АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 січня 2021 року

м. Чернівці

справа № 722/724/20

провадження 822/61/21

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Кулянди М.І.,

суддів: Одинака О.О., Половінкіної Н.Ю.,

секретар Чубрей І.І.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

апеляційна скарга ОСОБА_2 , в інтересах якого діє ОСОБА_3 , на рішення Першотравневого районного суду м.Чернівці від 13 жовтня 2020 року,

головуючий в суді першої інстанції суддя Скуляк І.А.

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про захист честі, гідності і ділової репутації та стягнення моральної шкоди.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що 25 травня 2020 року ОСОБА_2 , займаючи посаду начальника відділу митного оформлення № 1 митного поста «Вадул-Сірет» Чернівецької митниці ДФС, в службовому кабінеті, на пропозицію позивача встановити робочий стіл та комп`ютерну техніку, для забезпечення обов`язків державного службовця, висловив на його адресу образливі слова: «вийди звідси, чмо», «пішов звідси, сраний румун», що принижувало його честь, гідність та ділову репутацію.

Вказував, що зазначене дає підстави для стягнення з ОСОБА_2 на його користь 1 (однієї) гривні в рахунок відшкодування завданої моральної шкоди.

Просив суд визнати інформацію, поширену в.о. начальника Чернівецької митниці ДФС - головою комісії з реорганізації Чернівецької митниці ДФС ОСОБА_2 25 травня 2020 року: «вийди звідси, чмо», «клоун» та «сраний румун», такою, що порушують особисті немайнові права та принижують честь, гідність і ділову репутацію ОСОБА_1 , а також носять характер дискримінації за національною приналежністю.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 1(однієї) гривні.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Першотравневого районного суду м.Чернівці від 13 жовтня 2020 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист честі, гідності і ділової репутації та стягнення моральної шкоди задоволено частково.

Визнано інформацію, яка поширена 25 травня 2020 року ОСОБА_2 про ОСОБА_1 у вислові «сраний румун», такою, що принижують честь та гідність ОСОБА_1 .

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 1(однієї) гривні.

В іншій частині позову відмовлено.

Вирішено питання про судові витрати.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що інформація, яка поширена 25 травня 2020 року ОСОБА_2 про ОСОБА_1 , а саме: «сраний румун» знайшли своє підтвердження зібраними у справі доказами і вона є такою, що принижує честь і гідність позивача. Вказаною інформацією було порушено особисті немайнові права ОСОБА_1 , останнім доведено факт заподіяння йому моральної шкоди.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 , в інтересах якого діє ОСОБА_3 , просить рішення суду першої інстанції в частині визнання інформації такою, що принижує честь, гідність та ділову репутацію та стягнення моральної шкоди скасувати і ухвалити в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апелянт посилається на те, що рішення суду першої інстанції є незаконним та необгрунтованим, вказане рішення підлягає скасуванню у зв`язку з невідповідністю висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи, неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

Враховуючи вимоги закону, суд першої інстанції не правильно витлумачив закон, який регулює правовідносини між сторонами та прийшов до необгрунтованого висновку про порушення честі, гідності та ділової репутації позивача 25 травня 2020 року та помилково застосував ст. 280 ЦК України.

Суд першої інстанції прийшов до необгрунтованого висновку про те, що 25 травня 2020 року, в адміністративному приміщенні Чернівецької митниці ДФС, під час розмови з ОСОБА_1 , відповідач висловлювався на адресу позивача нецензурною лексикою «сраний румун», оскільки свідки, які були допитані в судовому засіданні - ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , не надали чіткої ствердної відповіді щодо вказаних висловлювань.

Окрім того, суд першої інстанції помилково послався як на доказ в підтвердження доводів позивача, на висновок дисциплінарної комісії з розгляду дисциплінарних справ Чернівецької митниці ДФС від 30 червня 2020 року та наказ Чернівецької митниці ДФС від 30 червня 2020 року про притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_2 .

Мотивувальна частина

Обставини справи, встановлені судом першої та апеляційної інстанцій

Судом встановлено, що 25 травня 2020 року в адміністративному приміщенні Чернівецької митниці ДФС, під час розмови з ОСОБА_1 , відповідач висловлювався на адресу позивача нецензурною лексикою «сраний румун».

Вказані обставини підтвердили в суді першої інстанції свідки, які буди допитані в судовому засіданні: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 .

