УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 січня 2021 року

м. Київ

справа №362/6942/18

провадження № 61-582ск21

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду Калараша А. А. (суддя-доповідач), Петрова Є. В., Ткачука О. С., розглянувши питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою представника ОСОБА_1 , діючого в інтересах ОСОБА_2 , на рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 03 червня 2020 року та на постанову Київського апеляційного суду від 02 грудня 2020 року в цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 у листопаді 2018 року звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , в якому з урахуванням поданої заяви про зменшення розміру позовних вимог просив суд стягнути з відповідача на його користь матеріальну шкоду у розмірі 234232,80 грн та моральну шкоду в сумі 10000 грн.

Рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 03 червня 2020 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 02 грудня 2020 року позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з відповідача на користь позивача 234 232,80 грн майнової шкоди та 1000 грн моральної шкоди.

У січні 2021 року до Верховного Суду надійшла касаційна представника ОСОБА_1 , діючого в інтересах ОСОБА_2 , на рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 03 червня 2020 року та постанову Київського апеляційного суду від 02 грудня 2020 року, в якій скаржник просить оскаржувані судові рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Касаційна скарга мотивована тим, що суд апеляційної інстанції не врахував правового висновку Верховного Суду, викладеного в постанові від 19 вересня 2018 року у справі №643/4161/15-ц, щодо стягнення матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, за умови фізичного знищення автомобіля.

Відповідно до частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, зокрема, у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу суд може визнати таку касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо Верховний Суд уже викладав у своїй постанові висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до такого висновку.

Відповідно до вимог статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

За змістом статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (стаття 1187 ЦК України).

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Положеннями статті 1192 ЦК України передбачено, що розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Статтею 1194 ЦК України визначено, що в разі, якщо страхової виплати (страхового відшкодування) недостатньо для повного відшкодування шкоди, завданої особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, ця особа зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюється Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», який спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.

Так, у відповідності до положень пункту 21.4 статті 21 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі експлуатації транспортного засобу на території України без наявності чинного поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності особа несе відповідальність, встановлену законом.

Статтею 28 зазначеного Закону визначено, що шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, - це шкода, пов`язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; з пошкодженням чи фізичним знищенням доріг, дорожніх споруд, технічних засобів регулювання руху; з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого; з проведенням робіт, які необхідні для врятування потерпілих у результаті дорожньо-транспортної пригоди; з пошкодженням транспортного засобу, використаного для доставки потерпілого до відповідного закладу охорони здоров`я, чи забрудненням салону цього транспортного засобу; з евакуацією транспортних засобів з місця дорожньо-транспортної пригоди.

Згідно статті 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон) транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з аварійним сертифікатом (рапортом), звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним аварійним комісаром, оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди.

Якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди.

Відповідно до підпункту «а» пункту 41.1 статті 41 вказаного Закону Моторне (транспортне) страхове бюро України за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі.

Визначаючи підстави для стягнення матеріальної шкоди в порядку застосування статті 1194 ЦК України, заподіяної майну потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, за умови, якщо ремонт автомобіля є, зокрема, економічно необґрунтованим, судам слід встановлювати, чи була здійснена та в якому обсязі виплата страхового відшкодування уповноваженим на те суб`єктом цивільних правовідносин; який розмір шкоди було заподіяно автомобілю позивача внаслідок дорожньо-транспортної пригоди; вартість автомобіля до та після настання дорожньо-транспортної пригоди, чи був автомобіль потерпілого фізично знищеним та чи погодився з цим власне потерпілий. Якщо пошкоджений транспортний засіб не може бути відновлено або вартість його відновлювального ремонту з урахуванням зношеності та втрати товарної вартості перевищує його ринкову вартість на момент пошкодження, розмір шкоди визначається за ринковою вартістю транспортного засобу на момент пошкодження.

Аналогічний правовий висновок з приводу застосування положень статті 1194 ЦК України у подібних правовідносинах був викладений Верховним Судом в постановах від 19 вересня 2018 року у справі №643/4161/15, від 27 листопада 2019 року у справі №447/1716/17, від 10 червня 2020 року у справі №357/12491/18, від 14 липня 2020 року у справі №525/1592/18, від 08 квітня 2020 року у справі №658/1677/18

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що цивільно-правова відповідальність відповідача на момент скоєння дорожньо-транспортної пригоди не була застрахована, в зв`язку з чим страхове відшкодування потерпілому було здійснено М(Т)СБУ у розмірі 100 000 грн. Вартість автомобіля потерпілого до настання дорожньо-транспортної пригоди становила 344 232,88 грн, а вартість після дорожньо-транспортної пригоди - 10 000 відповідно до договору комісії. Вартість відновлювального ремонту відповідно до звіту про оцінку майна становила 737 877,43 грн, в зв`язку з чим встановлено, що автомобіль потерпілого був фізично-знищеним в контексті статті 30 Закону.

