Справа № 344/6162/21
Провадження № 22-ц/4808/1605/21
Головуючий у 1 інстанції Атаманюк Б. М.
Суддя-доповідач Пнівчук
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 листопада 2021 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої Пнівчук О.В.

суддів: Бойчука І.В., Томин О.О.,

секретаря Петріва Д.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «ПРОСПЕРІТІ ФАЙНЕНШЛ» на рішення Івано-Франківського міського суду від 10 вересня 2021 року, в складі судді Атаманюка Б.М., у справі за позовом ОСОБА_1 до ПАТ «Діамантбанк», в особі уповноваженої особи ФГВФО на ліквідацію банку Луньо Іллі Вікторовича, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «ПРОСПЕРІТІ ФАЙНЕНШЛ» про визнання припиненими правовідносин,

в с т а н о в и в :

У квітні 2021 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ПАТ «ДІАМАНТБАНК»», в особі уповноваженої особи ФГВФО на ліквідацію банку Луньо І.В., в якому просила суд визнати припиненими з 21.04.2017 року правовідносини між ОСОБА_1 та ПАТ «ДІАМАНТБАНК»» (в особі уповноваженої особи ФГВФО) за Кредитним договором №13-11-27-001274 від 27 листопада 2013 року із змінами відповідно до Додаткової угоди № 1 від 24 листопада 2014 року, Додаткової угоди № 2 від 09 листопада 2015 року та Додаткової угоди № 3 від 13 грудня 2016 року; визнати припиненими з 21 квітня 2017 року правовідносини між ОСОБА_1 та ПАТ «ДІАМАНТБАНК»» (в особі уповноваженої особи ФГВФО) за договором строкового банківського вкладу №16-12-13-002280 від 13 грудня 2016 року.

Ухвалою суду від 14 травня 2021 року до участі в справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача залучено ТОВ «ПРОСПЕРІТІ ФАЙНЕНШЛ».

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 27 листопада 2013 року за №13-11-27-001274 між ОСОБА_1 та ПАТ «ДІАМАНТБАНК» було укладено Кредитний договір, за яким вона отримала кредитну лінію в розмірі 295000,00 грн, строк виконання якого мав настати не пізніше 04 травня 2021 року. Між ОСОБА_1 та ПАТ «ДІАМАНТБАНК» 24 листопада 2014 року було укладено Додаткову угоду № 1 до Кредитного договору, згідно якої строк виконання зобов`язань встановлювався до 09 листопада 2015 року, а договірні зобов`язання про повернення кредитного ліміту вже забезпечувались майновими правами на грошовий вклад ОСОБА_1 в тому ж банку на суму 195000,00 грн. та грошовий вклад матері ОСОБА_1 в тому ж банку в розмірі 116000,00 грн. 09 листопада 2015 року між ОСОБА_1 та банком було укладено Додаткову угоду № 2 до Кредитного договору, згідно умов якої термін дії Договору складав до 13 грудня 2016 року із встановленим забезпеченням виконання зобов`язань за рахунок грошових вкладів в розмірі 195000,00грн. та 116000,00 грн.

13 грудня 2016 року між ОСОБА_1 та ПАТ «ДІАМАНТБАНК» був укладений Договір строкового банківського вкладу №16-12-13-002280, терміном дії до 17 січня 2018 року, на суму вкладу у 195000,00 грн. 13 грудня 2016 року між ОСОБА_1 та ПАТ «ДІАМАНТБАНК» укладено Додаткову угоду № 3 до Кредитного договору за №13-11-27-001274 від 27 листопада 2013 року, за умовами якої сторони домовились, що кредитний ліміт становить 185000,00 грн. із терміном повернення до 17 січня 2018 року, і забезпечується майновими правами за Договором строкового банківського вкладу на кошти в розмірі 195000,00 грн.

Тобто метою укладення Договорів від 13 грудня 2016 року було встановлення забезпечення виконання позивачем своїх зобов`язань перед банком, що не заборонено законом. Умови кредитного та депозитного договорів між сторонами виконувались, що в свою чергу підтверджується наявними в ОСОБА_1 квитанціями про погашення кредитного договору. Проте, в силу важкого матеріального становища, ОСОБА_1 змушена була звернутись до банку про дострокове припинення договірних зобов`язань. 20 квітня 2017 року банком було видано на ім`я ОСОБА_1 довідку про загальний залишок боргу в розмірі 177538,26 грн. 21 квітня 2017 року ПАТ «ДІАМАНТБАНК» отримав від ОСОБА_1 заяву про дострокове припинення з 20 квітня 2017 року договірних кредитно-зобов`язальних правовідносин між банком та клієнтом, шляхом звернення стягнення на

депозитні кошти в сумі 195000,00 грн. в рахунок кредитних коштів в сумі 185000,00 грн.

Таку ж заяву про здійснення взаємозаліку кредитно-депозитних коштів ОСОБА_1 було подано до банку і 24 квітня 2017 року. Того ж дня ОСОБА_1 було видано довідку про залишок боргу в розмірі 177868,23 грн. Рішенням від 24 квітня 2017 року правління НБУ №264-рш/БТ банк ПАТ «ДІАМАНТБАНК» було внесено до категорії неплатоспроможних, та запроваджено тимчасову адміністрацію банку. Датою початку ліквідації банку визначено 24 червня 2017 року. У травні 2017 року ОСОБА_1 повторно звернулася до банку із заявою про надання інформації щодо її звернення та закриття заборгованості, внесення її у список вкладників на повернення депозитних коштів, однак у відповідь ОСОБА_1 отримала лист №661/25.1/2 від 22 травня 2017 про відмову у зарахуванні зустрічних вимог, у зв`язку із введенням в банку тимчасової адміністрації. Не погоджуючись з таким рішенням ОСОБА_1 зокрема зазначає, що, оскільки нею подано до банку заяви про припинення дії кредитного та депозитного договорів шляхом зарахування коштів, банк зобов`язаний був здійснити такий взаємозалік та зарахування, припинити договірні зобов`язання, водночас припинивши будь-які нарахування відсотків чи штрафних санкцій як за кредитним договором, так і за договором банківського строкового вкладу. З квітня 2017 року по грудень 2020 року ОСОБА_1 не отримувала жодних повідомлень від банку чи уповноваженої особи ФГВФО про те, що існує борг, і вважала, що усі зобов`язання між нею та банком виконані. Про наявність заборгованості ОСОБА_1 стало відомо з листа уповноваженої особи ФГВФО.

Також позивач вважає, що строки позовної давності для звернення до суду за захистом цивільних прав не пропущені, проте за умови якщо суд прийде до висновку про пропущення строків позовної давності, просить вважати, що це відбулося з поважних причин.

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 10 вересня 2021 року позов ОСОБА_1 до ПАТ «ДІАМАНТБАНК», в особі уповноваженої особи ФГВФО на ліквідацію банку Луньо І.В., третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача - ТОВ «ПРОСПЕРІТІ ФАЙНЕНШЛ», про визнання припиненими правовідносин задоволено.

Визнано припиненими з 21 квітня 2017 року правовідносини між ОСОБА_1 та ПАТ «ДІАМАНТБАНК» за Кредитним договором №13-11-27-001274 від 27 листопада 2013 року із змінами відповідно до Додаткової угоди № 1 від 24 листопада 2014 року, Додаткової угоди № 2 від 09 листопада 2015 року та Додаткової угоди № 3 від 13 грудня 2016 року.

Визнано припиненими з 21 квітня 2017 року правовідносини між ОСОБА_1 та ПАТ «ДІАМАНТБАНК» за Договором строкового банківського вкладу № 16-12-13-002280 від 13 грудня 2016 року.

Вирішено питання судових витрат.

В апеляційній скарзі на дане рішення третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача - ТОВ «ПРОСПЕРІТІ ФАЙНЕНШЛ» посилається на його незаконність та необгрунтованість, апелянт вказав що судом неповно встановлено обставини, які мають значення для справи, просив з рішення суду скасувати, винести нове судове рішення яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

Зазначив, що всупереч ч.3 ст. 202 ЦК України судом першої інстанції зроблено помилковий висновок, що здійснення позивачем ОСОБА_1 одностороннього правочину (подання заяви про зарахування депозитного вкладу в рахунок погашення заборгованості по договору кредитної лінії) створив у ПАТ «ДІАМАНТБАНК» автоматичне зобов`язання такого зарахування.

