№ 207/1392/20
№ 2/207/418/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2021 року Баглійський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Юрченко І.М.

при секретарі Сівачук А.А.

за участю:

представника позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Кам`янське Дніпропетровської області цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про припинення права на частку у спільному майні,

В С Т А Н О В И В:

Звертаючись до суду, позивачка ОСОБА_4 в обґрунтування заявлених позовних вимог зазначила, що на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 13 травня 2020 року вона - ОСОБА_4 є власником 3/4 частин квартири АДРЕСА_1 .

1/4 частина (обов`язкова частка) вище зазначеної квартири належить її рідній сестрі, відповідачці - ОСОБА_2 , яка вчасно подала заяву до нотаріальної контори про видачу їй свідоцтва про право на обов`язкову частку у спадщині на підставі ст. 1241 ЦК України.

Квартира АДРЕСА_1 складається з 3-х кімнат загальною площею 74,0 м.кв, житловою площею 50,5 м.кв.

Раніше спірна квартира належала їхній матері, ОСОБА_5 на підставі договору дарування посвідченого приватним нотаріусом - Красношлик Л.Л. від 07 травня 2019 року.

За рішенням Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська від 26 жовтня 2018 року вона призначена опікуном над недієздатною матір`ю - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . ІНФОРМАЦІЯ_2 мати, ОСОБА_5 померла, поховала матір за власний рахунок . На сьогоднішній день вона повністю утримує квартиру, сплачує всі комунальні послуги, переоформила договори про надання комунальних послуг.

З відповідачкою ОСОБА_2 мають давнішні неприязні стосунки. З приводу поведінки відповідачки 08.05.2018 року зверталась зі скаргою до Південного відділення поліції Кам`янського ВП, та просила вжити заходи відносно ОСОБА_2 яка 02.05.2018 року вчинила бійку, від проходження СМЕ вона відмовилась. Через наявність між ними неприязних відносин вони не можуть спільно користуватись квартирою та проживати в ній разом.

Відповідачка постійно проживає та зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 - це житло є її постійним місцем проживання.

Вона та відповідачка не є членами однієї сім`ї, не проживають спільно та не ведуть спільного господарства, в той час як між ними залишились лише віддалені родинні зв`язки, які давно ними не підтримуються. Відповідачка проживає в іншому житлі, а тому припинення права власності на її частку не завдасть істотної шкоди її інтересам.

На підставі зазначеного позивач просила: припинити право власності, ОСОБА_2 на 1/4 частину квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 74,0 кв.м., житловою площею 50,5 кв.м.; визнати за ОСОБА_4 право власності на 1/4 частину квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 74,0 кв.м., житловою площею 50,5 кв.м.; стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 ринкову вартість 1/4 частини квартири АДРЕСА_1 , в розмірі 36635,00 гривень.

В судовому засіданні представник позивача, позовні вимоги підтримала в повному обсязі з підстав зазначених у позовній заяві, додатково пояснила, що позивач за заповітом звернулася вчасно та отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом на 3/4 частки частин квартири АДРЕСА_1 . Відповідач, як пенсіонер також отримала свідоцтво на обов`язкову частку на 1/4 частку зазначеної квартири, як пенсіонерка. Згідно висновку експерта ОСОБА_6 за результатами проведення експертного оціночно-будівельного дослідження № 972/05-20 - ринкова вартість квартири АДРЕСА_1 складає 146540,00 грн. Ринкова вартість 1/4 частки квартири складає 36635,00 грн., які позивач поклав на депозит згідно ч. 1 ст. 365 ЦК України, експерт дійшов висновку, що виділити в натурі 1/4 та 3/4 часток квартири АДРЕСА_1 , які належать позивачу та відповідачу за існуючим плануванням без порушень вимог нормативно правових актів у галузі будівництва не можливо, а дві сім`ї не можуть мешкати разом. Позов просила задовольнити.

Відповідачка ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги не визнала та пояснила, що їй належить 1/4 частина квартири АДРЕСА_1 . Дана частка квартири має для неї велике значення. Зараз вона мешкає в двокімнатній квартирі за адресою: АДРЕСА_3 , в цій квартирі проживають: її донька з чоловіком та дитиною п`яти років, та син з дружиною та дитиною 14 років. Вона б хотіла переїхати в квартиру АДРЕСА_1 і там мешкати, оскільки для неї буде зручніше мешкати в окремій ізольованій кімнаті трикімнатної квартири АДРЕСА_1 , а позбавлення її права власності на цю квартиру завдасть їй істотної шкоди та членам її сім`ї, оскільки на теперішній час їй незручно мешкати зі своїми повнолітніми дітьми та їх сім`ями. У задоволенні позову просила відмовити.