За таких обставин суди попередніх інстанцій на підставі належних доказів дійшли правильного висновку щодо стягнення матеріальної шкоди у розмірі 234 232,88 грн, яка становила різницю між ринковою вартістю знищеного автомобіля та сумою реалізації залишків автомобіля після дорожньо-транспортної пригоди і виплаченого страхового відшкодування.

Не заслуговують на увагу доводи касаційної скарги стосовно того, що у справі №643/4161/15-ц, яка була переглянута Верховним Судом в касаційному порядку, на постанову якого посилався суд апеляційної інстанції у цій справі, суди дійшли висновку про відсутність підстав для застосування положень статті 1194 ЦК України, та як наслідок про відмову у позові, оскільки позивач не визнав свій автомобіль знищеним та розпорядився ним на власний розсуд, а страхова компанія виплатила позивачу страхове відшкодування в узгодженому з потерпілим розмірі, визначеному на підставі статей 30, 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»; позивачем не було проведено оцінку транспортного засобу після ДТП, в зв`язку з чим позовні вимоги про стягнення матеріальної шкоди саме у розмірі 234 232,80 грн є передчасними, а оцінка вартості автомобіля після ДТП, указана в договорі комісії від 24 листопада 2018 року, явно та очевидно не відповідає реальним залишкам автомобіля.

Так у справі №643/4161/15 судами було встановлено, що вартість автомобіля становила 68 148,53 грн, вартість відновлювального ремонту становила 92 137,49 грн, вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу становила 34 039,75 грн. Потерпілий не визнав свій автомобіль фізично знищеним. М(Т)СБУ здійснило регламентну виплату потерпілому у розмірі 35 516,32 грн. Таким чином, суди встановили, що розмір матеріальної шкоди, заподіяної позивачу внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, дорівнював вартості ремонту з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу та був в повній мірі виплачений М(Т)СБУ потерпілому в межах страхового ліміту, передбаченого пунктом 9.2 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Головним критерієм для застосування порядку відшкодування шкоди, пов`язаної з фізичним знищенням автомобіля, є встановлення власне факту фізичного знищення автомобіля та встановлення факту надання згоди потерпілим на визнання автомобіля фізично знищеним.

У цій справі в суді апеляційної інстанції представник позивача зазначала, що позивач визнав свій автомобіль фізично знищеним. Крім того, на підставі звіту про оцінку вартості (розміру) збитків, спричинених пошкодженням транспортного засобу від 14 листопада 2018 року вартість збитків становила 344 232,88 грн, а вартість відновлювального ремонту - 737 877,43 грн. За змістом цього звіту на підставі вказаних даних відновлювальний ремонт автомобіля був визнаний недоцільним з економічної точки зору, що є прямою підставою для визнання автомобіля фізично знищеним відповідно до статті 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Судом апеляційної інстанції також було акцентовано увагу на тому, що в контексті принципу змагальності цивільного судочинства відповідачем не було надано до суду належних та допустимих доказів на спростування суми, яка підлягала відшкодуванню, не було доведено незгоду позивача з визнанням автомобіля фізично знищеним, а в контексті вимог статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які посилається, як на підставу своїх вимог чи заперечень.

За таких підстав суд апеляційної інстанції не порушив норми процесуального права, правильно застосував норми матеріального права та ухвалив оскаржуване судове рішення відповідно до усталеної судової практики подібних правовідносин.

Зі змісту касаційної скарги, оскаржуваного судового рішення та доданих до касаційної скарги матеріалів убачається, що вона є необґрунтованою. Верховний Суд уже викладав у своїй постанові висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до такого висновку.

Керуючись статтями 261, 394 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою представника ОСОБА_1 , діючого в інтересах ОСОБА_2 , на рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 03 червня 2020 року та на постанову Київського апеляційного суду від 02 грудня 2020 року в цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

Копію ухвали разом з доданими до скарги матеріалами направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді А. А. Калараш

Є. В. Петров

О. С. Ткачук