 12 серпня 2021 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 26 листопада 2021 року.

Головуючий А.В. Дашковська

Судді: О.М. Кримська

І.В. Кочеткова