ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2021 року

м. Харків

справа № 636/840/20

провадження № 22-ц/818/302/21

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ у складі:

головуючого судді Тичкової О.Ю.,

суддів Маміної О.В., Пилипчук Н.П.,

за участю секретаря судового засідання Супрун Я.С.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу ОСОБА_3 , яка діє в інтересах ОСОБА_2 , на заочне рішення Чугуївського міського суду Харківської області від 12 травня 2020 року в складі судді Гуменного З.І.,

УСТАНОВИВ:

У лютому 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом про розірвання шлюбу з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В обґрунтування посилалася на те, що з 17 грудня 2014 року вона знаходиться з відповідачем у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу сторони мають дитину ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Позивач вважає, що сімейне життя з відповідачем не склалося в силу різних обставини, життєвих інтересів та цілей, шлюбні відносини припинені, з 14 лютого 2020 року, фактично сторони проживають окремо, спільне господарство не ведуть. Подальше спільне життя і збереження шлюбу не можливе, у зв`язку з чим наполягає на його розірванні.

Заочним рішенням Чугуївського міського суду Харківської області від 12 травня 2020 року позов ОСОБА_1 задоволений. Розірвано шлюб, зареєстрований 17 грудня 2014 року Орджонікідзевським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, актовий запис № 713 між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .

Ухвалою Чугуївського міського суду Харківської області від 12 травня 2020 року виправлено допущену описку в рішенні Чугуївського міського суду Харківської області від 12.05.2020. Доповнено резолютивну частині рішення двома абзацами: після розірвання шлюбу ОСОБА_1 залишено прізвище ОСОБА_5 . Стягнуто з з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 840,80 грн.

Рішення мотивоване тим, що добровільність шлюбу одна з основних його засад. Відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Сторони фактично шлюбні відносини не підтримають і їх поведінка свідчить про небажання перебувати в шлюбі.

Ухвалою Чугуївського міського суду Харківської області від 18 червня 2020 року заяву ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення Чугуївського міського суду Харківської області від 12.05.2020 року залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 , яка діє в інтересах ОСОБА_2 посилаючись на неповне з`ясування судом обставин справи та порушення норм матеріального і процесуального права, просить скасувати рішення, постановити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що позивачем не зазначено якихось конкретних причин, які б стали підставою для розірвання шлюбу. Судом першої інстанції не з`ясовані фактичні взаємини подружжя, дійсні причини розірвання шлюбу, крім того суд першої інстанції не взяв до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини подружжя. Також судом першої інстанції у порушення вимог ст. 111 СК України не вжито заходів щодо примирення подружжя, не надав строк на примирення.

В письмових поясненнях ОСОБА_7 зазначила, що проти апеляційної скарги заперечує в повному обсязі, вважає її необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню, просила рішення суду залишити без змін. Крім того зазначила, що 09.07.2020 року Чугуївським міським судом Харківської області видано обмежувальний припис 6 місяців та заборонив ОСОБА_2 перебувати в місці проживання, роботи та інших місцях постраждалої особи ОСОБА_7 , а також місць перебування постраждалих малолітніх дітей. Також повідомила, що вона змінила прізвище з ОСОБА_5 на ОСОБА_8 , що підтверджується свідоцтвом про зміну імені, серія НОМЕР_1 від 22.05.2020 року, актовий запис № 12.

В судове засідання ОСОБА_2 не з`явився, був повідомлений про його час та місце своєчасно та належним чином (а.с. 125), подав клопотання про перенесення розгляду справи. Посилався на запровадження карантину по всій території України та його хворобу.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України "Про запобігання поширенню на території України коронавірусу "COVID - 19" від 11.03.2020 № 211 з 12.03.2020 до 03.04.2020 на усій території України установлено карантин.

Постановою Кабінету Міністрів України "Про внесення змін до деяких актів Кабінету Міністрів України" від 25.03.2020 № 239 внесено зміни до постанови Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211 "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" та продовжено карантин до 24.04.2020 на усій території України.

Постановою Кабінету Міністрів України "Про внесення змін до деяких актів Кабінету Міністрів України" від 22.04.2020 № 291 внесено зміни до постанови Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211 "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" та продовжено карантин до 11.05.2020 усій території України.

Постановою Кабінету Міністрів України "Про внесення змін до деяких актів Кабінету Міністрів України" від 04.05.2020 № 343 внесено зміни до постанови Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211 "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" та продовжено карантин до 22.05.2020 на усій території України.

Суд звертає увагу, що постановою Кабінету Міністрів України "Про внесення змін до деяких актів Кабінету Міністрів України" від 04.05.2020 № 343 внесено зміни до постанови Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211 "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" та відповідно до підпункту 8 пункту 2 Постанови дозволена діяльність адвокатів, нотаріусів, аудиторів та психологів.

На виконання Закону України від 30.03.2020 № 540-ІХ "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)" та відповідно до пункту 10 частини першої статті 152, частини п`ятої статті 153 Закону України "Про судоустрій і статус судів" Державна судова адміністрація України наказом від 08.04.2020 № 169 затвердила Порядок роботи з технічними засобами відеоконференцзв`язку під час судового засідання в адміністративному, цивільному та господарському процесах за участі сторін поза межами приміщення суду.