Позиція апеляційного суду, застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд при прийнятті постанови

Заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково.

Відповідно до вимог статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засідання.

Зазначеним вимогам рішення суду першої інстанції повністю не відповідає.

Статтею 34 Конституції України кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань.

Відповідно до статті 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Таким чином, праву на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов`язок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію.

Положеннями статті 201 Цивільного кодексу України передбачено, що честь, гідність і ділова репутація є особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством.

Главою 22 ЦК України визначено перелік особистих немайнових прав фізичної особи, серед яких право на повагу до гідності та честі (стаття 297 ЦК України) та право на недоторканість ділової репутації (стаття 299 ЦК України).

Кожен має право на свободу вираження поглядів в розумінні статті 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якою передбачено свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів.

Згідно з частиною першою статті 302 ЦК України фізична особа має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію.

Пленум Верховного Суду України в пунктах 1, 19 постанови від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» роз`яснив судам, що беручи до уваги положення статей 32, 34 Конституції України, суди при вирішенні справ про захист гідності, честі та ділової репутації повинні забезпечувати баланс між конституційним правом на свободу думки і слова, правом на вільне вираження своїх поглядів та переконань, з одного боку, та правом на повагу до людської гідності, конституційними гарантіями невтручання в особисте і сімейне життя, судовим захистом права на спростування недостовірної інформації про особу, з іншого боку.

Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням.

Якщо суб`єктивну думку висловлено в брутальній, принизливій чи непристойній формі, що принижує гідність, честь чи ділову репутацію, на відповідача може бути покладено обов`язок відшкодувати моральну шкоду.

Відповідно до частини першої статті 30 Закону України «Про інформацію» ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень.

Частиною другою вказаної статті Закону визначено, що оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

Якщо особа вважає, що оціночні судження або думки принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи у тому самому засобі масової інформації з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку. Якщо суб`єктивну думку висловлено в брутальній, принизливій чи непристойній формі, що принижує гідність, честь чи ділову репутацію, на особу, яка таким чином та у такий спосіб висловила думку або оцінку, може бути покладено обов`язок відшкодувати завдану моральну шкоду.

Відповідно до статті 277 ЦК України предметом судового захисту не можуть бути оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які як вираження суб`єктивної думки і поглядів відповідача не можна перевірити щодо їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (зокрема, пункту 46 рішення від 08 липня 1986 року в справі «Лінгенс проти Австрії» (Lingens v. Austria)).

У справі «Дюльдін і Кіслов проти Росії » Європейський суд з прав людини зазначив: «37. Суд знову повторює, що свобода вираження являє собою одну з найважливіших основ демократичного суспільства та одну з базових умов його прогресу. Відповідно до ч. 2 ст. 10 (Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод), вона стосується не лише «інформації» або «ідей», які сприймаються схвально або вважаються необразливими, або не викликають інтересу, але й тих, що ображають, шокують або непокоять. Такими є вимоги плюралізму, толерантності та свободи поглядів, без яких не існує «демократичного суспільства

Встановлено, що 25 травня 2020 року, в адміністративному приміщенні Чернівецької митниці ДФС, ОСОБА_2 , під час розмови з ОСОБА_1 , висловився на адресу останнього наступним чином: «сраний румун».

Апеляційний суд приходить до висновку, що зазначені висловлювання відповідача на адресу позивача є оціночним судженням, суб`єктивною думкою ОСОБА_2 , були вжиті у формі образи у принизливій та непристойній формі, що принижують честь і гідність ОСОБА_1 .

Крім того, суд першої інстанції не врахував, що вимога позивача про визнання інформації, яка поширена 25 травня 2020 року ОСОБА_2 про ОСОБА_1 , у вислові «сраний румун», є такою, що принижує честь, гідність та ділову репутацію є неналежним способом захисту порушеного права.

Відповідно до пункту 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року №1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» вибір способу захисту особистого немайнового права, зокрема права на повагу до гідності та честі, права на недоторканість ділової репутації, належить позивачеві. Разом із тим, особа, право якої порушено, може обрати як загальний, так і спеціальний способи захисту свого права, визначені законом, який регламентує конкретні цивільні правовідносини. У зв`язку з цим суди повинні брати до уваги, що відповідно до статті 275 ЦК України захист особистого немайнового права здійснюється у спосіб, встановлений главою 3 цього Кодексу, а також іншими способами відповідно до змісту цього права, способу його поширення та наслідків, що їх спричинило це порушення. До таких спеціальних способів захисту відносяться, наприклад, спростування недостовірної інформації та/або право на відповідь (стаття 277 ЦК), заборона поширення інформації, якою порушуються особисті немайнові права (стаття 278 ЦК) тощо.

