Справа №295/107/21
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.01.2021 року м. Житомир

Суддя Богунського районного суду м. Житомира Слюсарчук Н. Ф, розглянувши матеріали заяви ОСОБА_1 про встановлення факту смерті,-

ВСТАНОВИВ:

Заявник ОСОБА_1 , звернулася до Богунського районного суду м. Житомира з вищевказаною заявою, в якій просить встановити факт смерті ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Брянка Луганської області, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 у м. Стахонов, Луганська область.

Ознайомившись із матеріалами заяви суддя дійшов до наступного.

Частиною 3 статті 294 ЦПК України передбачено, що справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені цим розділом.

Згідно частини 4 статті 294 ЦПК України передбачено, що справи окремого провадження суд розглядає за участю заявника і заінтересованих осіб.

Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті.

Частиною 1 ст. 316 ЦПК України заява фізичної особи про встановлення факту, що має юридичне значення, подається до суду за місцем її проживання.

Як вбачається з матеріалів заяви, заявник ОСОБА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

Як вбачається з інформації отриманої з відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання УДМС України у Житомирській області, від 19.01.2021 року заявник ОСОБА_1 , за адресою: АДРЕСА_1 , не значиться.

Докази про фактичне зареєстроване в законному порядку місце проживання або місце перебування заявника ОСОБА_1 , за адресою: АДРЕСА_1 , на день пред`явлення позову до суду в матеріалах справи відсутні.

Згідно ч. 1 ст. 317 ЦПК України, заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України.

Відповідно до ст. 318 ЦПК України, у заяві повинно бути зазначено: 1) який факт заявник просить встановити та з якою метою; 2) причини неможливості одержання або відновлення документів, що посвідчують цей факт; 3) докази, що підтверджують факт.

При цьому, як роз`яснено в п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31 березня 1995 року, судам слід мати на увазі, що справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, повинні розглядатись у порядку, передбаченому главою 37 ЦПК, за участю заявників і заінтересованих осіб.

В той же час, звертаючись до суду з заявою про встановлення факту смерті, заявником не зазначено в заяві, хто вона є для померлого і чи є у покійного дружина, батьки, брати, сестри, інші діти, які, у випадку їх наявності, мають бути зазначені в заяві, як заінтересовані особи. Заявником взагалі не вказано заінтересованих осіб.

Згідно з п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 31.03.1995р. за №5, вирішуючи питання про прийняття заяви про встановлення фактів, що мають юридичне значення, судам необхідно враховувати, що ці заяви повинні відповідати як загальним правилам щодо змісту і форми позовної заяви, встановленим Цивільно-процесуальним кодексом України, так і вимогам щодо її змісту.

Крім того, відповідно до вимог ч. 1 ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою; рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою.

Пунктом 1 розділу 5 Правил державної реєстрації актів цивільного стану, затверджених наказом Міністерства юстиції України №52/2 від 18 жовтня 2000 року, передбачено, що підставою для державної реєстрації смерті є: лікарське свідоцтво про смерть (форма № 106/о), форма якого затверджена наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08.08.2006 № 545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 за № 1150/13024; фельдшерська довідка про смерть (форма № 106-1/о), форма якої затверджена наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08.08.2006 № 545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 за № 1150/13024; лікарське свідоцтво про перинатальну смерть; рішення суду про оголошення особи померлою; рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час; повідомлення державного архіву або органів Служби безпеки України у разі реєстрації смерті осіб, репресованих за рішенням несудових та судових органів; повідомлення установи виконання покарань або слідчого ізолятора, надіслане разом з лікарським свідоцтвом про смерть. Ці документи додаються до другого примірника актового запису про смерть.

Для розгляду справи про встановлення факту смерті у суді відділ державної реєстрації актів цивільного стану на прохання заявника складає письмову відмову у проведенні державної реєстрації смерті, у якій викладає причини неможливості проведення такої реєстрації.

Відповідно до Інструкції щодо заповнення та видачі лікарського свідоцтва про смерть (форма № 106-о), затвердженої Наказом МОЗ України від 8 серпня 2006 року №545, для забезпечення реєстрації смерті в органах реєстрації актів цивільного стану видається лікарське свідоцтво про смерть.

Заявником до заяви про встановлення факту смерті не додано оригінал лікарського свідоцтво про смерть (форма № 106/о) ОСОБА_2 . Відсутність цього доказу унеможливлює встановлення юридичного факту про встановлення смерті особи в разі відмови у проведенні державної реєстрації смерті відділом державної реєстрації актів цивільного стану, враховуючи передбачений законом порядок розгляду таких заяв.

Як вбачається з доданої до заяви копії свідоцтва про смерть ОСОБА_2 за №607 від 29.08.2020 року, остання отримана ОСОБА_3 , процесуальний статус якого не визначено.

Згідно ч.1 ст.177 ЦПК України, заявник повинен додати до заяви її копії та копії всіх документів, що додаються до неї, відповідно до кількості заінтересованих осіб.

В порушення вказаної норми, заявником не надано копії заяви з додатками, що додаються до неї, для заінтересованої особи.

Також, в порушення ч.3 ст.175 ЦПК України, у заяві про встановлення факту, що має юридичне значення, не вказано зазначення щодо наявності у заявника або іншої особи оригіналів письмових доказів, копії яких додано до заяви; відсутній попередній (орієнтовний) розрахунок суми витрат, які заявник поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи; відсутнє підтвердження заявника про те, що ним не подано іншої заяви з тим самим предметом та з тих самих підстав.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.185 ЦПК України, суддя, встановивши, що заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення заяви без руху.

Вище викладене дає підстави для висновку, що заява не відповідає вимогам закону, а тому підлягає залишенню без руху з наданням строків на їх усунення. Недоліки підлягають усуненню шляхом складання нового тексту заяви, поданням її до суду з копіями заяви та додатків, засвідчених належним чином, у відповідності до кількості учасників процесу.

Таким чином, заява підлягає залишенню без руху до усунення заявником вказаних порушень.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 185, 260, 261, 293, 294, 316, 353 ЦПК України, суддя,

П О С Т А Н О В И В:

Заяву ОСОБА_1 про встановлення факту смерті, залишити без руху, надавши заявнику строк у сім днів для усунення зазначених недоліків, який починає перебіг з дня отримання заявником ухвали.

Роз`яснити заявнику, що у випадку не виконання вимог даної ухвали в строк, заява буде вважатися неподаною та повернута заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя