Справа №265/4081/20
Провадження №2/265/128/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 січня 2021 року місто Маріуполь

Орджонікідзевський районний суд міста Маріуполя Донецької області у складі

головуючого судді Адамової Т. С.,

за участю секретаря судового засідання Онищука О.Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Маріуполя Донецької області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розподіл майна подружжя,

за участю:

позивачки ОСОБА_1 та її представника адвоката Шутенко О.В.,

відповідача ОСОБА_2 та його представника адвоката Бодягіна І.Б.,

В С Т А Н О В И В:

22 червня 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про розподіл майна подружжя. В обґрунтування заявлених вимог посилалася на те, що вони з відповідачем починаючи з 09 червня 2017 року перебували в зареєстрованому шлюбі, 13 травня 2020 року шлюб розірвано. Від шлюбу мають доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . В період шлюбу ними було придбано автомобіль ВАЗ 2109, державний номерний знак НОМЕР_1 . Після розірвання шлюбу відповідач зрізав металеві замки з гаражу та забрав автомобіль, їй відмовляється надавати доступ до автомобіля. 06 червня 2018 року було укладено угоду, згідно якої вона отримала від ОСОБА_4 у борг грошові кошти у розмірі 1300 доларів США та 7000 гривень, на підтвердження чого нею надана відповідна розписка. Отримані грошові кошти було витрачено на купівлю автомобіля, а погашення боргу проводилося за її особисті кошти. Просить суд здійснити поділ спільного автомобіля, визнати за нею право власності на 1/2 частину автомобіля ВАЗ 2109, державний номерний знак НОМЕР_1 , визнати боргове зобов`язання, яке виникло на підставі розписки від 06.06.2018 року, спільним сумісним зобов`язанням подружжя та стягнути з ОСОБА_2 , 1/2 частину виконаного зобов`язання, яке складає 20995,50 гривень. Також просила стягнути з відповідача судові витрати, які складаються з оплати судового збору та витрат на правничу допомогу адвоката.

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя від 03 липня 2020 року відкрите спрощене провадження у справі та призначене судове засідання.

Ухвалою суду від 26 серпня 2020 року за клопотанням представника позивача витребувано з головного центру МВС регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Донецькій області територіального центру № 1441: відомості щодо реєстрації автомобіля ВАЗ 2109, державний номерний знак НОМЕР_1 , та відомості про те, хто є власником автомобіля ВАЗ 2109, державний номерний знак НОМЕР_1 .

Ухвалою суду від 03 грудня 2020 року у задоволенні клопотання представника відповідача ОСОБА_2 адвоката Бодягіна І.Б. про об`єднання справ в одне провадження, відмовлено.

У судовому засіданні позивачка підтримала позовні вимоги та надала пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві. Додатково зазначила, що протягом їх сумісного життя відповідач не забезпечував сім`ю. Автомобіль було придбано за гроші батьків для того, щоб водити дитину на різні курси, до лікарів. У відповідача є ще діти, вона була третьою дружиною, він мав заборгованість за аліментами, яку погашали за рахунок її батьків. Грошові кошти, які бралися у борг відповідно до розписки, буди віддані нею за рахунок її батьків в період знаходження у шлюбі з відповідачем. Оскільки грошові кошти позичалися на автомобіль, просить стягнути половину коштів, які нею були віддані.

Представник позивачки адвокат Шутенко О.В. підтримала позовні вимоги та пояснення позивачки. Зазначила, що поділ автомобіля, про який йдеться в позовних вимогах, мається на увазі не поділ в натурі, а поділ по 1/2 частині кожному (визнання права власності). Незважаючи на те, що автомобіль зареєстрований за позивачкою, фактично він знаходиться у відповідача. Поступаючи по совісті, звернулися до суду з даним позовом.

