Ухвала

29 січня 2021року

м. Київ

справа № 235/803/20

провадження № 61-143ск21

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Шиповича В. В. (суддя - доповідач), Синельникова Є. В., Хопти С. Ф.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Молчанова Наталія Володимирівна, на постанову Донецького апеляційного суду від 25 листопада 2020 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про захист прав споживача, стягнення матеріальної і моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2020 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про захист прав споживача, стягнення матеріальної і моральної шкоди.

В обґрунтування своїх позовних вимог вказав, що 22 травня 2019 року між ним та відповідачем у справі ОСОБА_1 , який є суб`єктом підприємницької діяльності (далі - СПД), укладено договір № 9 на поставку продукції:

кухні М 8 ціною 35 000 грн та шафи-купе ціною 32 000 грн. На підтвердження укладення цього договору ним було сплачено 47 000 грн. Згідно умов договору відповідач гарантував якість продукції у відповідності до стандартів та здійснення поставки протягом 45 днів з моменту підписання договору. Всупереч умов договору відповідачем на його адресу з порушенням строків було передано лише шафу-купе, у якій були виявлені наступні недоліки: невідповідність кольору шафи-купе, замість кольору «береза» товар було поставлено в кольорі «світлий дуб», замість подушки на сидінні з шкірозаміщення було поставлено в замші, замість кремового кольору подушку було поставлено в коричневому; також були виявлені сколи стінок, подряпини, наскрізні отвори на стінках шафи; м`яке сидіння шафи не відповідає розмірам; деталі шафи відрізняються один від одного та складаються з трьох різних відтінків кольорів; відсутня заглушка для рейки та конформати; не рівно встановлено дзеркало. З метою усунення недоліків він звернувся до відповідача з відповідною вимогою. Відповідачем зазначені недоліки не усунуті, за його вимогою не надані документи на підтвердження відповідності виготовленої продукції стандартам, у зв`язку з чим він вимушений був звернутися до підприємця ОСОБА_3 з проханням відремонтувати ці меблі та надати висновок про їх недоліки.Фізичною-особою підприємцем (далі - ФОП) ОСОБА_3 складено акт та надано висновок про причини невиконання ремонтних робіт, зокрема зазначено, що меблі виготовлені з дефектом виробничого характеру та не можуть бути віднесені до готової продукції. Згідно звіту про оцінку майна від 13 січня

2020 року шафа-купе та її елементи не підлягають ремонту та не відповідають замовленню, ремонт шафи економічно необґрунтований, а її вартість не відповідає нормальній ціні.

Вважав, що має право на розірвання договору про надання послуг на поставку меблів і повернення коштів з відшкодуванням збитків у розмірі 32 000 грн та відшкодуванням моральної шкоди в розмірі 15 000 грн.

Враховуючи наведені обставини, позивач просив суд розірвати договір про надання послуг № 9 від 22 травня 2019 року, укладений між ним та ОСОБА_1 , стягнути з ОСОБА_1 32 000 грн, сплачених ним на виконання договору та моральну шкоду в розмірі 15 000 грн.

Рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області

від 14 липня 2020 року в задоволенні позову відмовлено.

Постановою Донецького апеляційного суду від 25 листопада 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково, рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 14 липня 2020 року скасовано, позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено частково, розірвано договір про надання послуг № 9 від 22 травня 2019 року, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 у відшкодування матеріальної шкоди 32 000 грн, сплачених ОСОБА_2 на виконання договору про надання послуг № 9

від 22 травня 2019 року, повернуто ОСОБА_1 шафу-купе поставлену за договором про надання послуг № 9 від 22 травня 2019 року, укладеним між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , зобов`язано ОСОБА_1 за власний рахунок здійснити повернення шафи-купе, поставленої за договором про надання послуг № 9 від 22 травня 2019 року, у задоволенні іншої частини позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

29 грудня 2020 року засобами поштового зв`язку представник ОСОБА_1 - адвокат Молчанова Н. В. подала касаційну скаргу у справі № 235/803/20 на постанову Донецького апеляційного суду від 25 листопада 2020 року, повний текст якої складено 26 листопада 2020 року.

