Справа № 458/1054/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.02.2021 м. Турка

Турківський районний суд Львівської області в складі:

головуючого судді Кшик О.І.

секретаря судового засідання Сисан С.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Турка в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням,

встановив:

17.11.2020 позивач ОСОБА_1 через свого представника ОСОБА_3 подав до Турківського районного суду Львівської області позовну заяву до ОСОБА_2 , в якій просить визнати відповідача такою, що втратила право користування житловим приміщенням по АДРЕСА_1 .

В обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що він є власником квартири в будинку за адресою АДРЕСА_1 , в якому зареєстрована відповідач ОСОБА_2 , однак не проживає з 2016 року, оскільки виїхала на постійне місце проживання в Російську Федерацію.

Ухвалою суду від 03.12.2020 розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін та визначено відповідачеві строк для подання відзиву.

У визначений судом строк відповідач відзиву чи клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін не надала.

02.12.2020 представник відповідачки ОСОБА_4 подав заяву про визнання відповідачкою позову, посилаючись на те, що позивач є власником майна на підставі договору купівлі-продажу від 05.10.2020 між позивачем та ОСОБА_2 , від імені якої він діяв за довіреністю. Про те, що залишилася зареєстрованою в квартирі відповідачка він не знав. Відповідачка виїхала на постійне місце проживання в Російську Федерацію та подати заяву про зняття з реєстрації місця проживання самостійно не має можливості. Оскільки власником квартири є позивач, то вважає, що позовні вимоги позивача є законними та обгрунтованими, а відтак визнає позовні вимоги в повному обсязі.

Дослідивши матеріали цивільної справи у їх сукупності та взаємозв`язку, суд встановив наступні обставини справи та відповідні до них правовідносини.

Відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 05.10.2020 та Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 05.10.2020, позивач ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 (а.с. 9-11).

Довідкою про склад сім`ї від 11.11.2020 №2889 доводиться, що в квартирі АДРЕСА_1 зареєстрована ОСОБА_2 (а.с. 14).

Водночас, як доводиться актом обстеження місця проживання виконавчого комітету Турківської міської ради Львівської області від 12.11.2020, при обстеженні виявлено, що ОСОБА_2 зареєстрована за адресою АДРЕСА_1 , але не проживає з 2018 року (а.с. 15).

Таким чином, спірні правовідносини між позивачем, як власником житла, та відповідачкою, яка є попередньою власницею житла, щодо втрати останньою права користування житловим приміщенням регулюються нормами права, які містяться в Цивільному кодексі України (далі ЦК України).

Відповідно до приписів ч. 1, 2 4 ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Частиною першою статті 316 ЦК України визначено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно змісту ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Саме власник відповідно до приписів ст. 319 ЦК України володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ч. 1 ст. 321 ЦК України).

Відповідно до ч.2 ст. 386 ЦК України, власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Як врегульовано положеннями ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю.

Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 34 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім`ї, попередніми членами його сім`ї, а також членами сім`ї попереднього власника житла. Так, власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення (п. 3 ч.1 ст. 346 ЦК) із зняттям останнього з реєстрації.

З огляду на викладене суд дійшов висновку, що позивач, як власник спірного майна, має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм нерухомим майном, у тому числі, шляхом визнання відповідача такою, що втратила право користування житловим приміщенням, тому порушене право позивача підлягає захисту шляхом задоволення позову.

При цьому суд приймає до уваги аргументи позивача, які наведені ним як підстави для задоволення поданого позову, зокрема щодо набуття ним у встановленому законом порядку права власності на зазначене вище нерухоме майно та припинення такого права у відповідача, оскільки такі знайшли своє підтвердження в ході дослідження наявних в матеріалах справи доказів, які є належними, допустимими та достовірними в розумінні ст. 77-79 ЦПК України.

Водночас суд зауважує на тому, що жодних правовідносин з приводу користування спірною квартирою між сторонами судом встановлено не було, представник відповідача позов визнає повністю, отже відповідачка з набуттям права власності позивачем на спірну квартиру втратила і право користування нею.

Відтак, позов є підставним і таким, що підлягає до задоволення.

Керуючись ст. 4, 10, 76-82, 89, 263-265, 268 Цивільного процесуального кодексу України,

вирішив :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням - задовольнити повністю.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), такою, що втратила право користування квартирою, що знаходиться по АДРЕСА_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів безпосередньо до Львівського апеляційного суду, який обчислюється з дня складання повного судового рішення.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Рішення складено та підписано 01.02.2021.

Суддя О.І. Кшик