Заява ОСОБА_1 про зарахування депозитного вкладу в рахунок погашення заборгованості по кредиту, була зроблена в день віднесення ПАТ «ДІАМАНТБАНК» до категорії неплатоспроможних, введення в банку тимчасової адміністрації та припинення повноважень керівництва банку (тобто осіб відповідальних за прийняття рішень щодо можливого зарахування чи відмови в зарахуванні).

На думку представника апелянта дана заява була подана з метою отримання безпідставної переваги перед іншими кредиторами ПАТ «ДІАМАНТБАНК».

Рішенням правління НБУ №264-рш/БТ від 24 квітня 2017 року банк ПАТ «ДІАМАНТБАНК» було внесено до категорії неплатоспроможних, та запроваджено тимчасову адміністрацію банку. Датою початку ліквідації банку визначено 24 червня 2017 року. Під час дії тимчасової адміністрації, повноваження банку щодо здійснення господарської діяльності обмежені.

Тобто, 24 квітня 2017 року (з дати подання ОСОБА_1 заяви про зустрічне зарахування) законодавчо було заборонено зарахування зустрічних вимог, в тому числі із погашення кредитної заборгованості шляхом звернення стягнення на грошові кошти розміщені на депозитних рахунках.

Таким чином, на думку представника ТОВ «ПРОСПЕРІТІ ФАЙНЕНШЛ», заява ОСОБА_1 від 24 квітня 2017 року не має законної сили.

Зазначив, що згідно договору про відступлення прав вимоги ТОВ «ПРОСПЕРІТІ ФАЙНЕНШЛ» має право вимагати погашення заборгованості у розмірі заборгованості по тілу кредиту (без нарахованих процентів) в сумі 144 650,12 грн.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 зазначила, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, постановлене з дотримання вимог матеріального та процесуального права, а доводи апеляційної скарги його законності не спростовують.

У судовому засіданні апеляційного суду представник апелянта ТОВ «ПРОСПЕРІТІ ФАЙНЕНШЛ» Ганжа В.С. підтримав доводи апеляційної скарги, з наведених у ній мотивів.

Позивачка ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 доводи скарги заперечили, посилаючись на їх необгрнтованість.

Згідно статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Вислухавши доповідача, пояснення сторін, перевіривши законність рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Постановляючи рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив із того, що на час подачі заяв ОСОБА_1 про припинення дії кредитного договору та договору строкового банківського вкладу, ПАТ «ДІАМАНТБАНК» не перебував в статусі припинення, набув права на грошові кошти, які знаходяться на депозитному рахунку ОСОБА_1 в цьому ж банку, що припинило зустрічне зобов`язання ОСОБА_1 перед банком за кредитним договором.

З таким висновком погоджується колегія суддів з огляду на наступне.

Судом встановлено, що 27 листопада 2013 року між ОСОБА_1 та ПАТ «ДІАМАНТБАНК» було укладено Кредитний договір (із встановленням ліміту кредитування) №13-11-27-001274.

Відповідно до п. 1.1. Кредитного договору Кредитодавець відкриває Позичальнику з 27 листопада 2013 року по 22 листопада 2013 року лінію із встановленням ліміту кредитування у розмірі 295000,00 грн.

Відповідно до п. 2.1. Кредитного договору в якості забезпечення виконання зобов`язань за цим Договором, в тому числі по забезпечення повернення кредиту та процентів за ним, Позичальник, в день укладення цього Договору забезпечує надання в заставу Кредитодавцю майнові права, що належать громадянці України ОСОБА_3 (надалі Заставодавець) за Договором строкового банківського вкладу № 13-10-18-001036 від 18 жовтня 2013 року, які полягають в праві вимагати повернення грошових коштів в сумі 311000,00 грн. розміщених Заставодавцем у Кредитодавця терміном до 22 листопада 2014 року.

