справа № 208/5849/20
№ провадження 2/208/617/21
РІШЕННЯ

Іменем України

05 жовтня 2021 р. м. Кам`янське

Заводський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області в складі:

головуючого, судді - Івченко Т.П.

за участю: секретаря судового засідання - Задьори В.І.,

розглянув у відкритому судовому засіданні у місті Кам`янське Дніпропетровської області в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 «про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів», -

встановив:

1.Позиція позивача.

02 вересня 2020 року до Заводського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області звернулась адвокат Обедзинська Маргарита Василівна в інтересах ОСОБА_1 з позовною заявою до ОСОБА_2 в якому просить суд:

- стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 неустойку (пеню) зі сплати аліментів у розмірі 19622 (дев`ятнадцять тисяч шістсот двадцять дві тисячі) гривні 16 копійок.

В обґрунтування позову зазначила, що 09 серпня 2008 року Позивач - ОСОБА_1 уклала шлюб із ОСОБА_2 (Відповідач по справі), що підтверджується свідоцтвом про шлюб, виданим Заводським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпродзержинського міського управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 316. Перебуваючи у шлюбі у подружжя народився син - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . Спільне проживання Сторони припинили у квітні 2018 року. Позивачка звернулася до суду із Заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів, який було видано 08 лютого 2019 року та пред`явлено до виконавчої служби для виконання. Державним виконавцем Костенко М. було відкрито виконавче провадження № 59408597, про що винесено відповідну постанову. Станом на серпень 2020 року згідно із Розрахунком заборгованості, що виданий державним виконавцем Анастасією Матяш, заборгованість зі плати аліментів складає 19 622 грн. 16 коп. При цьому, слід зазначити, що ОСОБА_1 допустив утворення заборгованості свідомо, оскільки йому було достеменно відомо про судове рішення про стягнення з нього аліментів. Це свідчить про наявність вини Відповідача у виникненні заборгованості по сплаті аліментів на утримання дитини та явне ухилення його від їх сплати без поважної причини. Враховуючи вищевикладене, надає розрахунок пені, яка повинна бути нарахована на заборгованість. За 2019 рік: 20 895 гри. 52 коп.

сума неустойки (пені) за лютий 2019 року: нарахована сума аліментів 1650 грн. 00 коп. х 1%(пені) х 147 днів (з 01.03.2019 року по 26.07.2019 року) = 2359 грн. 35-коп.

сума неустойки (пені) за березень 2019 року: нарахована сума аліментів 2100 грн. 00 коп. х 1%(пені) х 116 днів (з 01.04.2019 року по 26.07.2020 року) = 2436 грн. 00 коп.

сума неустойки (пені) за квітень 2019 року: нарахована сума аліментів 2323 грн. 00 коп. х 1%(пені) х 86 днів (з 01.05.2019 року по 26.07.2020 року) = 1997 грн. 78 коп.

сума неустойки (пені) за травень 2019 року: нарахована сума аліментів 2323 грн. 00 коп. х 1%(пені) х 55 днів (з 01.06.2019 року по 26.07.2020 року) = 1277 грн. 65 коп.

сума неустойки (пені) за червень 2019 року: нарахована сума аліментів 2323 грн. 00 коп. х 1%(пені) х 25 днів (з 01.07.2019 року по 26.07.2020 року) = 580 грн. 75 коп.

сума неустойки (пені) за листопад 2019 року: нарахована сума аліментів 2405 грн. 50 коп. х 1%(пені) х 270 днів (з 01.12.2019 року по 27.08.2020 року) = 6494 грн. 85 коп.

сума неустойки (пені) за грудень 2019 року: нарахована сума аліментів 2405 грн. 50 коп. х 1%(пені) х 239 днів (з 01.01.2020 року по 27.08.2020 року) = 5749 грн. 14 коп.

За 2020 рік: 7 956 грн. 34 коп.

сума неустойки (пені) за січень 2020 року: недоплачена сума аліментів 400 грн. 50 коп.(нарахована сума 2806 грн. - 2405,50 грн.) х 1% (пені) х 208 днів (з 01.02.2020 року по 27.08.2020 року) = 833 грн. 04 коп.

сума неустойки (пені) за квітень 2020 року: нарахована сума аліментів 2806 грн. х 1% (пені) х 118 днів (з 01.05.2020 року по 27.08.2020 року) = 3311 грн. 08 коп.

сума неустойки (пені) за травень 2020 року: нарахована сума аліментів 2806 грн. х 1% (пені) х.87 днів (з 01.06.2020 року по 27.08.2020 року) = 2441 грн. 22 коп.

сума неустойки (пені) за червень 2020 року: недоплачена сума аліментів 2406 грн. 50 коп. (2806 грн. 00 коп. - 500 грн. сплачені аліменти) х 1%(пені) х 57 днів (з 01.07.2020 року по 27.08.2020 року) = 1371 грн. 70 коп.

Всього сума неустойки (пені) за несплату аліментів на утримання дитини за період з 01 березня 2019 року по 27 серпня 2020 року складає 28851 (двадцять вісім тисяч вісімсот п`ятдесят одна) гривня 86 копійок.

