КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 листопада 2021 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

судді-доповідача Голуб С.А.,

суддів: Ігнатченко Н.В., Таргоній Д.О.,

за участі секретаря судового засідання Сакалоша Б.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 16 червня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до Концерну радіомовлення, радіозв`язку та телебачення про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2020 року позивачі звернулись до суду з позовом посилаючись на те, що ОСОБА_1 відповідно до наказу від 06 березня 2019 року № 11/ОС з 11 березня 2019 року працює на посаді помічника генерального директора в Концерні радіомовлення, радіозв`язку та телебачення та ОСОБА_2 відповідно до наказу від 06 травня 2019 року № 20/ОС працює з 07 травня 2019 року на посаді радника генерального директора в Концерні радіомовлення, радіозв`язку та телебачення.

Позивачі згідно з наказами відповідача кожного місяця з моменту працевлаштування та по лютий місяць 2020 року, як і інші працівники, отримували премію у розмірі від 100 до 200 відсотків за основні результати виробничої та фінансово-господарської діяльності.

Проте, починаючи з березня 2020 року по липень включно 2020 року позивачі безпідставно позбавленні відповідачем щомісячних премій.

Позивачі вважали, що позбавлення їх премії не ґрунтується на вимогах закону та внутрішнього Порядку преміювання працівників Концерну РРТ за основні результати виробничої та фінансово-господарської діяльності.

Враховуючи виконані показники по Концерну РРТ та відсутність дисциплінарних стягнень у позивачів, підстав для позбавлення їх премій немає.

На підставі викладеного, позивачі просили суд визнати незаконними та скасувати накази Концерну радіомовлення, радіозв`язку та телебачення від 30.04.2020 № 67-оп, від 28.05.2020 № 94-оп, від 30.06.2020 № 112-оп, від 29.07.2020 № 133-оп, від 26.08.2020 № 164-оп в частині позбавлення премії ОСОБА_1 , за період роботи з березня місяця 2020 року по липень місяць 2020 року включно та премій з нагоди Дня Конституції України та Дня незалежності України у 2020 році. Визнати незаконними та скасувати накази Концерну радіомовлення, радіозв`язку та телебачення від 30.04.2020 № 67-оп, від 28.05.2020 № 94-оп, від 30.06.2020 № 112-оп, від 29.07.2020 № 133-оп, від 26.08.2020 № 164-оп в частині позбавлення премії ОСОБА_2 , за період роботи з березня місяця 2020 року по липень місяць 2020 року включно та премій з нагоди Дня Конституції України та Дня незалежності України у 2020 році та задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 16 червня 2021 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 подали апеляційну скаргу, посилаючись на те, що судом першої інстанції було неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справі, що призвело до неправильного застосування норм процесуального та матеріального права.

В доводах апеляційної скарги зазначають, що судом не було взято до уваги те, що відповідачем не надано та в матеріалах справи відсутні будь-які накази Генерального директора з зазначенням підстав зменшення премій позивачам до 0%, чим фактично було позбавлено премії позивачів. Тому що таке позбавлення премії, згідно вимог законодавства України, допускається тільки у випадку вчинення працівником дисциплінарного проступку в місяці, за який здійснюється преміювання, або за наявності дисциплінарного стягнення у працівника на момент нарахування премії.

Також позивачі не погоджуються з висновками суду, щодо відмови в частині стягнення премії з нагоди державних свят Дня Конституції України та Дня Незалежності України, оскільки, суд не взяв до уваги, той факт, що дії відповідача щодо невиплати премії з нагоди Дня Конституції України та Дня незалежності України позивачам, свідчить про дискримінацію позивачів з боку відповідача. Посилання відповідача на те, що перелічені вище щомісячні премії та премії з нагоди державних свят не виплачувались позивачам через відсутність їх трудового внеску до виконання основних фінансових показників є неспроможними, оскільки спростовуються посадовими інструкціями позивачів, згідно яких вони відносяться до керівництва підприємства, здійснювали дорадчі, організаційно-адміністративні функції за усними дорученнями керівника відповідача.

Окрім того, під час вирішення судом першої інстанції було застосовано не вірно висновки Верховного Суду, оскільки вони не є правовою позицією у подібних правовідносинах.

На підставі викладеного в апеляційній скарзі, скаржники просили суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

В порядку визначеному ст. 360 ЦПК України на адресу Київського апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу від Концерну радіомовлення, радіозв`язку та телебачення в якому зазначено, що судом першої інстанції були дотримані норми процесуального права, а саме, ст. 263 ЦПК України, а тому вказане судове рішення ґрунтується на засадах верховенства права, законне і обґрунтоване.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач додатково зазначає, що позивачі помилково посилаються на відсутність дисциплінарних стягнень як на єдину умову позбавлення премії, оскільки премію було знижено на підставі рішення генерального директора Концерну.