24 листопада 2014 року між ОСОБА_1 та ПАТ «ДІАМАНТБАНК» було укладено Додаткову угоду №1 до Кредитного договору, згідно якої банк відкриває Позивальнику з 27 листопада 2013 року до 09 листопада 2015 року кредитну лінію із встановленням кредитного ліміту у розмірі 295000,00 грн.

В якості забезпечення виконання власних зобов`язань за цим Договором, в тому числі по забезпеченню повернення кредиту та процентів за ним, Позичальник у день укладення цього Договору надає/забезпечує надання Кредитодавцю в заставу - майнові права, що належать Позичальнику за Договором страхового банківського вкладу № 14-11-24-000001 від 24 листопада 2014 року, які полягають у праві вимагати повернення грошових коштів в сумі 195000,00 грн. розміщених у Кредитодавця терміном до 09 листопада 2015 року; позичальник забезпечує надання в заставу Кредитодавця майнових прав, що належать громадянці України ОСОБА_3 за договором страхового банківського вкладу № 14-11-24-000001 від 24 листопада 2014 року, які полягають у праві вимагати повернення грошових коштів в сумі 116000,00 грн. розміщених у Кредитодавця терміном до 09 листопада 2015 року». (а.с. 15).

09 листопада 2015 року між ОСОБА_1 та ПАТ «ДІАМАНТБАНК» було укладено Додаткову угоду № 2 до Кредитного договору, за яким Кредитодавець відкриває Позивальнику з 27 листопада 2013 року до 13 грудня 2016 року кредитну лінію із встановленням кредитного ліміту у розмірі 295000,00 грн. В якості забезпечення виконання власних зобов`язань за цим Договором, позичальник надав в заставу Кредитодавця майнові права, що належать Позичальнику за Договором страхового банківського вкладу № 14-11-24-000001 від 09 листопада 2015 року, які полягають у праві вимагати повернення грошових коштів в сумі 195000,00 грн. розміщених у Кредитодавця терміном до 13 грудня 2016 року; Позивальник забезпечив надання в заставу Кредитодавця майнових прав, що належать ОСОБА_3 за договором страхового банківського вкладу № 15-11-09-000001 від 09 листопада 2015 року, які полягають у праві вимагати повернення грошових коштів в сумі 116000,00 грн. розміщених у Кредитодавця терміном до 13 грудня 2016 року». (а.с. 16).

13 грудня 2016 року між ОСОБА_1 та ПАТ «ДІАМАНТБАНК» був укладений Договір строкового банківського вкладу №16-12-13-002280, терміном дії до 17 січня 2018 року, на суму вкладу у 195000,00 грн. (а.с. 17).

13 грудня 2016 року між ОСОБА_1 та ПАТ «ДІАМАНТБАНК» укладено Додаткову угоду № 3 до Кредитного договору за №13-11-27-001274 від 27 листопада 2013 року, згідно якої Кредитодавець відкрив Позичальнику з 27 листопада 2013 року до 17 січня 2018 року кредитну лінію із встановленням кредитного ліміту у розмірі 18500,00 грн. В якості забезпечення виконання зобов`язань за цим Договором, Позичальник забезпечив надання Кредитодавцю в заставу майнові права, що належать Позичальнику за Договором страхового банківського вкладу №16-12-13-002280 від 13 грудня 2016 року, які полягають у праві вимагати повернення грошових коштів в сумі 195000,00 грн. розміщених у Кредитодавця терміном до 17 січня 2018 року (а.с. 18).

13 грудня 2016 року між ОСОБА_1 та ПАТ «ДІАМАНТБАНК» укладено Додаткову угоду № 2 до Договору застави майнових прав б/н від 24 листопада 2013 року, в якій зокрема визначили умову про повернення Заставодержателю фактично отриманий Кредит в межах відкритої з 27 листопада 2013 року по 17 січня 2018 рік кредитної лінії у розмірі 185000,00 грн. у термін до 17 січня 2018 року включно у порядку, передбаченому Кредитним договором (а.с. 20).

