Справа №345/42/21
Провадження № 2/345/196/2021
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29.01.2021 року м.Калуш

Калуський міськрайонний суд Івано-Франківської області

в складі: головуючої - судді Сухарник І.І.

з участю секретаря судового засідання Рибчук Ю.М.

розглянувши у підготовчому відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Калуш цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання права власності на майно, суд -

в с т а н о в и в:

що позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що він народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Клода Познанського воєводства Республіки Польща. Являється громадянином Республіки Польща, проте має посвідку на постійне місце проживання в Україні. ІНФОРМАЦІЯ_3 помирає його дружина ОСОБА_4 . Після її смерті відкривається спадщина на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 . Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 25.08.2016року позивач успадкував 1/4 частину вказаної квартири. Іншу 1/4 її частину успадкував його син - відповідач ОСОБА_2 . У свідоцтві про право на спадщину за законом, яке видано позивачу зазначено його анкетні дані як ОСОБА_1 . ІНФОРМАЦІЯ_4 помирає його теща ОСОБА_5 . Після її смерті відкривається спадщина на квартиру АДРЕСА_2 . Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 29.08.2016року позивач успадкував вказану квартиру. У свідоцтві про право на спадщину за заповітом, яке видано йому зазначено його анкетні дані як ОСОБА_1 . В грудні 2019року мені видано посвідку на постійне проживання в Україні на ім`я ОСОБА_1 . Фактично посвідку видано вірно, і вона повністю відповідає анкетним даним, які зазначені у його свідоцтві про народження та у паспорті громадянина Республіки Польща. Однак правильне зазначення його анкетних даних в тимчасовій посвідці на проживання в Україні та у паспорті стали перешкодою для реалізації позивачу його прав власника на об`єкти нерухомості, власником яких він є, і право власності на які у нього виникло в порядку спадкування. Фактино на даний час позивач не може реалізувати свої права володіння і розпорядження власністю, оскільки є розбіжності в зазначенні його анкетних даних у правовстановлюючих документах та його анкетних даних в документах, що посвідчують його особу.

В судове засідання позивач та його представник не з`явились, однак подали заяви про розгляд справи за їх відсутності. Позов підтримали.

Відповідачі в судове засідання не з`явились, проте подали заяви про визнання позову та розгляд справи без їхньої участі.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити за результатами проведення підготовчого судового засідання.

Згідно із ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про необхідність задоволення позову з огляду на таке.

ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Клода Лещинського повіту Познанського воєводства Польської Народної Республіки. Батьком його значиться ОСОБА_6 (а.с. 5-6).

31 грудня 1982 р. ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , видано дозвіл на проживання (а.с. 8-9).

ОСОБА_1 присвоєно ідентифікаційний номер НОМЕР_1 (а.с. 14).

25 серпня 2016 р. ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , видано свідоцтво про право на спадщину за законом на ј ч. квартири АДРЕСА_1 (а.с. 16).

29 серпня 2016 р. ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом на квартиру АДРЕСА_2 (а.с. 21).

Статтею 317 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону (частина четверта статті 334 ЦК України).

Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, яку сформовано 29.08.2016 за № 66789892, підтверджується реєстрація за ОСОБА_1 права власності на 1/4 ч. квартири АДРЕСА_1 (а.с. 18-19).

Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, яку сформовано 31.08.2016 за № 67001765, підтверджується реєстрація за ОСОБА_1 права власності на 1/4 ч. квартири АДРЕСА_2 (а.с. 23).

З наявного в матеріалах справи паспорта громадянина Польщі вбачається, що ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_2 у Клода (а.с. 26).

ОСОБА_1 видано посвідку на постійне місце проживання в Україні (а.с. 24).

Відповідно до висновку Великої Палати Верховного Суду, який викладено у п. 89 постанови від 04 липня 2018 р. у справі № 653/1096/16-ц, особа, яка зареєструвала право власності на об`єкт нерухомості, набуває щодо нього всі правомочності власника. Факт володіння нерухомим майном (possessio) може підтверджуватися, зокрема, державною реєстрацією права власності на це майно у встановленому законом порядку (принцип реєстраційного підтвердження володіння).

Пунктом 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України визнання прав передбачено як спосіб захисту цивільних прав та інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

За змістом статті 392 Цивільного кодексу України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до правового висновку Верховного Суду України, який міститься у постанові Судової палати у цивільних справах від 18 лютого 2015 р. у справі № 6-244цс14, за правилами статті 392 ЦК України позов про визнання права власності може бути пред`явлено, по-перше, якщо особа є власником майна, але її право оспорюється або не визнається іншою особою; по друге, якщо особа втратила документ, який засвідчує її право власності.

Згідно із роз`ясненнями, наданими у пункті 37 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 р. «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», з урахуванням положень частини першої статті 15 та статті 392 ЦК власник майна має право пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Виходячи зі змісту наведених норм права, потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб`єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється, а не в тому разі, коли цими особами не виконується відповідне рішення суду, ухвалене раніше.

За такого правового регулювання та враховуючи встановлені судом фактичні обставини, позовні вимоги є законними та обґрунтованими, а невизнані права позивача підлягають захисту в обраний ним спосіб.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 19, 200, 206, 259, 263-265 ЦПК України, суд -

у х в а л и в:

позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/4 ч. квартири АДРЕСА_1 .

Визнати за ОСОБА_1 право власності на квартиру АДРЕСА_2 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Івано-Франківського апеляційного суду протягом тридцяти днів, з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Головуючий