Отже, зазначена вимога за своєю суттю не є позовною вимогою та способом захисту порушеного права, а обставиною, наявність або відсутність якої має бути встановлено у мотивувальній частині судового рішення при вирішення спору про захист честі, гідності та ділової репутації.

Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції в частині задоволення позову про визнання інформації, яка поширена 25 травня 2020 року ОСОБА_2 про ОСОБА_1 у вислові «сраний румун» такою, що принижують честь та гідність, слід скасувати та в позові в цій частині відмовити.

Щодо вимоги про стягнення моральної шкоди.

Вирішуючи питання про відшкодування моральної шкоди, судам необхідно враховувати роз`яснення, що містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року N 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (зі змінами, внесеними постановою від 25 травня 2001 року N 5) (п. 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи».

Відповідно до ч. 1, п. 4 ч.2 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Судом встановлено, що вищевказані висловлювання, які мали місце 25 травня 2020 року в службовому приміщенні митниці та вчинені ОСОБА_2 , знайшли своє підтвердження зібраними у справі доказами, вони є оціночним судженням, суб`єктивною думкою ОСОБА_2 , зазначені висловлювання були вжиті у формі образи у принизливій та непристойній формі, що принижувало честь і гідність ОСОБА_1 , тому колегія суддів вважає, що неправомірними діями відповідача позивачу було завдано моральної шкоди.

Визначаючи розмір моральної шкоди, суд враховує засади справедливості, добросовісності та розумності, зокрема, що вищезазначені події мали місце, враховуючи принцип диспозитивності та пред`явлення позивачем вимоги про стягнення на його користь моральної шкоди в розмірі 1 (однієї) гривні, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов до правильного висновку, стягнувши з відповідача на користь позивача моральну шкоду в розмірі 1(однієї гривні).

Враховуючи наведене, рішення суду в частині стягнення моральної шкоди підлягає зміні у мотивувальній частині, з урахуванням висновків, сформульованих у цій постанові.

Помилковими є твердження в апеляційній скарзі про відсутність підстав для відшкодування моральної шкоди і вони не можуть бути враховані для скасування рішення суду в частині її стягнення, оскільки судом встановлено, що вищевказані висловлювання, які мали місце в службовому приміщенні митниці та вчинені ОСОБА_2 , були вжиті у формі образи, що принижувало честь і гідність ОСОБА_1 .

Посилання апеляційної скарги на те, що суд безпідставно врахував покази свідків відхиляються апеляційним судом, оскільки такі вже були досліджені у суді першої інстанції із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи.

Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до п. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Отже, рішення суду першої інстанції в частині задоволення позову про визнання інформації, яка поширена 25 травня 2020 року ОСОБА_2 про ОСОБА_1 у вислові «сраний румун», такою, що принижують честь та гідність, слід скасувати, а в позові в цій частині відмовити.

Рішення суду в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 моральної шкоди в розмірі 1 (гривні) слід змінити у мотивувальній частині, виклавши його в редакції цієї постанови.

Керуючись ст. ст.374, 376,381,382,383,384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , в інтересах якого діє ОСОБА_3 , задовольнити частково.

Рішення Першотравневого районного суду м.Чернівці від 13 жовтня 2020 року в частині задоволення позову ОСОБА_1 про визнання інформації, яка поширена 25 травня 2020 року ОСОБА_2 про ОСОБА_1 у вислові «сраний румун», такою, що принижують честь та гідність, скасувати.

В позові ОСОБА_1 в зазначеній частині відмовити.

Рішення Першотравневого районного суду м.Чернівці від 13 жовтня 2020 року в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 моральної шкоди в розмірі 1(однієї) гривні змінити у мотивувальній частині, виклавши його в редакції цієї постанови.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

На постанову може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Дата складання повного тексту судового рішення - 02 лютого 2021 року

Головуючий М.І. Кулянда

Судді: О.О. Одинак

Н.Ю. Половінкіна