провадження № 22-ц/824/188/2021 суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Березовенко Р.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 січня 2021 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого судді -Березовенко Р.В.,
суддів:Нежури В.А., Саліхова В.В.,

з участю секретаря Мариненко Я.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою представником - адвокатом Комлєвим Сергієм Валерійовичем, на ухвалу Дарницького районного суду міста Києва від 27 жовтня 2020 року про відмову в задоволенні заяви представника позивача ОСОБА_2 про забезпечення позову шляхом зобов`язання встановлення графіку спілкування з дитиною по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації про зміну місця проживання дитини,-

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Дарницького районного суду міста Києва перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації про зміну місця проживання дитини.

26.10.2020 року від представника позивача ОСОБА_2 до суду надійшла заява про забезпечення позову шляхом встановлення графіку спілкування малолітнього ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 з матір`ю ОСОБА_1 без присутності батька у приміщенні проживання ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , кожний перший та третій тиждень місяця в період з 10 год 00 хв. суботи до 10 год. 00хв. неділі, та кожен другий та четвертий тиждень місяця у період з 10 год. 00 хв. до 18 год. 00 хв. неділі. Просить зобов`язати ОСОБА_3 передавати малолітнього ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 його матері у зазначені вище части та дні, у приміщенні 2-го під`їзду будинку за адресою: АДРЕСА_2 .

Заява обґрунтована тим, що з 28.02.2020 року позивачці чиняться перешкоди відповідачем у спілкуванні з малолітнім сином, у зв`язку з чим між нею і сином можуть бути втрачені безпосередні емоційні контакти.

Ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 27 жовтня 2020 року у задоволенні заяви представника позивача ОСОБА_2 про забезпечення позову шляхом зобов`язання встановлення графіку спілкування з дитиною відмовлено.

Не погоджуючись з ухвалою, ОСОБА_1 , через представника -Комлєва Сергія Валерійовича подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення та неправильне застосування судом першої інстанції норм процесуального права, не з`ясування всіх фактичних обставин справи, просила скасувати ухвалу та постановити нову, якою задовольнити заяву.

При цьому, апелянт посилаючись на обставини вказані у заяві про забезпечення позову, зазначає, що судом неправильно оцінено правовідносини, які склалися. Відповідач суттєво обмежив, порушив права позивачки, як матері та права дитини, яку позбавив спілкування з його матір'ю у зв`язку з чим між позивачкою і сином можуть бути втрачені безпосередні емоційні контакти.

В ухвалі про відкриття апеляційного провадження учасникам справи було надано строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу.

14.12.2020 року до суду надійшов відзив ОСОБА_3 , поданий представником - ОСОБА_5 згідно якого відповідач просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги, а ухвалу суду першої інстанції залишити без змін. При цьому зазначає, що апеляційна скарга не містить посилання на конкретні порушення судом першої інстанції відповідної норми чи неправильності їх застосування. Питання виховання дитини та встановлення графіку спілкування вирішено сторонами шляхом укладено договору від 23.12.2016 року. Доводи позивача про порушення відповідачем умов договору ОСОБА_3 вважає безпідставними. Крім того, вказує, що вимоги представника позивача, заявлені в заяві про забезпечення позову є предметом окремого позову та порушують умови укладеного сторонами договору.

Позивач та її представник в судовому засіданні просили апеляційну скаргу задовольнити, ухвалу суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким заяву про забезпечення позову задовольнити.

Відповідач та його представник в судовому засіданні просили апеляйційну скаргу зилишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін. При цьому зазначили, що вимоги заяви про забезпечення є предметом окремого позову. Крім того, відповідач вказав, що він особисто не проти спілкування сина з матір`ю, однак малолітній син сам не бажає спілкуватися з матір'ю, а тому, суд при ухваленні рішення має враховувати думку дитини.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши думку учасників судового розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити, виходячи з наступного.

Відмовляючи в задоволенні заяви про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що не надано доказів на підтвердження того, що невжиття вказаних заходів забезпечення позову може у майбутньому істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду, зокрема з вимогами про визначення місця проживання дитини та встановлення порядку спілкування з дитиною. Обрані позивачем заходи забезпечення позову фактично збігаються із заявленими підставами позовних вимог, а тому заява до задоволення не підлягає.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст.149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається, як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.150 ЦПК України, позов забезпечується, зокрема, встановленням обов`язку вчинити певні дії, у разі якщо спір виник із сімейних правовідносин.

Згідно ч.3 ст.150 ЦПК України заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогам.

Співмірність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахування співвідношення прав, про захист яких просить заявник, та інтересів інших учасників судового процесу.

Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Відповідно до пунктів 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII, всі дії стосовно дітей органів соціального забезпечення, судів, адміністративних чи законодавчих органів повинні бути спрямовані на якнайкраще забезпечення інтересів дитини. Держави-учасниці повинні забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручі до уваги права і обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Ухвалюючи рішення в справі «М. С. проти України» від 11 липня 2017 року (заява № 2091/13), Європейський суд з прав людини наголосив, що в таких справах основне значення має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення. При цьому ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним.

