Справа №278/235/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.10.2021 року м. Житомир

Богунський районний суд м. Житомир у складі головуючого судді Перекупка І.Г., при секретарі Бугайчук А.Ю., за участю представника позивача ОСОБА_1 , представника відповідача ОСОБА_2 розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщені Богунського районного суду м. Житомир справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення боргу за договором позики, -

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Богунського районного суду м. Житомир перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення боргу за договором позики. В обгрунтування позовних вимог позивач вказав, що він ОСОБА_3 10 листопада 2014 р. під розписку надав у позику громадянці ОСОБА_4 кошти в сумі - 3 500 (три тисячі п`я тсот) доларів США, що по курсу НБУ станом на 10.11.2014 р. складає - 54 740 (п`ятдесят чотири тисячі сімсот сорок) грн. 00 коп.Відповідно до вищевказаної розписки ОСОБА_4 зобов`язувалась повернути через три місяці, а саме до 11 лютого 2015 р. йому, ОСОБА_3 суму боргу в розмірі 4000 (чотири тисячі) доларів США, що по курсу НБУ станом на 11.02.2015 року складає - 102 200 (сто дві тисячі двісті) грн. 00 коп. У зв`язку з несвоєчасним виконання ОСОБА_4 збов`язань з урахуванням індексу інфляції заборгованість склала - 79 241 (сімдесят дев`ять тисяч двісті сорок одна) грн. 31 коп.Крім того, позивач наполягав на сплаті трьох процентів річних від простроченої суми, а саме 9 055 (дев`ять тисяч п`ятдесят п`ять) грн. 00 коп. Крім того, просив стягнути судовий збір у сумі 1 904 (одна тисяча дев`ятсот чотири) грн. 97 коп. (Т. 1 а. с. 1-4).

23.11.2018 р. позивач звернувся до Житомирського районного суду Житомирської області про збільшення розміру позовних вимог (Т. 1 а. с. 85-94) а саме просив збільшити позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості по справі № 278/235/18 на суму - 15 967 (п`ятнадцять тисяч дев`ятсот шістдесят сім) гривень 69 копійок. Встановити, що сума позовних вимог за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості, складає: 194 872,01 (сто дев`яносто чотири тисячі вісімсот сімдесят дві) грн. 01 коп., де 102 200,00 грн. основний борг, а 92 672,01 грн. - інфляційні. 11 592 (одинадцять тисяч п`ятсот дев`яносто дві) грн. 00 коп. три проценти річних від простроченої суми. Стягнути з Відповідача на користь Позивача судові витрати по сплаті судового збору в розмірі - 2 609 (дві тисячі шістсот дев`ять) гривень 77 копійок (де 704,80 грн. судовий збір за подачу заяви про збільшення розміру позовних вимог).

01.07.2019 р. позивач звернувся до Житомирського районного суду Житомирської області про збільшення розміру позовних вимог (Т. 1 а. с. 140-151) а саме, збільшити позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості по справі № 278/235/18 на суму - 22 964 (двадцять дві тисячі дев`ятсот шістдесят чотири грн.) 54 коп. а саме: встановити, що сума позовних вимог за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості, складає: 207480 (двісті сім тисяч чотириста вісімдесят грн.) 55 коп., де 102 200,00 грн. основний борг, а 105 280,55 грн. - інфляційні. 13 448 (тринадцять тисяч чотириста сорок вісім грн.) 00 коп. три проценти річних від простроченої суми; стягнути 3 378 (три тисячі триста сімдесят вісім грн.) 55 коп. судові витрати по сплаті судового збору; 8 500 (вісім тисяч п`ятсот грн.) 00 коп. витрати на правничу допомогу.

15.09.2020 р. ухвалою Богунського районного суду м. Житомира на підставі п. 3 ч. 1 ст. 257 ЦПК України, суд постановив залишити позовну заяву без розгляду, у зв`язку з тим, що належним чином повідомлений позивач повторно не з`явився в судове засідання та не повідомив про причини неявки. (Т. 1 а. с. 223-224).

05.10.2020 р. позивач звернувся з апеляційною скаргою про скасування ухвали Богунського районного суду м. Житомира від 15.09.2020 р. (Т. 1 а. с. 227-230).

Постановою Житомирського апеляційного суду від 13 січня 2021 р. ухвалу Богунського районного суду м. Житомира від 15.09.2020 р. скасовано а справу направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції. (Т. 3 а. с. 20-21).

05.04.2021 р. позивач звернувся до Богунського районного суду м. Житомира про збільшення розміру позовних вимог з ОСОБА_4 у розмірі 241 451 (двісті сорок одна тисяча чотириста п`ятдесят одна) грн. 27 коп. яка складається з основний борг у розмірі - 102 200,00 (сто дві тисячі двісті) грн. 00 копійок; інфляційне збільшення за період з 11.02.2015 р. по 28.02.2021 р. у розмірі - 120 435 (сто двадцять тисяч чотириста тридцять п`ять) грн. 27 коп.; три процента річних від простроченої суми у розмірі - 18 816 (вісімнадцять тисяч вісімсот шістнадцять) грн. 00 коп. за період з 11.02.2015 р. по 31.03.2021 р. Стягнута з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 , витрати по сплаті судового збору в розмірі - 3 378 (три тисячі сімсот вісім ) грн. 17 коп. Стягнути ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 , витрати на правничу допомогу в розмірі - 12 500 (дванадцять тисяч п`ятсот) грн. 00 коп. (Т. 3 а. с. 43-54).