Посилання позивачів на ту обставину, що щомісячні премії та премії з нагоди державних свят не виплачувались через відсутність їх трудового внеску та спростовується їхніми посадовими інструкціями є неаргументованим та безпідставним. Сама по собі посадова інструкція не є належним та допустимим доказом виконання посадових обов`язків позивачами, оскільки вона тільки визначає перелік обов`язків, коло доручень які має виконати конкретний працівник на підприємстві, проте вона не є свідченням того, що ці обов`язки виконані.

Крім того, премія з нагоди свята не є обов`язковою виплатою. Питання виплати чи не виплати вищевказаних премій відноситься виключно до компетенції адміністрації Концерну РРТ. Враховуючи відсутність (взагалі) трудового внеску позивачів за період роботи з березня по липень 2020 року відповідач не вбачав підстав для виплати їм вищезазначеної премії з нагоди зазначених державних свят.

На підставі викладеного у відзиві на апеляційну скаргу Концерн радіомовлення, радіозв`язку та телебачення просить суд апеляційної інстанції залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

В судовому засіданні позивачі просили апеляційну скаргу задовольнити рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалив нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Представник відповідача заперечував проти задоволення апеляційної скарги.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи у межах доводів апеляційної скарги, доходить висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 відповідно до наказу від 06 березня 2019 року № 11/ОС з 11 березня 2019 року працює на посаді помічника генерального директора в Концерні радіомовлення, радіозв`язку та телебачення та ОСОБА_2 відповідно до наказу від 06 травня 2019 року № 20/ОС працює з 07 травня 2019 року на посаді радника генерального директора в Концерні радіомовлення, радіозв`язку та телебачення.

Згідно з наказами Концерну РРТ від 30 квітня 2020 року № 67-оп, від 28 травня 2020 року № 94-оп, від 30 червня 2020 року № 112-оп, від 29 липня 2020 року № 133-оп, від 26 серпня 2020 року № 164-оп «Про преміювання працівників дирекції Концерну РРТ за основні результати виробничої та фінансово-господарської діяльності», позивачам знижено премію до 0 %.

Із матеріалів справи вбачається, що у березні - липні 2020 року позивачем було зменшено розмір премії до 0 % за результатами їх виробничої діяльності.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що посилання позивачів з приводу безпідставного позбавлення їх премії не підтверджено матеріалами справи, оскільки наказами Концерну РРТ від 30 квітня 2020 року № 67-оп, від 28 травня 2020 року № 94-оп, від 30 червня 2020 року № 112-оп, від 29 липня 2020 року № 133-оп, від 26 серпня 2020 року № 164-оп «Про преміювання працівників дирекції Концерну РРТ за основні результати виробничої та фінансово-господарської діяльності», позивачам знижено премію до 0 %. При цьому, не вказано саме про позбавлення їх премій. Позивачі помилково посилаються на відсутність дисциплінарних стягнень як на єдину умову позбавлення їх премії, тоді як із матеріалів справи вбачається, що премію було знижено на підставі рішення генерального директора Концерну РРТ, як це і передбачено Порядком.

Окрім того, премія з нагоди свята не є обов`язковою виплатою. Питання виплати чи невиплати премій, зазначених у позовних вимогах позивача, віднесено виключно до компетенції адміністрації Концерну РРТ.

Судова колегія погоджується з таким високими суду першої інстанції, враховуючи наступне.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Частиною четвертою статті 43 Конституції України передбачено право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про оплату праці», частиною першою статті 94 КЗпП України, заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства, установи, організації і максимальним розміром не обмежується.

Структура заробітної плати визначена статтею 2 Закону України «Про оплату праці», за змістом якої заробітна плата складається з основної та додаткової заробітної плати, а також з інших заохочувальних та компенсаційних виплат.

Основна заробітна плата - це винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов`язки), яка встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців.

Додаткова заробітна плата - це винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці, яка включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій.

Інші заохочувальні та компенсаційні виплати - це виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, виплати в рамках грантів, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми.

Відповідно до статті 98 КЗпП України, оплата праці працівників установ і організацій, що фінансуються з бюджету, здійснюється на підставі законів та інших нормативно-правових актів України, генеральної, галузевих, регіональних угод, колективних договорів, у межах бюджетних асигнувань та позабюджетних доходів.

Підприємства самостійно встановлюють умови та розміри оплати праці, в тому числі перелік надбавок та доплат, у колективному договорі з дотриманням законодавства, генеральної, галузевої угод (стаття 15 Закону України «Про оплату праці», стаття 97 КЗпП України).

Частиною першою статті 9-1 КЗпП України визначено, що підприємства, установи, організації в межах своїх повноважень і за рахунок власних коштів можуть встановлювати додаткові порівняно з законодавством трудові і соціально-побутові пільги для працівників.

Можливість зменшення розміру премії або позбавлення премії повністю окремих працівників, за які виробничі упущення та інші проступки і на який проміжок часу, встановлюється показниками й умовами преміювання, передбаченими Положенням про преміювання.

Положення про преміювання - складова частина діючої системи оплати праці на підприємстві і, як правило, затверджується як додаток до колективного договору.

