№ 336/2473/19
провадження № 2/336/69/2021
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 листопада 2021 року м. Запоріжжя

Шевченківський районний суд м. Запоріжжя в складі:

головуючого судді Дмитрюк О.В.,

за участю секретаря Павловцева В.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виділ в натурі майна, що є у спільній частковій власності, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 19.04.2019 р. звернулась до суду з вищевказаним позовом, в якому зазначила, що 14.05.2013 р. П`ятою Запорізькою державною нотаріальною конторою на її ім`я видано свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_3 . Згідно даного свідоцтва позивач набула у власність 19/25 частин житлового будинку АДРЕСА_1 , розташованої на земельній ділянці, що підтверджується свідоцтвом № НОМЕР_1 про право особистої власності на домоволодіння, виданим міськжилуправлінням виконавчого комітету Запорізької міської Ради народних депутатів від 01.09.1993 р., зареєстрованим ОП ЗМБТІ 01.09.1993 р. в реєстровій книзі № 17 за № 4271.

Домоволодіння складається з наступного нерухомого майна: житлового будинку літ. А, житловою площею 48,2 кв.м., загальною площею 71,8 кв.м., житлових прибудов літ. А-1, А-2, житлового будинку літ. Ж, житловою площею 60,4 кв.м., загальною площею 132,5 кв.м. з відповідними надвірними будівлями та господарчими спорудами.

Співвласником домоволодіння є донька позивача відповідач ОСОБА_2 , якій належить 3/20 частки на підставі договору дарування № 3-287 від 28.01.2009 р., посвідченого Запорізькою державною нотаріальною конторою.

Згідно довідки від 01.04.2013 р., виданої ТОВ «ЗМБТІ», за даними обстеження земельної ділянки, загальна площа земельної ділянки складає 1008 кв.м. на підставі рішення виконкому Шевченківської районної ради від 22.07.1993 р.№ 374/7 закріплена площа землекористування за житловим будинком АДРЕСА_1 .

Після смерті чоловіка позивача - ОСОБА_3 , між сторонами виникли неприязні стосунки. Донька разом з її співмешканцем перешкоджає позивачу в користуванні житловим приміщенням, перекрили доступ до будинку, до електро- та газопостачання, що змусило ОСОБА_1 виїхати з власного будинку.

Посилаючись на ст.ст.356, 358, 364, 367 ЦК України, ст.ст.86, 88, 120 ЗК України, позивач просить виділити їй у власність в натурі належні 19/25 частин домоволодіння по АДРЕСА_1 , які складаються з: житлового будинку літ.Ж, житловою площею 60,4 кв.м., загальною площею 132,5 кв.м.; гаражу літ.К, площею 29,9 кв.м.; літньої кухні літ.Н, площею 16 кв.м., сараю літ М, площею 10,3 кв.м., навісу літ. С, площею 22,7 кв.м.; припинити право спільної часткової власності 19/25 частин домоволодіння по АДРЕСА_1 , які складаються з житлового будинку літ.Ж, житловою площею 60,4 кв.м., загальною площею 132,5 кв.м.; гаражу літ.К, площею 29,9 кв.м.; літньої кухні літ.Н, площею 16 кв.м., сараю літ М, площею 10,3 кв.м., навісу літ. С, площею 22,7 кв.м.; встановити порядок користування земельною ділянкою, на якій розташоване домоволодіння АДРЕСА_1 шляхом виділення ОСОБА_1 в користування земельної ділянки в розмірі 19/25 часток від загального розміру земельної ділянки, що знаходиться у спільному користуванні з ОСОБА_2 ; стягнути з відповідача на її користь судові витрати.

Ухвалою від 22.05.2019 р. було відкрито провадження та призначено підготовче судове засідання на 27.06.2019 р.

27.06.2019 р. підготовче судове засідання відкладено на 17.09.2019 р. за клопотанням відповідача на підставі п.1 ч.2 ст.198, п.2 ч.2 ст.223 ЦПК України.

17.09.2019 р. провадження у справі зупинено на підставі п.5 ч.1 ст.252 ЦПК України.

21.10.2019 р. провадження у справі відновлено, призначено підготовче судове засідання на 14.11.2019 р.

14.11.2019 р. підготовче судове засідання відкладено на 29.11.2019 р. через зайнятість судді в іншому провадженні.

29.11.2019 р. провадження у справі зупинено на підставі п.5 ч.1 ст.252 ЦПК України.

27.02.2019 р. провадження у справі відновлено, призначено підготовче судове засідання на 24.03.2020 р.

24.03.2020 р. підготовче судове засідання відкладено на 05.06.2020 р. через зайнятість судді в іншому провадженні.

05.06.2020 р. відмовлено ОСОБА_2 у прийнятті зустрічного позову до ОСОБА_1 про визнання відмови від спадщини, як правочину, вчиненому під впливом обману, відкладено підготовче судове засідання на 11.06.2020 р. на підставі п.3 ч.2 ст.198 ЦПК України.

11.06.2020 р. підготовче судове засідання відкладено на 16.06.2020 р. через відспустку судді.

16.06.2020 р. підготовче судове засідання відкладено на 23.07.2020 р. на підставі п.3 ч.2 ст.198 ЦПК України.

23.07.2020 р. підготовче судове засідання відкладено на 21.09.2020 р. за клопотанням представника позивача.

21.09.2020 р. провадження у справі зупинено на підставі п.5 ч.1 ст.252 ЦПК України.

23.04.2021 р. провадження у справі відновлено, призначено підготовче судове засідання на 28.05.2021 р.

28.05.2021 р. закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду на 19.08.2021 р.

19.08.2021 р. в судовому засіданні оголошено перерву до 17.09.2021 р. для виклику експерта на підставі ч.2 ст.240 ЦПК України.

17.09.2021 р. в судовому засіданні оголошено перерву до 10.11.2021 р. для виклику експерта.

Позивач та її представники в судовому засіданні підтримала позов, просила його задовольнити з підстав, викладених в позовній заяві, вказавши, що можливо виділити в натурі ОСОБА_1 частину житлового будинку та земельної ділянки, відповідно до висновків запропонованих екпертом у порядку експертної ініціативи.

Представник відповідача просив відмовити в задоволенні позовних вимог з підстав, викладених в письмових поясненнях (т.2 а.с.61-62) та відзиві на позов (т.1 а.с.70).

Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача та представників сторін, допитавши експерта, суд вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Згідно із ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст.82 цього Кодексу.

З наданих позивачем письмових доказів, судом встановлено, що на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 14.05.2013 р. державним нотаріусом П`ятої Запорізької державної нотаріальної контори Кисельовою В.В. та зареєстрованого в реєстрі за № 3-281 (т.1 а.с.16, 17) ОСОБА_1 є власником 19/25 часток житлового будинку АДРЕСА_1 .

3/20 частин домоволодіння АДРЕСА_1 належить ОСОБА_2 на підставі договору дарування, посвідченого 28.01.2009 р. державним нотаріусом П`ятої Запорізької державної нотаріальної контори Кисельовою В.В., зареєстрованого в реєстрі за № 3-287, а 9/100 часток на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 11.11.2013 р. приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу за № 3790 (т.1 а.с.92-93, 19-20).

Поняття спільної часткової власності визначено у частині першій статті 356 ЦК України, як власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності. Відповідно до ч. 1 ст. 364 ЦК України, співвласник має право на виділ у натурі частки з майна, що є у спільній частковій власності.

Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (ч. 2 ст. 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою.

Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання (ч. 2 ст. 364 ЦК України).

Згідно з ч. 1, 2 ст. 367 ЦК України, майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється.

Згідно з пунктами 3.1, 3.3 Інструкції щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об`єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 18 червня 2007 року № 55, розрахунок часток у спільній власності на об`єкти нерухомого майна виконується за заявами всіх співвласників об`єктів нерухомого майна.

У разі невідповідності розмірів часток, указаних у правовстановлювальних документах, реальним часткам за згодою всіх співвласників здійснюється розрахунок відповідних часток нерухомого майна з метою отримання відповідних правовстановлювальних документів. За відсутності згоди всіх співвласників щодо зміни часток питання вирішується в судовому порядку.