Оскільки до клопотання ОСОБА_2 не додано доказів існування обставин, які б свідчили про відсутність у нього можливості прийняти участь у судовому засіданні за станом здоров`я та у зв`язку з запровадженням карантину особисто або із використанням власних технічних засобів поза приміщенням Харківського апеляційного суду, колегія суддів уважає, що відсутні підстави для відкладення розгляду справи за клопотанням ОСОБА_2 .

Відповідно до статті 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С. А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Верховний Суд виходить з того, що якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Отже, неявка учасника судового процесу у судове засідання, за умови належного повідомлення сторони про час і місце розгляду справи, не є підставою для скасування судового рішення, ухваленого за відсутності представника сторони спору.

Оскільки справ перебуває в провадженні апеляційного суду з 10 липня 2020 року, зважаючи на межі розгляду справи в суді апеляційної інстанції (стаття 367 ЦПК України) та не доведення наявності в нього поважних причин неявки у судове засідання 21.01.2021 року, колегія суддів уважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача ОСОБА_2 .

Заслухавши доповідь судді, обговоривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 375 Цивільного процесуального кодексу України (надалі ЦПК України) суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судовим розглядом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 17 грудня 2014 року Орджонікідзевським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, актовий запис № 713, свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_2 від 17 грудня 2014 року (а.с. 3).

Від шлюбу мають доньку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , свідоцтво про народження серія НОМЕР_3 від 5 травня 2015 року (а.с. 6).

Статтею 51 Конституції України визначено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї.

Згідно з частиною першою статті 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Згідно з частиною п`ятою статті 55 СК України дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги.

Згідно з частинами третьою та четвертою статті 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом.

Відповідно до частини першої статті 104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання.

Згідно із частиною третьою статті 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до статті 110 цього Кодексу.

Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (частина 1 статті 110 СК України).

Відповідно до статті 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

У пунктах 10, 11 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу,визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» № 11 від 21 грудня 2007 року надано роз`яснення, що проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя.

Таким чином, шлюб має добровільний характер та ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка і припиняється внаслідок його розірвання, що засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків і позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Незгода лише будь-кого зі сторін продовжувати шлюбні стосунки є підставою для визнання її права вимагати розірвання шлюбу.

Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

У свою чергу ст. 111 СК України визначено, що суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Тобто призначати строк для примирення подружжя це право, а не обов`язок суду.

В апеляційній скарзі апелянт, як на підставу скасування рішення суду першої інстанції послався на те, що суд першої інстанції не вжив заходів передбачених ст. 111 СК України щодо примирення сторін та не надав їм строк для примирення.

Колегія суддів зазначає, що надання зазначеного строку є правом, а не обов`язком суду.

Крім того, ухвалою Чугуївського міського суду Харківської області від 9 липня 2020 року видано обмежувальний припис на 6 місяців та заборонив ОСОБА_2 перебувати в місці проживання, роботи та інших місцях постраждалої особи ОСОБА_7 , а також місць перебування постраждалих малолітніх дітей (а.с. 94-103).

Позивач наполягає на розірванні шлюбу, зазначаючи, що примирення між сторонами та збереження сім`ї не можливе, сім`я розпалась.

Відповідно до ст. 5 Протоколу № 7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікований Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», який є частиною національного законодавства України, як чинний міжнародний договір, який регулює цивільні відносини, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, відповідно до ст. 10 ЦК України, кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання.

Стаття 8 Конвенції декларує, що кожен має право на повагу до його приватного i сімейного життя, до житла і до таємниці кореспонденції. За ч. 2 вказаної статті, органи державної влади не можуть втручатися у здійснення цього права інакше ніж згідно із законом, і коли це необхідно в демократичному суспiльствi в інтересах національної i громадської безпеки або економічного добробуту країни, з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав i свобод інших осіб.

Як проголошено положеннями ст. 12 Конвенції, чоловік і жінка, що досягли шлюбного віку, мають право на шлюб і створення сім`ї згідно з національними законами, які регулюють здійснення цього права, так і безумовним правом чоловіка і жінки є право на розірвання шлюбу, через призму зокрема ст.ст. 5, 8 вказаного міжнародного договору.

Вирішуючи спір, суд, з дотриманням вимог статей 89, 263, 264 ЦПК України, встановивши, що сторони не ведуть спільне господарство, поновлення шлюбно-сімейних відносин та збереження сім`ї сторін є неможливим та суперечить інтересам позивача, дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для задоволення позову ОСОБА_1 про розірвання шлюбу.

Оскільки суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення , а рішення суду - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст.367, 368, п.1 ч.1 ст.374, ст.375, 381- 384 ЦПК України, суд

Керуючись ст. ст. 240, 251, 260, 261 ЦПК України,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 , яка діє в інтересах ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Заочне рішення Чугуївського міського суду Харківської області від 12 травня 2020 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 1 лютого 2021 року.

Головуючий О.Ю. Тичкова

Судді О.В. Маміна

Н.П. Пилипчук