В судовому засідані позивач та його представник наполягали на задоволені позовних вимог.

Відповідач та його представник заперечували проти задоволення позовних вимог.

Суд, вислухавши пояснення позивача, його представника, відповідача та його представника, вивчивши матеріали справи встановив.

Згідно тексту розписки, яка написана від руки та починається словами «…Я, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 …(далі по тексту анкетні та паспортні дані)… Буру у борг в ОСОБА_3 (анкетні дані)…3500 $ (три тисячі п`ятсот доларів США), терміном на три місяці, зобов`язуюсь повернути чотири тисячі доларів США. В разі неповернення віддаю частину житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 . Претензій до ОСОБА_3 не маю. 10.11.2014 р. (Підпис). (Т. 1 а. с. 7).

Згідно Договору дарування частини житлового будинку від 24 лютого 2012 р., завіреного приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Ковалевським А.В., ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 передав безоплатно у власність (дарує), а ОСОБА_4 , приймає у власність (у дарунок) 26/100 (двадцять шість сотих) частини житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 … (Т. 1 а. с. 27-28).

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Частиною 1 ст. 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики на позичальникові лежить обов`язок повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.

Згідно з ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.

У той же час Верховний Суд України в постанові від 02 липні 2014 р. у справі № 6-79 цс14 вказував на те, що договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей і може не співпадати з датою складення розписки, яка посвідчує цей факт, однак у будь-якому разі складенню розписки має передувати факт передачі коштів у борг.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом ст. 1 Закону України від 03 липня 1991 р. № 1282-ХІІ «Про індексацію грошових доходів населення» індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання.

Офіційний індекс інфляції, що розраховується Держкомстатом, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти.

Отже, індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України - гривня, іноземна валюта індексації не підлягає.

Норми ч. 2 ст. 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахування встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов`язання, визначеного у гривнях.

Разом з тим у випадку порушення грошового зобов`язання, предметом якого є грошові кошти, виражені в гривнях з визначенням еквіваленту в іноземній валюті, передбачені частиною другою статті 625 ЦК України інфляційні втрати стягненню не підлягають, оскільки втрати від знецінення національної валюти внаслідок інфляції відновлені еквівалентом іноземної валюти.

Враховуючи вищевикладене, а також те, що умовами договору позики сторони визначили, що позичальник бере на себе зобов`язання повернути кошти в тому ж розмірі (еквівалент Євро) нарахована позивачем сума інфляційних втрат стягненню з відповідача не підлягає.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (справа «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року).

З урахуванням викладеного, та обставин справи, що позивач декілька разів збільшував свої позовні вимоги в тому рахунку і відшкодування інфляційних виплат та трьох процентів річних а саме інфляційне збільшення за період з 11.02.2015 р. по 28.02.2021 р. у розмірі - 120 435 (сто двадцять тисяч чотириста тридцять п`ять) грн. 27 коп.; три процента річних від простроченої суми у розмірі - 18 816 (вісімнадцять тисяч вісімсот шістнадцять) грн. 00 коп. за період з 11.02.2015 р. по 31.03.2021 р. (Т. 3 а. с. 43-54), суд дійшов висновку, що данні позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Щодо відшкодування витрат позивача на правову допомогу адвоката Швеця А.А. в розмірі 12 500 грн., суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою:розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

З урахуванням викладеного суд вважає, що в частині відшкодування витрат на правову допомогу позовні вимоги підлягають частковому задоволенню а саме в сумі 4 000 (чотири тисячі) грн. 00 коп.

Керуючись ст. ст. 625, 1046, 1047, 1049 ЦК Кодексу України, ст. ст. 2-5, 10-13, 18, 23, 76, 81, 89, 133, 141, 209, 258, 259, 264, 265, 268, 354, 355 ЦПК України, суд-

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення боргу за договором позики, задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (ідентифікаційний № НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_3 суму коштів у розмірі 102 200 (сто дві тисячі двісті грн.) 00 коп. в якості відшкодування основного боргу за договором позики від 10 листопада 2014 р.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 витрати на надання правової допомоги у сумі 4 000 грн. (чотири тисячі грн.) 00 коп.

В решті позовних вимог відмовити.

Рішення суду вступає в законну силу після закінчення терміну подачі апеляційної скарги, яка подається до Житомирського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь в справі і не були присутні у судовому засіданні під час проголошення рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Повний текст рішення виготовлено 08.11.2021.

Суддя Богунського районного

суду м. Житомира І.Г. Перекупка