Справа№ 141/728/20
Провадження№2/141/229/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 січня 2021 року смт. Оратів

Оратівський районний суд Вінницької області

в складі: головуючого судді Климчука С.В.

при секретарі судового засідання Маліцькому В.М.,

за участю сторін -

позивача: ОСОБА_1 ,

представника позивача: адвоката Кметюка О.В.,

відповідача: ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду цивільну справу №141/728/20 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкоди в користуванні приватною власністю шляхом виселення з житлового будинку,

В С Т А Н О В И В:

До Оратівського районного суду Вінницької області 28.10.2020 року надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкоди в користуванні приватною власністю шляхом виселення з житлового будинку.

Позов обґрунтовано тим, що позивач ОСОБА_1 є власником житлового будинку, розташованого за адресою АДРЕСА_1 , який вона купила в лютому 2009 року за власні кошти. У вказаному житловому будинку за вказаною адресою зі згоди позивача був зареєстрований відповідач ОСОБА_2 , з яким ОСОБА_1 проживала без укладення шлюбу з лютого 2000 року.

Починаючи з 2009 року ОСОБА_2 постійно вчиняв сварки та бійки з позивачем, при цьому зловживав спиртними напоями, в зв`язку з чим з квітня 2020 року по даний час позивач вирішила припинити спільне проживання з ОСОБА_2 та запропонувала йому знятись з реєстрації та виселитись, однак в добровільному порядку відповідач знятись з реєстрації та виселитись відмовляється.

Оскільки спільне проживання сторін припинено з квітня 2020 року, приймаючи до уваги той факт, що ОСОБА_2 не є членом сім`ї та добровільно виселитись та знятись з реєстрації не бажає, своїми діями створює позивачу перешкоди в користуванні будинком, систематично вчиняє насильство в сім`ї, а тому ОСОБА_1 просить суд усунути перешкоди в користуванні її приватною власністю шляхом виселення ОСОБА_2 з житлового будинку, розташованого за адресою АДРЕСА_1 .

Ухвалою суду від 19.11.2020 року було відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання з повідомленням учасників справи на 22.12.2020 року.

У зв`язку з неявкою відповідача в підготовче судове засідання 22.12.2020 року розгляд справи відкладено на 19.01.2021 року.

В підготовчому судовому засіданні 19.01.2021 року позивач ОСОБА_1 та представник позивача адвокат Кметюк О.В. позовні вимоги підтримали у повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві, та просили суд їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 в підготовчому судовому засіданні 19.01.2021 року позовні вимоги визнав у повному обсязі та не заперечував проти ухвалення рішення в підготовчому судовому засіданні, про що також надав відповідну заяву № 165/21 Вх. від 19.01.2021 року.

Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

За правилами ч. 4 ст. 200 ЦПК України ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 206 ЦПК України, позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.

В силу ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Суд, заслухавши пояснення сторін, розглянувши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до договору купівлі-продажу ВКМ № 555603 від 24.06.2008 року ОСОБА_1 купила у ОСОБА_3 цілий житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за номером АДРЕСА_1 .

Як вбачається з інформації, наданої Тульчинським міжрайонним бюро технічної інвентаризації, будинок за номером АДРЕСА_1 зареєстрований на праві приватної власності з часткою 1/1 за ОСОБА_1 .

Згідно довідки Оратівської селищної ради Оратівського району Вінницької області № 232 від 09.06.2020 року ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований по АДРЕСА_1 .

Як вбачається з довідки-характеристики, виданої виконкомом Лопатинської сільської ради Оратівського району Вінницької області № 256 від 15.07.2020 року, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в громадських місцях веде себе задовільно, зловживає спиртними напоями, від ОСОБА_1 надходять скарги на його незадовільну поведінку вдома. ОСОБА_2 неодноразово притягувався за побиття дружини та насильство в сім`ї, за що відбував громадські роботи на території сільської ради.

Як вбачається із постанов Оратівського районного суду Вінницької області та Немирівського районного суду Вінницької області, які долучені позивачем до матеріалів позовної заяви, відповідач ОСОБА_2 неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності за скоєння правопорушення, передбаченого ст. 173-2 КУпАП (вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі).

