Справа № 202/5481/20
Провадження № 2/202/491/2021
28 січня 2021 року Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська
в складі: головуючого судді - Слюсар Л.П.,
за участю секретаря - Пеки Д.В.,
представника позивача - ОСОБА_1 ,
розглянувши в відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпро цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа Відділ формування та ведення реєстру територіальної громади Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур управління у сфері державної реєстрації Дніпровської міської ради про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням,-
У вересні 2020 року позивач звернувся до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська з позовом до відповідача ОСОБА_3 , третя особа Відділ формування та ведення реєстру територіальної громади Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур управління у сфері державної реєстрації Дніпровської міської ради про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням.
В обґрунтування позовних вимог позивач в позовній заяві посилався на те, що йому на підставі договору купівлі-продажу від 30 березня 1996 року на праві власності належить квартира АДРЕСА_1 . Відповідач по справі є його онуком, сином його сина, ОСОБА_4 від першого шлюбу. Син позивача розірвав шлюб з матір`ю відповідача, коли йому було 11 років, онук залишився проживати разом з колишньою дружиною. В 2009 році онук позивача, відповідач ОСОБА_3 звернувся до позивача з проханням жити з позивачем, оскільки він не міг проживати з матір`ю, яка повторно уклала шлюб з чоловіком, з яким у відповідача склалися неприязнені відносини. Позивач погодився на цю пропозицію і 30.07.2009 рок відповідач був зареєстрований в квартирі АДРЕСА_1 . Відповідач в квартирі мешкав до листопада 2018 року, а потім заявив, що більше в квартирі він мешкати не буде, оскільки відповідач закінчив інститут і влаштувався на роботу, повністю з квартири забрав приналежні йому речі. Ні позивачу, ні своєму батькові відповідач не назвав адреси, де буде мешкати, перестав з ними спілкуватися, хоч неодноразово намагалися це зробити. З листопада 2018 року відповідач в квартирі не проживає, речей йому належних в квартирі АДРЕСА_1 немає, жодних засобів зв`язку позивач з відповідачами не має. Протягом двох років ОСОБА_3 в квартиру не приходив, не цікавився життям позивача, будь-яких витрат по утримання квартири не несе, платежі за комунальні послуги не сплачує. Перешкод в користуванні жилим приміщенням відповідачу ОСОБА_3 позивачем ОСОБА_2 не вчиняється. Відповідач ОСОБА_3 добровільно покинув квартиру, із своїх особистих міркувань та не користуються жилим приміщенням понад 2 років. У зв`язку з тим, що відповідач ОСОБА_3 добровільно не скасовує реєстрацію свого місця мешкання, позивач позбавлений права вільно розпоряджатись та користуватись своїм нерухомим майном. Також, у зв`язку з реєстрацією місця мешкання відповідача в квартирі, яка належить на праві власності позивачу, позивач не може отримати субсидію, позивач є пенсіонером та не має можливості сплачувати комунальні послуги в повному обсязі.
Просив суд: усунути ОСОБА_5 перешкоди в користуванні квартирою АДРЕСА_1 , шляхом визнання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 таким, що втратив право користування житловим приміщенням в квартирі АДРЕСА_1 .
Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10 вересня 2020 року, головуючим суддею у справі було визначено суддю Слюсар Л.П., ухвалою якої від 07.10.2020 року позовна заява була прийнята до розгляду, відкрито провадження в цивільній справі та її призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження.
Представник позивача ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та наполягала на їх задоволенні з наведених в позові підстав. Не заперечувала проти ухвалення заочного рішення.
Відповідач в судове засідання не з`явився, про розгляд справи був повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив, відзиву, заяв, заперечень до суду не надав, у зв`язку з чим, враховуючи, що представник позивача не заперечувала проти ухвалення заочного рішення, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідачів та ухвалити заочне рішення, відповідно до вимог ст. 280-282 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів.
Представник третьої особи в судове засідання не з`явився. Про час і місце слухання справи повідомлялись належним чином. Відповідно до заяви, яка надійшла до суду 29.10.2020 року, просили суд розглядати справу без участі представника третьої особи та ухвалити рішення суду згідно з матеріалами справи та відповідно до чинного законодавства.
Суд, заслухавши представника позивача, допитавши свідка ОСОБА_4 , дослідивши докази по справі, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до Договору купівлі-продажу від 30.03.1996 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Якушевою Г.С. за №2393, ОСОБА_2 купив квартиру АДРЕСА_1 . Право власності зареєстровано в КП ДМБТІ 26 листопада 1996 року та записано в реєстрову в реєстрову книгу за №278П-81.
Згідно з довідкою про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради № 8120 від 02 вересня 2020 року, за адресою: АДРЕСА_2 зареєстровані: ОСОБА_2 , уповноважений власник; ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 онук, зареєстрований з 30.07.2009 року.
Відповідно до довідки ОСББ «Донецьке шосе-121» від 03.09.2020 року, складеної та завіреного головою правління ОСОБА_6 , ОСОБА_3 в квартирі АДРЕСА_1 не проживає з листопада 2018 року, що підтверджено сусідами: ОСОБА_7 , ОСОБА_8 .
Згідно зі ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Згідно з ч. 1 ст. 321 ЦК України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності або обмежений у його здійсненні.
Права власника квартири визначені ст. 383 ЦК України, яка передбачає право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб в розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у права власника можливо лише з підстав, передбачених законом.
У відповідності до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод в здійсненні їм права користування та розпорядження своїм майном.
Водночас за правилом ч. 2 ст. 405 ЦК, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Факт не проживання з листопада 2018 року ОСОБА_3 в квартирі АДРЕСА_1 у судовому засіданні підтвердив свідок ОСОБА_4 , батько відповідача, який вказав, що його син добровільно залишив квартиру, забравши свої речі. З того часу син не телефонує, місцезнаходження його не відомо, жодних контактів не має. Реєстрація відповідача в квартирі перешкоджає позивачу оформити субсидію.
Реєстрація відповідача у квартирі, яка належить позивачу на праві власності, не дозволяє позивачу належним чином користуватися власністю, позивач вимушений сплачувати комунальні послуги в більшому розмірі, не може отримати субсидію, оскільки в квартирі зареєстрований відповідач, який є працездатного віку.
Виходячи із вищевикладеного, та беручи до уваги, що відповідач ОСОБА_3 зареєстрований у квартирі, але фактично не користуються нею протягом двох років, без поважних причин, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для визнання його таким, що втратив право користування квартирою за адресою: АДРЕСА_2 .
Керуючись: ст. ст. 316, 321, 391, 405 ЦК України, ст.ст. 4, 13, 19, 141, 259, 263-265, 280-282 ЦПК України, суд, -
Усунути ОСОБА_5 перешкоди в користуванні квартирою АДРЕСА_1 , шляхом визнання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 таким, що втратив право користування житловим приміщенням в квартирі АДРЕСА_1 .
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його оголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку.
На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду у тридцятиденний строк з дня проголошення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Повний текст рішення складено 02 лютого 2021 року.
Суддя: Л.П. Слюсар