Представник відповідачки ОСОБА_2 - ОСОБА_3 в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та пояснив, що для ОСОБА_2 1/4 частина в трикімнатній квартирі - це суттєва частка. В цій квартирі є непрохідна кімната, відповідачка могла б жити в цій кімнаті. В квартирі по АДРЕСА_3 відповідач має лише 1/3 частку, а не всю квартиру. Крім відповідачки в квартирі проживає ще дві сім`ї: її син, невістка з дитиною та дочка з зятем та дитиною. Згідно ст. 41 Конституції України не має такого поняття, як припинення права власності, а примусове відчуження має бути тільки у виключних випадках. Також зазначив, що посилання позивачки на конфлікт, який мав місце ІНФОРМАЦІЯ_3 є взагалі недоречним, оскільки спадкодавець ОСОБА_5 набула право власності на квартиру АДРЕСА_1 лише 07.05.2019 року, а сама відповідачка отримала право власності на 1/4 частку спірної квартири лише через два року, а саме 18.05.2020 року. Окрім цього з матеріалів справи вбачається, що позивачка проживає у своєму приватному будинку, а спірну квартиру здає в найм. У задоволенні позову просив відмовити, оскільки даний позов порушує права відповідачки.

Згідно із ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Відповідно до ч. 3 ст.13 ЦПК України учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета позову на власний розсуд.

За змістом ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Виходячи із змісту ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Дослідивши та оцінивши надані докази, у їх сукупності з увагою на їх належність, допустимість та достатність, проаналізувавши доводи, які викладені в позовній заяві і співставивши їх з матеріалами справи, суд встановив наступні обставини та відповідні до них правовідносини.

Судом встановлено наступне.

Згідно заповіту від 31.01.2013 року посвідченого приватним нотаріусом Дніпродзержинського міського нотаріального округу Красношлик Л.Л., ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на випадок її смерті заповідала своє майно ОСОБА_4 (ар.с.24)

За рішенням Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська від 26 жовтня 2018 року ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 - визнано недієздатною, ОСОБА_4 призначена опікуном над недієздатною матір`ю - ОСОБА_5 (ар.с.22).

Згідно свідоцтва про смерть ОСОБА_5 , померла ІНФОРМАЦІЯ_2 (ар.с.23).

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 13.05.2020 року посвідченого державним нотаріусом Першої кам`янської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області Трощій Н.Г. (ар.с.19) та Витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 208868884 від 13.05.2020 року (ар.с.20) ОСОБА_4 є власником 3/4 частин квартири АДРЕСА_1 .

Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 18.05.2020 року посвідченого державним нотаріусом Першої кам`янської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області Трощій Н.Г., ОСОБА_2 є власником 1/4 частин квартири АДРЕСА_1 (ар.с.115).

Згідно висновку експерта за результатами проведення експертного оціночно-будівельного дослідження № 972/05-20 - ринкова вартість квартири АДРЕСА_1 складає 146540,00 грн., ринкова вартість 1/4 частки квартири складає 36635,00 грн., виділити в натурі 1/4 та 3/4 часток квартири АДРЕСА_1 , які належать співвласникам за існуючим плануванням без порушень вимог нормативно правових актів у галузі будівництва - не можливо (ар.с.31-54).

Відповідно до ч. 2 ст. 328 ЦК України, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно з ч.ч. 4 та 5 статті 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Примусове відчуження об`єктів права приватної власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності, на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього і повного відшкодування їх вартості.

Аналогічна за змістом норма міститься в ст. 321 ЦК України.

Ч. 1 ст. 365 ЦК України передбачено підстави, за наявності яких, суд може задовольнити позов про припинення права особи на частку у спільному майні, а саме: частка є незначною і не може бути виділена у натурі, річ є неподільною, спільне володіння і користування майном є неможливим, таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

Аналіз вказаних норм дає підстави для висновку, що припинення права особи на частку в спільному майні поза її волею за рішенням суду на підставі позову інших співвласників (співвласника) можливе за наявності хоча б однієї з обставин, передбачених пунктами 1-3 частини першої статті 365 Цивільного кодексу України, проте таке припинення в усякому випадку не повинно завдати істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї, і за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

При цьому, висновок про істотність шкоди, яка може бути завдана співвласнику, вирішується в кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи та об`єкта, який є спільним майном.

Обґрунтовуючи позов, ОСОБА_4 в якості підстав для припинення права власності ОСОБА_2 на 1/4 частки квартири АДРЕСА_1 , вказала, що частка відповідача є незначною і не може бути виділена в натурі, спільне володіння і користування майном є неможливим.

У зв`язку з пред`явленням позову про припинення права власності, позивач виконала умову щодо попереднього внесення на депозитний рахунок суду компенсації вартості частки у квартирі, що належить відповідачу, перерахувавши 36635,00 грн. на депозитний рахунок ТУ ДСА України в Дніпропетровській області.

Слід зазначити, що доводи ОСОБА_4 про неможливість виділу в натурі належної ОСОБА_2 1/4 частини спірної трикімнатної квартири є обґрунтованими, однак відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, позивач не надала суду доказів того, що припинення права відповідача ОСОБА_2 на її частку не завдасть істотної шкоди її інтересам як співвласника та членам сім`ї останньої.

Окрім цього позивач не надала суду доказів неможливості спільного володіння та користування спільною квартирою, оскільки посилання позивачки на конфлікт, який мав місце ІНФОРМАЦІЯ_3 є взагалі недоречним, оскільки спадкодавець ОСОБА_5 набула право власності на квартиру АДРЕСА_1 лише 07.05.2019 року, а сама відповідачка отримала право власності на 1/4 частку спірної квартири лише через два року, а саме 18.05.2020 року. А довідкою Південного ВП Кам`янського відділу поліції за матеріалами 8487, 8490 від 06.06.2020року (ар.с.123) підтверджується, що позивачка ОСОБА_4 мешкає за адресою: АДРЕСА_4 , де власне вона і була зареєстрована до своєї перереєстрації в квартиру АДРЕСА_5 .

Як пояснила відповідачка ОСОБА_2 , вона мешкає в двокімнатній квартирі за адресою: АДРЕСА_3 , в цій квартирі крім відповідачки проживають: її донька з чоловіком та дитиною п`яти років, та син з дружиною та дитиною 14 років, в даній квартирі їй належить 1/3 частини, та по 1/3 частині належать сину та дочці відповідачки.

Встановивши, що відповідач ОСОБА_2 крім спірної квартири має право власності на 1/3 частину квартири за адресою: АДРЕСА_3 , яку ділить з іншими співвласниками, а саме з сином та дочкою, а компенсація вартості належної їй на праві власності частки в квартирі АДРЕСА_1 є незначною, суд дійшов висновку про те, що припинення права власності ОСОБА_2 на 1/4 частку квартири АДРЕСА_1 завдасть істотної шкоди її інтересам як співвласника. Більш за це у судовому засіданні було встановлено, що відповідачка має намір проживати в квартирі АДРЕСА_1 , зазначена квартира має окрему ізольовану кімнату та це є цілком можливим у виниклій ситуації. Відповідачка вважає, що ця частка їй потрібна і тому вона прийняла цю спадщину.

Доводи позивача суд не приймає до уваги, оскільки сама по собі наявність однієї з обставин, передбачених пунктами 1-3 частини першої статті 365 ЦК України, за умови встановлення, що припинення права власності відповідача на частку у спільному майні може завдати істотної шкоди її інтересам як співвласника та членам його сім`ї, не може бути підставою для задоволення позову.

При цьому, доводи позивачки про наявність у відповідачки іншого місця проживання не можуть свідчити про відсутність завдання істотної шкоди інтересам відповідача у випадку припиненням її права власності на частку у спірній квартирі з огляду на те, що істотність шкоди визначає саме особа, якій належить частка в праві власності. У судовому засіданні ОСОБА_2 неодноразово зазначала, що бажає проживати окремо від дітей та проживати саме в своїй квартирі АДРЕСА_1

Вказана позиція викладена в Постанові Верховного суду від 18.07.2019 року по справі № 210/2236/15-ц, провадження № 61-33924св18.

Крім того, Верховний Суд України неодноразово висловлював свою позицію із зазначеного питання, а саме те, що із змісту норми ст. 365 ЦК випливає, що припинення права особи на частку у спільному майні допускається за наявності будь-якої із обставин, передбачених пунктами 1 - 3 ч. 1 ст. 365 ЦК, але за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї (ухвала Верховного Суду України від 23 червня 2010 р. у справі N 6-22505св09; постанова від 16 січня 2012 р. у справі N 6-81цс11), а відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України: при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Окрім цього в ч.ч.5, 6 ст.13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» визначено: висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

З урахування вище викладеного припинення права власності ОСОБА_2 на 1/4 частину спірної квартири завдасть їй істотної шкоди, а тому необхідно відмовити ОСОБА_4 в задоволенні її позовних вимог щодо припинення права власності ОСОБА_2 на 1/4 частину квартири АДРЕСА_1 та визнання за ОСОБА_4 права власності на 1/4 частину спірної квартири.

За таких обставин, немає й підстав для задоволення позовної вимоги про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 ринкової вартості 1/4 частини квартири АДРЕСА_1 в розмірі 36635,00 грн. - як похідної, оскільки присудження такої компенсації можливе виключно як наслідок припинення права на вказану частку у спільному майні на підставі статті 365 ЦК України.

Судові витрати понесені позивачем, на підставі п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України залишити за позивачем.

Керуючись ст. 12, 13, 81, 82, 263, 264, 265, 268, 352, 354 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрованої за адресою АДРЕСА_6 до ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрованої за адресою АДРЕСА_2 про припинення права власності ОСОБА_2 на 1/4 частину квартири АДРЕСА_1 та визнання за ОСОБА_4 права власності на 1/4 частину квартири АДРЕСА_1 , - відмовити у повному обсязі.

Зобов`язати Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області повернути ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_6 - ІНФОРМАЦІЯ_5 , 00 (тридцять шість тисяч шістсот тридцять п`ять) грн.00 коп., сплачені нею на депозитний рахунок ТУ ДСА України в Дніпропетровській області, код одержувача 26239738, згідно квитанції .Кам`янського відділення "Баглійське" АТ КБ «Приватбанк» № 0.0..1 від 22.09.2020 року - після набрання рішення законної сили.

Судові витрати залишити за позивачем.

Рішення може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Повний текст судового рішення складено 29 січня 2021 року.

Головуючий суддя І.М. Юрченко