Встановлено, що 21 квітня 2017 року ПАТ «ДІАМАНТБАНК» отримав від ОСОБА_1 заяву про дострокове припинення з 20 квітня 2017 року дії Кредитного договору № 13-11-27-001274 від 27 листопада 2013 року на суму 185000,00 грн, та договору страхового банківського вкладу № 16-12-13 від 13 грудня 2016 року на суму 195000.00 грн, із зарахуванням зазначеної суми на повне погашення кредитної заборгованості. В тому числі в заяві йшлося про передачу належних ОСОБА_1 майнових прав за договором банківського вкладу, зокрема права банку на депозитні кошти в рахунок погашення кредитного боргу. Згідно з відміткою на цій заяві про прийняття та реєстрацію вхідної кореспонденції, заяву банком отримано 21 квітня 2017 реєстраційний вхідний № 84/46 (а.с. 23).

24 квітня 2017 року ОСОБА_1 повторно надіслала ПАТ «ДІАМАНТБАНК» заяву, в якій просила банк, у разі початку процедури введення тимчасової адміністрації, ліквідації (оголошення банкрутства), достроково передати майнові права, що належать їй за договором страхового банківського вкладу на грошові кошти в сумі 195000,00 грн із правом та обов`язком вимоги повернення цих коштів у рахунок погашення кредитних зобов`язань на суму 185000,00 грн, в тому числі із правом звернення стягнення. Після виконання зазначених умов ОСОБА_1 просить вважати кредитний договір із змінами припиненим (а.с. 26).

24 квітня 2017 року, на підставі рішення Правління Національного банку України від 24 квітня 2017 року №264-рш/БТ «Про віднесення ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «ДІАМАНТБАНК» до категорії неплатоспроможних» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі Фонд) прийнято рішення від 24 квітня 2017 року № 1684 «Про запровадження тимчасової адміністрації в ПАТ «ДІАМАНТБАНК» та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку». Згідно з даним рішенням розпочато процедуру виведення ПАТ «ДІАМАНТБАНК» з ринку шляхом запровадженням в ньому тимчасової адміністрації строком на один місяць з 17 год. 00 хв. 24 квітня 2017 року до 23 травня 2017 року включно, призначено уповноважену особу Фонду та делеговано всі повноваження тимчасового адміністратора ПАТ «ДІАМАНТБАНК»,

визначені статтями 37-39 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», начальнику відділу моніторингу операцій проблемних банків департаменту дистанційного та інспекційного моніторингу діяльності банків Старцевій Т.В. строком на один місяць з 17 год. 00 хв. 24 квітня 2017 року до 23 травня 2017 року включно (а.с. 28).

Як убачається з виписок по особовим рахункам з 19 листопада 2020 року по 09 грудня 2020 року ПАТ «ДІАМАНТБАНК», в особі уповноваженої особи ФГВФО Луньо І. В., продовжував нарахування процентів по Кредитному договору № 13-11-27-001274 від 27.11.2013, і, станом на 04.12.2020, заборгованість за кредитом становила 174555,44 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом становила 148072,90 грн. (а.с. 136-182).

Згідно з рішенням Виконавчої Дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 2008 від 26 листопада 2020 року гарантована сума 174555,44 грн. була направлена на погашення кредитної заборгованості по Кредитному договору № 13-11-27-001274 від 27 листопада 2013 року, зокрема 04 грудня 2020 року на погашення прострочених відсотків по кредиту було направлено 148072,90 грн., на часткове погашення простроченої заборгованості по кредиту було направлено 29905,32 грн. (а.с. 100-102).

09 грудня 2020 року між ПАТ «ДІАМАНТБАНК», від імені якого діяв уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «ДІАМАНТБАНК» Луньо І.В., та ТОВ «ПРОСПЕРІТІ ФАЙНЕНШЛ», від імені якого діяв Директор Ганжа В.С., укладено Договір № GL2N019170 про відступлення (купівлі-продаж) прав вимоги, відповідно до якого, банк відступив, шляхом продажу, новому кредитору (серед іншого) право вимоги за Кредитним договором № 13-11-27-001274 від 27 листопада 2013 року з усіма Додатковими угодами до нього, укладений між ПАТ «ДІАМАНТБАНК» (як Кредитодавцем) та ОСОБА_1 ( як Позичальником) (а.с. 103-112).

19 травня 2021 року Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «ДІАМАНТБАНК» Луньо І. В. надано відповідь на запит ОСОБА_1 , згідно останню повідомлено про вчинені дії, та відступлення прав вимоги за кредитним договором новому кредитору ТОВ «ПРОСПЕРІТІ ФАЙНЕНШЛ» (а.с. 195).

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ч. 1,2 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторонни (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативнее зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу, зокрема, з договорів та інших правочинів.

Загальні підстави припинення зобов`язань визначені у статті 598 ЦК України, згідно з якою зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом.

Статтею 601 ЦК України передбачено, що зобов`язання припиняється зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги. Зарахування зустрічних вимог може здійснюватися за заявою однієї із сторін.

Відповідно до положень ст. 602 ЦК України не допускається зарахування зустрічних вимог: 1) про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, 2) про стягнення аліментів, 3) щодо довічного утримання (догляду), 4) у разі спливу позовної давності, 4-1) за зобов`язаннями, стороною яких є неплатоспроможний банк, крім випадків, установлених законом, 5) в інших випадках, встановлених договором або законом.

Суд першої інстанції правильно зазначив, що зобов`язання може бути припинено шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог за наявності умов встановлених ст. 601 ЦК України, та за відсутності обставин, передбачених ст. 602 ЦК України, за яких зарахування зустрічних вимог не допускається. Зарахування є одностороннім правочином, для нього достатньо заяви однієї сторони, і при цьому, чинним законодавством не передбачено спеціальних вимог щодо форми заяви про зарахування зустрічних вимог як одностороннього правочину.

Зарахування зустрічних однорідних вимог, про яке заявлено однією із сторін у зобов`язанні, здійснюється в силу положень ч. 3 ст. 202, ст. 601 ЦК України, та не пов`язується із прийняттям такого зарахування іншою стороною.

Оскільки ОСОБА_1 20 квітня 2017 року та 24 квітня 2017 року повторно подала заяви до ПАТ «ДІАМАНТБАНК про припинення дії кредитного договору та договору строкового банківського вкладу, які отримано банком відповідно 21 квітня 2017 року та 24 квітня 2017 року, тобто до ухвалення рішення Правлінням Національного банку України про віднесення ПАТ «ДІАМАНТБАНК» до категорії неплатоспроможних та запровадженням в ньому тимчасової адміністрації, то суд обґрунтовано зазначив, що на правовідносини між ОСОБА_1 та ПАТ «ДІАМАНТБАНК» не поширюється дія Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». З огляду на це, подальше нарахування ПАТ «ДІАМАНТБАНК» в особі уповноваженої особи ФГВФО на ліквідацію банку Луньо І.В. процентів по Кредитному договору № 13-11-27-001274 від 27.11.2013, в порядку визначеному п. 4-1 ч. 2 ст. 46 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є необґрунтованим.

Колегія суддів також погоджується з висновком суду про те, що нарахування процентів на кредитні кошти, без урахування наявної суми депозитних коштів цього ж клієнта банку, суперечить принципам справедливості, добросовісності та розумності, які визначені в ст. 3 ЦК України та меті Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб, якою є захист прав і законних інтересів вкладників банків; зміцнення довіри до банківської системи України; стимулювання залучення коштів у банківську систему України.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що з 24 квітня 2017 року (з дати подання ОСОБА_1 заяви про зустрічне зарахування) законодавчо було заборонено зарахування зустрічних вимог, в тому числі із погашення кредитної заборгованості шляхом звернення стягнення на грошові кошти розміщені на депозитних рахунках не заслуговують на увагу, оскільки як убачається із матеріалів справи ОСОБА_1 двічі зверталася до банку із заявами про зарахування зустрічних вимог, які отримані банком 21 квітня та 24 квітня 2021 року, що підтверджується штампом банку про отримання вказаних заяв, тобто до запровадження тимчасової адміністрації.

Інші доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції стосовно установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

За змістом статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене, апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ПРОСПЕРІТІ ФАЙНЕНШЛ» слід залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ПРОСПЕРІТІ ФАЙНЕНШЛ» залишити без задоволення, а рішення Івано-Франківського міського суду від 10 вересня 2021 року - без зміни.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 26 листопада 2021 року.

Головуюча: О.В. Пнівчук

Судді: І.В. Бойчук

О.О. Томин