Право збільшення (зменшенню) розміру премії Положенням про преміювання може надаватися керівнику підприємства в односторонньому порядку або за погодженням з профспілковим органом. Рішення про зменшення розміру премій, у тому числі і у зв`язку з допущеними працівником виробничими упущеннями, керівник підприємства вправі прийняти одноосібно, якщо відповідним Положенням про преміювання не передбачено інше.

Згідно додатку 4 «Порядок преміювання працівників Концерну РРТ за основні результати виробничої та фінансово-господарської діяльності» та додатку № 31.2 «Розміри преміювання за основні результати виробничої та фінансово-господарської діяльності» Колективного договору про взаємні обов`язки між адміністрацією Концерну РРТ та об`єднаною профспілковою організацією Концерну РРТ на 2017 рік, затвердженого на конференції трудового колективу Концерну РРТ 28 березня 2017 року (із змінами) основним показником для преміювання працівників є наявність прибутку до оподаткування Концерну РРТ та виконання плану доходу (виручки) від реалізації продукції (товарів. робіт, послуг).

Пунктом 3 додатку 4 до Колективного договору передбачено, що преміювання здійснюється за рахунок коштів фонду оплати праці, передбачених для виплати такої премії, а також економії, отриманої за іншими статтями фонду оплати праці.

Пунктом 10 додатку 4 до Колективного договору визначено, що конкретний для кожного працівника розмір преміювання визначається директором Філії (для Філій Концерну РРТ), генеральним директором Концерну РРТ (для Дирекції Концерну РРТ) на підставі рапортів начальників структурних підрозділів з урахуванням особистого вкладу працівника у загальні результати роботи та стану виконання ним посадових обов`язків: обсяг і якість виконуваних робіт, дотримання термінів виконання планових робіт та доручень, виконання позапланових та додаткових робіт, подання та відпрацювання ініціативних пропозицій щодо вдосконалення роботи з профільних питань та діяльності філії та Концерну в цілому, рівень професійної кваліфікації, дотримання трудової та виконавської дисципліни та ін..Розмір преміювання встановлюється у відсотках до основного розміру премії, та може перевищувати його не більше, як на 100 %, або зменшуватися до 100 %.

Таким чином, умови нарахування працівникам винагороди встановлюються директором Філії або генеральним директором Концерну (для дирекції концерну), а наявність підстав для здійснення її виплати встановлюється за результатами роботи кожного працівника, з урахуванням виконання ним основних показників і є виключною компетенцією директора або генерального директора.

Позивачі, як радник та помічник генерального директора безпосередньо підпорядковані йому, виконували його особисті розпорядження, а тому саме він, без додаткових рапортів інших посадових осіб, визначає обсяг і якість виконуваних позивачами робіт, а тому саме він визначає розмір премії яка мала бути виплачена позивачам, або ж знизити її розмір до 0%.

Оскільки генерального директора не влаштовувала робота позивачів, він міг позбавити позивачів премії, оскільки це є дискреційними повноваженнями керівника. Посилання позивачів на те, що для позбавлення їх премії має бути виданий окремий наказ, не ґрунтується на нормах трудового законодавства і не передбачено умовами Колективного договору.

Пунктом 15 додатку 4 до Колективного договору працівники, які у звітному місяці вчинили прогул, були відсутні на робочому місці понад 3-х годин без поважних причин, з`явилися на роботі у нетверезому вигляді, позбавляються премії повністю (на підставі раніше виданого наказу про застосування заходів дисциплінарного впливу)

Пунктом 16 додатку 4 до Колективного договору працівники, на яких накладено дисциплінарне стягнення, можуть позбавлятися повністю або частково премії за підсумками місяця, в якому було виявлено порушення.

Посилання позивачів на те, що лише на підставі цього пункту вони можуть бути позбавлені премії, є помилковими. Наведений пункт наводить додаткові підстави для позбавлення премії. Тобто працівник може показувати високі показники в роботі і міг би за цими показниками розраховувати на виплату йому премії, але здійснення дисциплінарного проступку дає право роботодавцю позбавити його премії.

Інші доводи, наведені в обґрунтування апеляційної скарги, не можуть бути підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи, ґрунтуються на неправильному тлумаченні норм матеріального та процесуального права.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», № 63566/00, параграф 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, визначені правовідносини, які склались між сторонами, правильно застосовані норми матеріального права і ухвалено законне і обґрунтоване рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявним в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно зі ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладені норми права та доводи апеляційної скарги, колегія суддів доходить висновку, що оскаржувана ухвала суду постановлена з дотриманням норм процесуального права, а тому не підлягає скасуванню судом апеляційної інстанції з підстав, що зазначені в апеляційній скарзі, таким чином апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу суду першої інстанції - залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 369, 374, 375 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 16 червня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до Концерну радіомовлення, радіозв`язку та телебачення про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні діїзалишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 26 листопада 2021 року.

Суддя-доповідач

Судді: