Провадження № 6/760/335/21
Справа № 760/1714/21
У Х В А Л А

про відмову у задоволенні подання

про примусове проникнення до житла

26.01.2021 Солом`янський районний суд міста Києва в складі: головуючого судді - Зуєвич Л.Л., за участю секретаря судового засідання - Кушніра Р.С., розглянувши подання державного виконавця Солом`янського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції Коломієць К.В. (далі - держвиконавець Коломієць К.В.) про примусове проникнення до житла боржника,

У Х В А Л И В:

22.01.2021 до Солом`янського районного суду міста Києва надійшло подання держвиконавця ОСОБА_1 про надання дозволу на примусове проникнення до житла боржника, а саме до квартири АДРЕСА_1 , з метою опису й арешту майна, що належить на праві власності боржнику, для подальшої його реалізації, для виконання рішення суду в примусовому порядку.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22.01.2021 для розгляду зазначеного подання визначено суддю Зуєвич Л.Л. Відповідне подання фактично передано судді по реєстру 25.01.2021.

Правовою підставою внесення подання вказано ст. 439 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), ст.ст. 1, 11, 18, 48 Закону України «Про виконавче провадження» (далі - ЗУ «Про виконавче провадження»).

Подання обґрунтоване тим, що 17.07.2019 на виконання Солом`янського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва втретє надійшли: виконавчий лист № 2-186/2011 від 05.10.2011 Святошинського районного суду міста Києва про стягнення з ОСОБА_2 (далі - ОСОБА_2 ) на користь ОСОБА_3 матеріальної шкоди в розмірі 39 880,00 грн та моральної шкоди в розмірі 7 000,00 грн.; виконавчий лист № 2-186/2011 від 21.09.2011 Святошинського районного суду міста Києва про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 матеріальної шкоди в розмірі 47 058,40 грн та моральної шкоди в розмірі 7 000,00 грн.; виконавчий лист № 2-186/2011 від 07.10.2011 Святошинського районного суду міста Києва про стягнення ОСОБА_2 на користь ОСОБА_5 матеріальної шкоди в розмірі 42 272,80 грн та моральної шкоди в розмірі 7 000,00 грн.

17.07.2019 та 18.07.2019 державним виконавцем винесено постанови про відкриття виконавчих проваджень, копії яких направлено сторонам до виконання та до відома.

28.10.2020 та 19.11.2020 здійснено виходи за адресою, вказаною у виконавчому документі. Перевірити майновий стан та описати майно виявилось неможливим оскільки боржник двері не відчинив, про що складено відповідні акти.

На підставі викладеного держвиконаць в діях боржника ОСОБА_2 вбачає ухилення від виконання рішення суду. При цьому вказує, що іншого майна, окрім зареєстрованого на праві власності ј частина двокімнатної квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 44,8 кв.м., в боржника не виявлено.

Також, держвиконацеь звертає увагу суду, що вперше виконавчий документ пред`явлено до примусового виконання в лютому 2013 року, державним виконавцем було вжито ряд виконавчих дій, спрямованих на примусове виконання рішення. Проте, рішення фактично не виконано, боржник більше 7 років ухиляється від виконання рішення. Інформація про місце роботи, отримання пенсії та доходів щодо відповідного боржника відсутня.

При цьому держвиконавець звертає увагу на приписи п. 13 ч. 2 ст. 18 ЗУ «Про виконавче провадження», відповідно до якого державний виконавець має право звертатися до суду з поданням про примусове проникнення до житла, житлових та інших приміщень боржника - фізичної особи, або іншої особи, в якої перебуває майно боржника, чи майно та кошти, що належать боржникові від інших осіб.

Про призначення судового засідання на 26.01.2021 держвиконавця ОСОБА_1 було повідомлено телефонограмою суду. Додатково судова повістка направлялась електронною поштою на офіційну адресу Солом`янського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції.

Відповідно до ст. 439 ЦПК України питання про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної особи або особи, у якої знаходиться майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, або дитина, щодо якої є виконавчий документ про її відібрання, при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням житла чи іншого володіння особи або судом, який ухвалив рішення за поданням державного виконавця, приватного виконавця.

Суд розглядає подання, зазначене в частині першій цієї статті, негайно, але не пізніше наступного дня з дня його надходження до суду, без повідомлення (виклику) сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного чи приватного виконавця.

У судове засідання 26.01.2021 для підтримання внесеного подання держвиконавець ОСОБА_1 або будь-який інший представник відповідної виконавчої служби не з`явився. Будь-яких заяв та клопотань від виконавчої служби щодо розгляду справи не надійшло. Про причини неявки суду не повідомлено.

З урахуванням визначених у ч. 2 ст. 439 ЦПК України строків розгляду відповідних подань, суд дійшов до висновку про можливість розгляду внесеного подання за наявними матеріалами без участі держвиконавця.

Враховуючи приписи ч. 2 ст. 247 ЦПК фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Дослідивши матеріали подання про надання дозволу на примусове проникнення до житла боржника, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Положеннями ст. 1 ЗУ «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до п. 13 ч. 3 ст. 18 ЗУ «Про виконавче провадження» виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право звертатися до суду з поданням про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної або іншої особи, в якої перебуває майно боржника чи майно та кошти, що належать боржникові від інших осіб.

Згідно з ч. 1 та п. 4 ч. 3 ст. 18 ЗУ «Про виконавче провадження», виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право за наявності вмотивованого рішення суду про примусове проникнення до житла чи іншого володіння фізичної особи безперешкодно входити на земельні ділянки, до житлових та інших приміщень боржника - фізичної особи, особи, в якої перебуває майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, проводити в них огляд, у разі потреби примусово відкривати їх в установленому порядку із залученням працівників поліції, опечатувати такі приміщення, арештовувати, опечатувати та вилучати належне боржникові майно, яке там перебуває та на яке згідно із законом можливо звернути стягнення. Примусове проникнення на земельні ділянки, до житлових та інших приміщень у зв`язку з примусовим виконанням рішення суду про виселення боржника та вселення стягувача і рішення про усунення перешкод у користуванні приміщенням (житлом) здійснюється виключно на підставі такого рішення суду.

Таким чином законодавцем з метою унеможливлення порушення прав боржника фактично запроваджено судовий контроль за діями виконавців, які полягають у наданні дозволу на таке проникнення саме за ухвалою суду.

Разом з тим, суд наголошує, що відповідно до ст. 30 Конституції України кожному гарантується недоторканність житла. Не допускається проникнення до житла чи до іншого володіння особи, проведення в них огляду чи обшуку інакше як за вмотивованим рішенням суду. У невідкладних випадках, пов`язаних із врятуванням життя людей та майна чи з безпосереднім переслідуванням осіб, які підозрюються у вчиненні злочину, можливий інший, встановлений законом, порядок проникнення до житла чи до іншого володіння особи, проведення в них огляду і обшуку.

Подібні положення містить ст. 311 Цивільного кодексу України, за змістом якої житло фізичної особи є недоторканним. Проникнення до житла чи до іншого володіння фізичної особи, проведення в ньому огляду чи обшуку може відбутися лише за вмотивованим рішенням суду. У невідкладних випадках, пов`язаних із рятуванням життя людей та майна або з безпосереднім переслідуванням осіб, які підозрюються у вчиненні злочину, законом може бути встановлено інший порядок проникнення до житла чи до іншого володіння фізичної особи, проведення в них огляду та обшуку.

Конституційна гарантія недоторканності житла не поширюється на випадки, коли суспільні інтереси вимагають правомірного обмеження прав людини, зокрема для захисту прав і законних інтересів інших членів суспільства. Обмеження права особи на недоторканність житла, яке визначено в Конституції України і міжнародно-правових актах, визнається легітимним втручанням держави в права людини з метою забезпечення загального блага (абз. 5 п. 3 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України у справі за конституційним зверненням громадянки ОСОБА_6 щодо офіційного тлумачення положень частини першої статті 376 у взаємозв`язку зі ст.ст. 151, 152, 153 ЦПК України від 31.05.2011 № 4-рп/2011).

Виходячи з наведеного, державний виконавець при виконанні виконавчих документів, виданих іншими органами (посадовими особами) щодо стягнення боргу або звернення стягнення, зобов`язаний керуватися нормами ЗУ «Про виконавче провадження», зокрема, звертати стягнення на майно боржника, в тому числі проводити опис й арешт майна боржника, а у разі неможливості потрапити у жиле приміщення боржника ставити перед судом питання про постановлення вмотивованого судового рішення про примусове проникнення до житла боржника.

Аналіз положень ЗУ «Про виконавче провадження» та процесуальних норм дає підстави для висновку, що законодавець збалансував права як особи, що ініціює питання звернення з поданням до суду про примусове проникнення до житла, так і особи, щодо якої такі заходи застосовано. При цьому питання про примусове проникнення до житла вирішується не інакше як шляхом прийняття вмотивованої ухвали суду з додержанням принципу верховенства права.

Оскільки законом передбачено, що рішення суду про проникнення в житло боржника має бути вмотивоване, то це свідчить про те, що суду мають бути надані переконливі докази, які б свідчили про те, що державний виконавець вичерпав всі можливості виконати рішення без примусового проникнення до житла, проте це не дало результатів.

Надання дозволу на примусове проникнення до житла боржника можливе лише за наявності відповідних обґрунтованих підстав та беззаперечних доказів на їх підтвердження.

Суд враховує, що як вбачається з положень ст. 48 ЗУ «Про виконавче провадження» та ст. 439 ЦПК України, умовами примусового проникнення до житла боржника для арешту майна, яке там знаходиться, є неможливість виконання рішення в інший спосіб, зокрема за рахунок звернення стягнення на кошти боржника та інше його майно.

Проте сам по собі факт перебування на праві власності у боржника ј частини квартири АДРЕСА_1 , не підтверджує про фактичне проживання боржника за цією адресою та наявність у квартирі його майна, яке можливо описати, арештувати та реалізувати в рахунок погашення заборгованості за виконавчим листом.

Суд наголошує, що у разі проникнення до житла чи іншого володіння особи, яка не є учасником виконавчого провадження, у поданні мають бути вказані обставини, які б свідчили про її інформування про необхідність вчинення дій щодо передачі майна, належного боржникові, для подальшого звернення стягнення на нього.

Враховуючи те, що квартира, до якої державний виконавець просить надати дозвіл на примусове проникнення, належить лише в ј частині боржнику ОСОБА_2 , то виконавцем не вирішене питання щодо залучення осіб, які є власниками інших частин квартири, не взято до уваги їх інтереси щодо захисту їх права власності, оскільки у поданні про примусове входження до житла не надано належного підтвердження про інформування інших власників, яким належить на праві приватної власності житло, до якого застосовується примусове входження.

Зазначення доказів, що підтверджують інформування особи, якій належить право власності на житло, до якого ставиться питання про примусове проникнення, є обов`язковим, оскільки вирішення такого питання може порушити законні права та інтереси інших особи, яка не беруть участь у виконанні рішення суду, на підставі якого внесено подання.

Крім того, суд враховує, що відповідно до вимог ст. 28 ЗУ «Про виконавче провадження» копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі - документи виконавчого провадження) доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простим поштовим відправленням або доставляються кур`єром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, постанов, передбачених п.п. 1-4 ч. 9 ст. 71 цього Закону, які надсилаються рекомендованим поштовим відправленням. Боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі. Документи виконавчого провадження надсилаються стягувачу та боржнику за їхніми адресами, зазначеними у виконавчому документі. У разі зміни стороною місця проживання чи перебування або місцезнаходження документи виконавчого провадження надсилаються за адресою, зазначеною у відповідній заяві сторони виконавчого провадження. Документи виконавчого провадження доводяться до відома або надсилаються адресатам не пізніше наступного робочого дня з дня їх винесення.

Проте, у матеріалах справи відсутні докази, на підтвердження отримання боржником ОСОБА_2 постанови про відкриття виконавчого провадження, викликів державного виконавця, а також повідомлення боржника про намір державного виконавця провести опис його майна.

Отже з наданих суду матеріалів виконавчого провадження не вбачається, що боржник знав про вчинення державним виконавцем відповідних дій та заходів, спрямованих на виконання судового рішення.

Державним виконавцем в обґрунтування доцільності проникнення до квартири, не надано доказів, що ним вжито повний обсяг заходів, визначених законодавством про виконавче провадження щодо примусового виконання судового рішення, не використані всі права надані виконавцям, спрямовані на своєчасне та повне вчинення виконавчих дій, як то встановлення не лише належності на праві власності вказаної квартири боржнику, а і реєстрацію боржника у вказаній квартирі, його фактичне проживання за вказаною адресою.

В матеріалах справи відсутні будь-які докази того, що боржник перешкоджав вільному доступу державного виконавця до житла, а додані до подання акти виконавця, на думку суду, не можуть вважатися таким доказом, оскільки, в них зазначено, що «на неодноразові стуки в двері ніхто не відчинив. Сусідка з АДРЕСА_2 при спілкуванні повідомила, що у квартирі 122 більше року ніхто не проживає», що не може свідчити про перешкоджання саме боржником у вільному доступі до свого житла державному виконавцю.

Отже подання державного виконавця не містить доказів як того, що боржник отримав повідомлення про намір виконавця вчинити виконавчі дії з опису його майна, так і того, що боржник чинив цьому перешкоди, не надавав доступу до житла у відведений для час для вчинення виконавчих дій, та перешкоджає проведенню виконавчих дій.