У заяві про забезпечення зустрічного позову заявник посилався на те, що відповідач чинить перешкоди у спілкуванні з малолітнім сином, тому втрачаються безпосередні емоційні контакти між нею і дитиною. Вказана обставина може унеможливити або утруднити виконання рішення суду у разі задоволення позову про визначення місця проживання сина з нею, оскільки тривала відсутність матері у житті малолітньої дитини призводить до втрати зв`язку між ними.

Колегія суддів погоджується з вказаними доводами заявника, оскільки зустрічі матері з дитиною буду сприяти відновленню та налагодженню їх емоційних стосунків. Ця обставина відповідатиме законним інтересам як матері так і дитини, що в свою чергу може усунути загрозу невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду.

При вирішенні заяви про забезпечення позову судом першої інстанції не враховано вимоги пунктів 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року про те, що всі дії стосовно дітей органів соціального забезпечення, судів, адміністративних чи законодавчих органів повинні бути спрямовані на якнайкраще забезпечення інтересів дитини. Із змісту Конвенції слідує, що держави-учасниці повинні забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручі до уваги права і обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Держави-учасниці повинні докладати всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини.

За змістом статей 150, 155 СК України, здійснюючи свої права та виконуючи обов`язки, батьки повинні передусім дбати про інтереси дитини, усупереч яким не можуть здійснюватись батьківські права.

З аналізу зазначених норм та з урахуванням практики Європейського суду з прав людини випливає, що в рішеннях стосовно дітей їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення. При цьому найкращі інтереси дитини можуть залежно від їх характеру та серйозності перевищувати інтереси батьків. Виходячи із наведеного, колегія суддів вважає, що відновлення відносин та емоційного контакту малолітньої дитини з її матір`ю повинно переважати над бажанням інших осіб обмежити від їх зустрічей.

Зустріч матері з дитиною згідно вказаного заявником графіку є співмірним заходом забезпечення позову, не порушуватиме прав сторін і не призведе до будь-яких незворотних негативних наслідків.

Вказаний висновок узгоджується з висновком Верховного суду у постанові від 04.04.2018 року по справі № 344/16653/16-ц.

За таких обставин, вирішуючи заяву про забезпечення позову, суд першої інстанції названих норм міжнародного та національного права не врахував. Тому, оскаржена ухвала про відмову в забезпеченні позову не може вважатись законною і обґрунтованою та підлягає скасуванню. Крім того, суд першої інстанції відмовляючи в забезпечені позову дійшов помилкового висновку, що заходи забезпечення позову про які просить позивач збігаються з заявленими позовними вимогами, оскільки жодних вимог про встановлення порядку спілкування з дитиною у даній справі позивачем не заявлялося, а предметом позову є визначення місця проживання дитини з матір`ю.

Колегія суддів критично оцінює посилання відповідача та його представника про наявність договору від 23.12.2016 року, яким вирішено питання виховання дитини та встановлення графіку спілкування, оскільки наявність вказаного договору не перешкоджає позивачеві звернутися до суду за захистом своїх прав, визначивши такий спосіб захисту.

Інші доводи відповідача також не можуть бути взяті до уваги апеляційним судом. оскільки є предметом судового розгляду справи по суті.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Отже, враховуючи, що доводи апеляційної скарги заслуговують на увагу, іпід час перегляду справи апеляційним судом було встановлено неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та невідповідність висновків суду обставинам справи, колегія суддів дійшла висновку, що судове рішення є безпідставним та незаконним, а тому підлягає скасуванню, з ухваленням нового судового рішення про задоволення заяви про забезпечення позову.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником - адвокатом Комлєвим Сергієм Валерійовичем, на ухвалу Дарницького районного суду міста Києва від 27 жовтня 2020 року задовольнити.

Ухвалу Дарницького районного суду міста Києва від 27 жовтня 2020 року скасувати та постановити нове судове рішення.

Заяву представника позивача ОСОБА_2 про забезпечення позову задовольнити.

Встановити графік спілкування малолітнього ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 з матір`ю ОСОБА_1 без присутності батька у приміщенні проживання ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , кожний перший та третій тиждень місяця в період з 10 год. 00 хв. суботи до 10 год. 00 хв. неділі, та кожен другий та четвертий тиждень місяця у період з 10 год. 00 хв. до 18 год. 00 хв. неділі.

Зобов`язати ОСОБА_3 передавати малолітнього ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 його матері у зазначені вище часи та дні, у приміщенні 2-го під`їзду будинку за адресою: АДРЕСА_2 .

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках, передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Головуючий: Р.В. Березовенко

Судді: В.А. Нежура

В.В. Саліхов