Згідно протоколу засідання координаційної ради з питань реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству і насильству за ознакою статі № 1 від 15.05.2020 року, ОСОБА_1 рекомендовано фіксувати всі подальші погрози, які будуть надходити від її співмешканця ОСОБА_2 , та телефонувати до Оратівського ВП Гайсинського ВП ГУНП у Вінницькій області. ОСОБА_2 рекомендовано придбати окреме житло.

Визначаючись щодо спірних правовідносин, суд керується наступним.

Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю; ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності; право приватної власності є непорушним.

Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.

За змістом ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності жилий будинок, користуються ним для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Згідно ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

За положеннями ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 386 ЦК України власник, який має підстави передбачити можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутись до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Згідно ст. 109 ЖК України виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку.

Стаття 116 ЖК України, зазначає, якщо наймач, члени його сім`ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення.

Відповідно до ч. 1 ст. 383 ЦК України, власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб.

Згідно з положеннями ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь яких oci6 будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю.

Аналіз положень глави 32 ЦК України свідчить, що сервітут - це право обмеженого користування чужою нерухомістю в певному аспекті, не пов`язане з позбавленням власника нерухомого майна правомочностей володіння, користування та розпорядження щодо цього майна.

Відповідно до частини другої статті 406 ЦК України сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення.

Як встановлено судом, відповідач ОСОБА_2 вселився у житловий будинок в якості члена сім`ї власника житлового будинку (співмешканця) та набув право користуванням чужим майном, яке по своїй суті є сервітутом. Позивач ОСОБА_1 з квітня 2020 року спільним побутом з відповідачем не пов`язана, а тому ОСОБА_2 фактично не є членом її сім`ї, проте продовжує проживати в належному їй житловому будинку, добровільно виселитися відмовляється, та перешкоджає позивачу, як власнику будинку, у здійсненні права власності, а саме у вільному володінні, користуванні та розпорядженні майном, відтак право ОСОБА_2 користуватися чужим майном підлягає припиненню на вимогу власника цього майна на підставі частини другої статті 406 ЦК України.

Такі висновки, відповідають правовій позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року в справі № 243/7004/17-ц (провадження № 61-25371св18) та у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 серпня 2019 року в справі № 702/101/18 (провадження № 61-42856св18).

Відповідно до п. 1 ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на повагу до свого житла. Втручання у це право здійснюється виключно з підстав, передбачених п. 2 ст. 8 Конвенції.

Зазначене покладає на Україну в особі її державних органів зобов`язання «вживати розумних і адекватних заходів для захисту прав» (рішення ЄСПЛ у справі «Пауел і Райнер проти Сполученого Королівства» від 21.02.1990 р.). Такий захист поширюється як на власника квартири (рішення ЄСПЛ у справі «Джілоу проти Сполученого Королівства» від 24.11.1986 р.), так і наймача (рішення ЄСПЛ у справі «Ларкос проти Кіпру» від 18.02.1999 р.).

На підставі викладеного, суд з урахуванням встановлених в судовому засіданні обставин справи та перевірки їх доказами, а також приймаючи до уваги повне і безумовне визнання позову відповідачем, та те, що задоволення позову не суперечить вимогам закону та не порушує права, свободи та інтереси інших осіб, приходить до висновку, що позовні вимоги є обгрунтованими, а тому підлягають задоволенню з метою захисту права власності позивача на володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При подачі позову до суду позивачем було сплачено судовий збір в розмірі 840 грн. 80 коп, тому відповідно до ст. 141 ЦПК України, сума сплаченого судового збору підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 109, 116, 150 ЖК України, ст.ст. 16, 316-319, 321, 391, 405, 406 ЦК України, ст.ст. 1, 4, 76-81, 141, 200, 206, 258, 259, 265, 293 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Усунути ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , перешкоди в користуванні її приватною власністю шляхом виселення ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з житлового будинку, розташованого за адресою АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 ) витрати по відшкодуванню судового збору в сумі 840 грн. 80 коп.

Повний текст рішення суду оформлено та виготовлено 29.01.2021 р.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ).

Відповідач: ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ).

Суддя С.В. Климчук