Відповідач позовні вимоги визнав частково: щодо визнання права власності на 1/2 частку автомобіля не заперечував, тому як автомобіль придбавався в період шлюбу, а щодо боргового зобов`язання зазначив, що борг був сплачений ним, батьки позивачки нічого не платили. До шлюбу в нього був гараж, автомобіль ВАЗ 2107, який він продав, позичили гроші у ОСОБА_4 , добавили та придбали Лансер. Гроші за розпискою брала позивачка, він при цьому присутній не був, гроші повертав своєчасно відповідно до розписки. Гроші бралися для сім`ї та були повернуті під час шлюбу. Не заперечував, що батьки позивачки допомагали їх сім`ї, купували продукти харчування.

Представник відповідача адвокат Бодягін І.Б. підтримав пояснення відповідача та доповнив, що гроші дійсно бралися в борг та були віддані, але розписка, яка в матеріалах справи, є підробленою. Взагалі вважає, що позовні вимоги є незрозумілими та не підлягають задоволенню.

Суд, вислухавши пояснення сторін, допитавши свідків, дослідивши письмові матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Позивачка ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 перебували в зареєстрованому шлюбі з 09 червня 2017 року. Рішенням Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 13 травня 2020 року шлюб між сторонами розірвано (а.с. 8,9). Від шлюбу мають доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 7).

Згідно інформації бази даних територіального сервісного центру № 1441 Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Донецькій області, автомобіль ВАЗ 21093, державний номер НОМЕР_2 , зареєстрований за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на підставі договору, укладеному в ТСЦ (а.с. 35, 36).

Отже, судом встановлено та не заперечувалось сторонами, що під час шлюбу подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 придбали автомобіль ВАЗ 21093, державний номер НОМЕР_2 .

Відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

У частині першій статті 61 СК України передбачено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Згідно зі статтею 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу (частина перша статті 69 СК України).

Відповідно до частини першої статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Аналогічна правова позиція висловлена в постановах Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17 та від 27 травня 2020 року у справі № 758/6805/17.

З урахуванням позовних вимог позивачки ОСОБА_1 , та враховуючи, що автомобіль ВАЗ 21093, державний номер НОМЕР_2 , зареєстрований за ОСОБА_1 , суд приходе до висновку про припинення права власності ОСОБА_1 на автомобіль ВАЗ 2109, державний номер НОМЕР_1 , в цілому, та визнання за нею права власності на 1/2 частину автомобіля ВАЗ 2109, державний номер НОМЕР_1 .

Щодо позовних вимог ОСОБА_1 про визнання боргового зобов`язання, яке виникло на підставі розписки від 06.06.2018 року, спільним сумісним зобов`язанням подружжя та стягнення з ОСОБА_2 , 1/2 частини виконаного зобов`язання, яке складає 20995,50 гривень, суд не вбачає правових підстав для їх задоволення, виходячи з наступного.

Згідно розписки від 06 червня 2018 року, ОСОБА_1 взяла в борг у ОСОБА_4 1300 доларів США та 7000 гривень зі строком повернення до кінця 2018 року (а.с. 10).

Свідок ОСОБА_4 суду пояснила, що подружжя ОСОБА_1 разом позичали в неї гроші на оновлення автомобіля за умовою віддачі кожного місяця частинами. Останні три місяці відповідач погано повертав гроші. 1300 доларів США та 7000 гривень їй повернули, однак потім ще відповідач брав 2000 гривень, які повністю ще не повернуті. Під час проживання позивачки та відповідача відбувалося насилля в сім`ї з боку ОСОБА_2 .

Свідки ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , які є батьками позивачки, суду пояснили, що під час сумісного проживання доньки та відповідача, ними було придбано автомобіль. Донька говорила про те, що для придбання автомобіля ними позичено гроші, віддавати вони повинні були разом, але віддавала одна донька. Зобов`язання за позикою грошей було сумісним. Вони надавали гроші і доньці, і відповідачу, щоб ті погашали борг перед ОСОБА_4 .

Відповідно до ч.2,4 ст. 65 Сімейного кодексу України при укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

Як пояснила позивачка, гроші були взяті в борг на придбання автомобіля ВАЗ 2109, державний номер НОМЕР_1 , та були повернуті ОСОБА_4 в період шлюбу з відповідачем, у строк, визначений в розписці. Вказані обставини визнаються відповідачем. При цьому позивачка зазначає, що гроші поверталися за її особисті кошти, які їй надавали батьки. Даний факт не знайшов свого підтвердження в ході розгляду справи, тому як і свідок ОСОБА_4 зазначала про те, що гроші їй повертали як позивачка, так і відповідач, і батьки позивачки зазначали про те, що ними надавалися гроші і доньці, і відповідачу для віддачі боргу.

Тобто гроші у розмірі 1300 доларів США та 7000 гривень бралися у борг за сумісним рішенням подружжя ОСОБА_1 , та віддавалися ними сумісно під час шлюбу. Доказів того, що ОСОБА_1 віддавався борг за її особисті кошти, суду не надано.

За таких обставин позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання боргового зобов`язання, яке виникло на підставі розписки від 06.06.2018 року, спільним сумісним зобов`язанням подружжя та стягнення з ОСОБА_2 , 1/2 частини виконаного зобов`язання, яке складає 20995,50 гривень, не підлягають задоволенню.

Доводи позивачки та її представника про те, що спірний автомобіль викрадений відповідачем, в той час як повинен знаходитися у позивачці, суд не приймає до уваги, тому як розглядає справу в межах позовних вимог. А позовних вимог про визнання автомобіля особистою власністю чи витребування його у відповідача, позивачкою не заявлялося. Тим більш, позивачка просила припинити право власності за нею в цілому, та визнати право власності за нею на ? частину автомобіля ВАЗ 2109.

Таким чином, суд приходе до висновку про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , а саме про припинення права власності ОСОБА_1 на автомобіль ВАЗ 2109, державний номер НОМЕР_1 , в цілому, та визнання за нею права власності на 1/2 частину автомобіля ВАЗ 2109, державний номер НОМЕР_1 .

Щодо вимог по відшкодуванню судових витрат суд виходить з наступного.

Відповідно до положень ст.ст. 133, 141 ЦПК України, враховуючи, що позивачкою при подачі позову сплачено 840,80 гривень, а також те, що заявлено дві позовні вимоги, які задоволено частково, з відповідача підлягає до стягнення на користь держави судовий збір у розмірі 840,80 гривень, який було недоплачено позивачкою при зверненні до суду.

Щодо стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу у розмірі 12000 гривень, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.1 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Згідно з ч 3 цієї статті для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відповідно ч.4 цієї статті розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

З матеріалів справи вбачається, що повноваження адвоката Шутенко О.В. підтверджено договором від 01062020 року та ордером. Також надано розрахунок суми гонорару. Проте, суду не надано акту прийняття наданих послуг та розрахункового документу (квитанції або прибуткового касового ордеру) про оплату зазначеного гонорару.

У зв`язку з викладеним, вимоги про стягнення витрат на оплату правничої допомоги задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 141, 263-265 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розподіл майна подружжя, - задовольнити частково.

В порядку розділу майна подружжя припинити право власності ОСОБА_1 на автомобіль ВАЗ 2109, державний номер НОМЕР_1 , в цілому, та визнати право власності ОСОБА_1 на 1/2 частину автомобіля ВАЗ 2109, державний номер НОМЕР_1 .

У задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_1 , - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 840 гривень 80 копійок.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Донецького апеляційного суду через Орджонікідзевський районний суд міста Маріуполя шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасники справи, якому повне рішення не були вручені у день його оголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження у випадках передбачених ч.2 ст. 354 ЦПК України.

Повний текст судового рішення виготовлено 01 лютого 2020 року.

Суддя Адамова Т.С.