При розгляді подання держвиконавця суд також бере до уваги правову позицію, викладену у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 12.03.2020 у справі № 757/41727/19-ц (провадження № 61-19942св19) за змістом якої:

«Як зазначено у ст. 30 Конституції України, ст. 311 ЦК України не допускається проникнення до житла чи до іншого володіння особи, проведення в них огляду чи обшуку інакше як за вмотивованим рішенням суду.

Гарантування кожному прав на повагу та недоторканність житла є не тільки конституційно-правовим обов`язком держави, а й дотриманням взятих Україною міжнародно-правових зобов`язань відповідно до положень Загальної декларації прав людини 1948 року, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Міжнародного пакту про громадянські та політичні права 1966 року. Зазначені міжнародні акти згідно з частиною першою ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України.

Відповідно до ст. 12 Загальної декларації прав людини 1948 року, ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, п. 1 ст. 17 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права 1966 року ніхто не може зазнавати безпідставного посягання на недоторканність свого житла.

При здійсненні своїх прав і свобод кожна людина може зазнавати тільки таких обмежень, які встановлені законом виключно з метою забезпечення належного визнання і поваги до прав і свобод інших та забезпечення справедливих вимог моралі, громадського порядку і загального добробуту в демократичному суспільстві (п. 2 ст. 29 Загальної декларації прав людини 1948 року, ст. 18 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Конституційна гарантія недоторканності житла не поширюється на випадки, коли суспільні інтереси вимагають правомірного обмеження прав людини, зокрема для захисту прав і законних інтересів інших членів суспільства.

Отже, за змістом наведених норм національного та міжнародного законодавства, проникнення у житло чи іншого володіння боржника, як обмеження конституційного права особи на недоторканність житла, має виступати виключним засобом забезпечення примусового виконання судового рішення та бути виправданим.

Частиною 1 ст. 439 ЦПК України передбачено, що питання про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної особи або особи, у якої знаходиться майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, або дитина, щодо якої є виконавчий документ про її відібрання, при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням житла чи іншого володіння особи або судом, який ухвалив рішення за поданням державного виконавця, приватного виконавця.

Рішення суду про проникнення в житло боржника має бути вмотивоване. Це свідчить про те, що суду мають бути надані переконливі докази, які б свідчили про те, що державний виконавець (приватний виконавець) вичерпав всі можливості виконати рішення без примусового проникнення до житла чи іншого володіння боржника, проте це не дало результатів.

Юридично важливою обставиною при розгляді подання про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника є не лише факт невиконання рішення та неможливість виконавця потрапити до приміщення боржника для проведення опису й арешту його майна, а саме перешкоджання виконавцю у вчиненні таких дій.

Матеріали справи не містять доказів про те, що боржник ОСОБА_1 був обізнаний про намір приватного виконавця виконавчого округу міста Києва вчинити виконавчі дії з опису та арешту його майна, яке перебуває у банківській скриньки, оскільки відповідні процесуальні документи виконавчого провадження не були вручені останньому.

Установивши, що приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва не надано суду належних доказів ухилення боржника від виконання рішення суду та перешкоджанню ним у здійсненні виконавчих дій, суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні подання приватного виконавця виконавчого округу міста Києва про примусове відкриття банківської скриньки, що перебуває у користуванні боржника».

Крім того, неявка державного виконавця в судове засідання сприймається судом як не підтримання ним внесеного подання.

На підставі викладеного суд вважає, що в задоволенні подання слід відмовити, в зв`язку з недоведеністю та передчасністю.

Керуючись ст.ст. 259-261, 353-355, 439 ЦПК України, ст. 48 ЗУ «Про виконавче провадження», суд

У Х В А Л И В:

Відмовити у задоволенні подання державного виконавця Коломієць К.В. Солом`янського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції про примусове проникнення до житла боржника ОСОБА_2 .

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо (ч. 1 ст. 355 ЦПК України) або через відповідний суд (п. 15.5 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України) до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (ч. 1 ст. 354 ЦПК України).

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвали суду якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду (ч. 2 ст. 354 ЦПК України).

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу (ч. 3 ст. 354 ЦПК України).

/

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, якщо інше не передбачено цим Кодексом (ч. 1 ст. 261 ЦПК України).

Ухвали, що постановлені судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, набирають законної сили з моменту їх підписання суддею (суддями) /ч. 2 ст. 261 ЦПК України/.

Суддя Л. Л. Зуєвич