Відповідно до Протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12 січня 2021 року справу передану судді-доповідачу.

Заявник просив поновити строк на касаційне оскарження, посилаючись на те, що копію постанови апеляційного суду від 26 листопада 2020 року отримав 03 грудня 2020 року.

Відповідно до вимог статті 390 ЦПК України пропущений ОСОБА_1 строк на касаційне оскарження підлягає поновленню.

Частиною першою статті 394 ЦПК України передбачено, що одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження).

Колегія суддів дійшла висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки касаційна скарга подана на судове рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню.

Згідно зі статтею 129 Конституції України та статей 2, 17 ЦПК України однією з основних засад цивільного судочинства є забезпечення апеляційного перегляду справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Відповідно до Рекомендацій № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи

від 07 лютого 1995 року, скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу.

Європейський суд з прав людини у Рішенні від 05 квітня 2018 року (справа «Зубац проти Хорватії, № 40160/12) вказав на обмеженість доступу до судів вищої інстанції. Так, право на доступ до суду не є абсолютним і може підлягати обмеженням, які дозволяються опосередковано, оскільки право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання державою, і таке регулювання може змінюватися у часі та місці відповідно до потреб та ресурсів суспільства та окремих осіб.

Спосіб застосування пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод до апеляційних та касаційних судів залежить від особливостей судового провадження, про яке йдеться, і необхідно враховувати всю сукупність процесуальних дій, проведених в рамках національного правопорядку, а також роль судів касаційної інстанції в них; умови прийнятності касаційної скарги щодо питань права можуть бути суворіші, ніж для звичайної скарги (рішення ЄСПЛ у справах «Леваж Престасьон Сервіс» проти Франції» та «Шамоян проти Вірменії»).

Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, враховуючи те, що провадження здійснюється судом після розгляду справи судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції.

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Відповідно до пунктів 2, 5 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; справи про захист прав споживачів, ціна позову в яких не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму доходів громадян.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на

01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята

статті 19 ЦПК України).

Станом на 01 січня 2020 року прожитковий мінімум для працездатних осіб було встановлено у розмірі 2 102 грн.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 176 ЦПК України у позовах про стягнення грошових коштів ціна позову визначається сумою, яка стягується.

Справа № 235/803/20 є справою незначної складності, не належить до категорії справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, ОСОБА_2 заявлено вимоги про захист прав споживача та ціна позову у справі не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2 102 грн х 250 = 525 500 грн),

За таких обставин колегія суддів дійшла висновку, що справа, на судове рішення у якій подана касаційна скарга, є малозначною.

Заявник вважав, що справа становить значний суспільний інтерес та має виняткове значення для відповідача.

Натомість колегією суддів не встановлено випадків, передбачених підпунктами а) - г) пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню. Верховним Судом досліджено та взято до уваги: категорію справи, ціну та предмет позову, а також значення справи для сторін і суспільства.

Сама по собі незгода заявника із судовим рішенням, висновками щодо встановлених обставин та оцінкою доказів не є підставою для відкриття касаційного провадження у малозначній справі.

Встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Якщо порушень порядку надання та отримання доказів у суді першої інстанції апеляційним судом не встановлено, а оцінка доказів зроблена як судом першої, так і судом апеляційної інстанцій, то суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів (постанова Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц).

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Касаційну скаргу подано на судове рішення ухвалене у малозначній справі, справа розглянута судами двох інстанцій, які мали повну юрисдикцію щодо вирішення спору, випадків, за яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню, колегією суддів не встановлено, тому у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити.

Керуючись статтею 129 Конституції України, частиною шостою, частиною дев`ятою статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, статтею 390, частиною першою, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Поновити ОСОБА_1 строк на касаційне оскарження постанови Донецького апеляційного суду від 25 листопада 2020 року.

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Молчанова Наталія Володимирівна, на постанову Донецького апеляційного суду

від 25 листопада 2020 року в цивільній справі № 235/803/20.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та оскарженню не підлягає.

Судді: В. В. Шипович

Є. В. Синельников

С. Ф. Хопта