Відповідно до висновків Верховного Суду у постанові від 17 липня 2019 року у справі № 750/2783/16-ц, правовий режим спільної часткової власності передбачає, що володіння, користування та розпорядження частковою власністю здійснюється за згодою всіх співвласників, а за відсутності згоди - спір вирішується судом. Незалежно від розміру часток співвласники при здійсненні зазначених правомочностей мають рівні права.

Забороняється обмеження прав одних учасників за рахунок інших. За відсутності згоди співвласників про поділ спільного майна це питання вирішується у судовому порядку.

Здійснюючи поділ майна в натурі (виділ частки), суд повинен передати співвласнику частину нерухомого майна, яка відповідає розміру й вартості його частки, якщо це можливо, без завдання неспівмірної шкоди господарському призначенню майна.

У тих випадках, коли в результаті виділу співвласнику передається частина житлового будинку, яка перевищує його частку, суд стягує з нього відповідну грошову компенсацію і зазначає в рішенні про зміну часток у праві власності на будинок.

При вирішенні зазначених спорів суди повинні виходити з положень статей 183, 367 ЦК України, відповідно до яких виділ частки в натурі (поділ будинку) може мати місце за наявності технічної можливості виділення кожній із сторін відокремленої частини будинку із самостійним виходом (квартири), яка відповідає розміру їх часток у приватній власності або технічної можливості переобладнання будинку в ізольовані квартирі без завдання неспівмірної шкоди господарському призначенню майна, з урахуванням принципів рівності та справедливості, зокрема рівнозначності та рівності виділених кожному із співвласників житлових та нежитлових приміщень частин будинку, їх функціонального призначення та розташування, можливості їх переобладнання з дотриманням технічних та будівельних норм для забезпечення їх автономного використання.

За клопотанням позивача у справі було призначено судову будівельно-технічну та земельно-технічну екпертизу.

Згідно висновку експерта № 2021-9 від 16.04.2021 р. (т.2 а.с.9-44), враховуючи площу приміщень, конструктивні характеристики, об`ємно-планувальні рішення житлового будинку, технічний стан та функціональне призначення приміщень, надати технічно можливі варіанти виділу ОСОБА_1 в натурі 19/25 частини в житловому будинку літ. «А» з прибудовою літ. «а», житловою прибудовою літ. «А1» та житловою прибудовою літ «А2», що розташований на території домоволодіння АДРЕСА_1 з урахуванням вимог нормативно-правових актів в галузі будівництва не надається за можливе. Відповідно до вищевказаного, надати технічно можливі варіанти виділу господарських будівель та споруд на території вказаного домоволодіння не надається за можливе. Згідно вищевказаного, розмір грошової компенсації експертом не розраховується.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків (ст.76 ЦПК України).

Аналізуючи надані позивачем докази у сукупності з наведеними вище положеннями діючого законодавства, суд дійшов висновку, що позов ОСОБА_1 не підлягає задоволенню.

Посилання представників позивача на можливість виділу в натурі частки житлового будинку та земельної ділянки у відповідності до п.3, 4 висновку експерта, який наданий в порядку екпертної ініціативи, не може бути прийняте судом до уваги при прийнятті рішення про задоволення позову, оскільки, як зазначено у висновку, такий виділ частки можливий лише за умови наявності розробленої проектної документації, в якій передбачені заходи по забезпеченню збереження будинку, його міцності, стійкості в цілому та окремих частин, елементів та конструкцій після поділу (виділу) частки.

Таким чином, в процесі розгляду справи, позивачем не доведено, що запропонований нею поділ спірного будинку в натурі, відповідає наведеним вище нормам матеріального права, що кожна запропонована для виділу сторонам частина будинку має окрему систему життєзабезпечення (водопостачання, водовідведення, опалення тощо), а також наявність технічної можливості виділу частки або поділу майна відповідно до часток співвласників з дотриманням чинних будівельних норм і правил.

На підставі ст.141 ЦПК України, суд не стягує з відповідача на користь позивача витрати по сплаті судового збору та судові витрати.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 81, 261, 264, 265, 354ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позовуОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виділ в натурі майна, що є у спільній частковій власності відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів через Шевченківський районний суд м.Запоріжжя.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.В. Дмитрюк