Оскільки ст. 196 Сімейного кодексу України передбачені обмеження розміру неустойки (пені), що може бути стягнута з Боржника, оскільки сума неустойки значно перевищує суму заборгованості по аліментах, яка складає 19622 грн. 16 коп., то сума неустойки (пені), яку ОСОБА_2 зобов`язаний сплатити на користь ОСОБА_1 становить 19 622 грн. 16 коп. Тому просить задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Представник позивача, адвокат Обедзинська Маргарита Василівна та позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явились, представник позивача надала до суду заяву в якій просила розглянути справу без участі Позивача та її представника, на задоволенні позовних вимог наполягали в повному обсязі.

2. Позиція відповідача.

Відповідач, ОСОБА_2 в судове засідання призначене на 05.10.2021 рік не з`явився, хоча про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, згідно з вимогами ст.130 ЦПК України. Відзив на позовну заяву до суду не направляв.

Статтею 223 Цивільного процесуального кодексу України визначені наслідки неявки учасника справі у судове засідання.

Зокрема, згідно з частиною 3 статті 223 Цивільного процесуального кодексу України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Відповідно до ч. 4 ст. 223 Цивільного процесуального кодексу України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення), якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Сприяючи відповідачу у реалізації його процесуальних прав, суд тричі, а саме 18.05.2021 року, 29.06.2021 р. та 22.09.2021 р. та 05.10.2021 р. відкладав розгляд справи за клопотанням відповідача і надавав можливість відповідачу скористатись правами передбаченими ст.ст. 43, 49 Цивільного процесуального кодексу України.

Водночас, оскільки суд надавав можливість відповідачу реалізувати свої процесуальні права на представництво інтересів у суді та подання доказів в обґрунтування своїх вимог та заперечень, суд не знаходить підстав для відкладення розгляду справи та на підставі ст. 223 ЦПК України вважає причини неявки відповідача неповажними.

Враховуючи, що у справі маються достатні дані про права і взаємовідносини сторін, відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового розгляду справи, проте у судове засідання 05.10.2021 року не з`явився, про причину неявки не повідомив, суд розглядає справу за відсутності відповідача.

При цьому, судом враховано, що в силу вимог частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини 1 статті 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі «Смірнова проти України»).

Відповідно до Листа Верховного Суду України головам апеляційних судів України № 1-5/45 від 25 січня 2006 року у цивільних, адміністративних і господарських справах перебіг провадження для цілей статті 6 Конвенції розпочинається з моменту подання позову і закінчується винесенням остаточного рішення у справі.

Критерії оцінювання «розумності» строку розгляду справи є спільними для всіх категорій справ (цивільних, господарських, адміністративних чи кримінальних). Це - складність справи, поведінка заявника та поведінка органів державної влади (насамперед, суду). Відповідальність держави за затягування провадження у справі, як правило, настає у випадку нерегулярного призначення судових засідань, призначення судових засідань з великими інтервалами, затягування при передачі або пересиланні справи з одного суду в інший, невжиття судом заходів до дисциплінування сторін у справі, свідків, експертів, повторне направлення справи на додаткове розслідування чи новий судовий розгляд.

Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, а збільшення кількості звернень до Європейського суду з прав людини не лише погіршує імідж нашої держави на міжнародному рівні, але й призводить до значних втрат державного бюджету.

3. Процесуальні питання пов`язанні з розглядом справи.

02 вересня 2020 року до Заводського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області звернулась адвокат Обедзинська Маргарита Василівна в інтересах ОСОБА_1 з позовною заявою до ОСОБА_2 .

28.09.2020 року ухвалою Заводського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області відкрито справу в порядку спрощеного позовного провадження.

Представник позивача, адвокат Обедзинська Маргарита Василівна в інтересах ОСОБА_1 користуючись своїм правом подала заяву про проведення судового розгляду за відсутності позивача та її представника, підтримала заявлені позовні вимоги в повному обсязі.

Відповідач не скористався своїм правом, відзив на позовну заяву суду не надав, в судове засідання не з`явився.

В зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється на підставі ч.2 ст.247 Цивільного процесуального кодексу України.

4. Фактичні обставини встановлені судом.

Судом встановлено, що 09 серпня 2008 року Позивач - ОСОБА_1 уклала шлюб із ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_3 , виданим 09.08.2008 року Заводським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпродзержинського міського управління юстиції у Дніпропетровській області та актовим записом № 316 (а.с.9).

Від спільного подружнього життя у сторін народився син - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджується Свідоцтвом про народження серії НОМЕР_4 , виданим 20.07.2010 року Заводським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпродзержинського міського управління юстиції у Дніпропетровській області та актовим записом № 545. (а.с.11).

03 січня 2020 року рішенням № 207/4346/18 Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано (а.с.10).

Відповідно до судового наказу № 207/408/19 (2-н/207/30/19) виданого 08.02.2019 року Баглійським районним судом м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області з відповідача на користь позивача на утримання дитини були стягнуті аліменти в розмірі 1/4 частини всіх видів доходу, але не менш 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, та не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісяця, до повноліття дитини, починаючи з 07 лютого 2019 року, на підставі якого державним виконавцем Південного відділу державної виконавчої служби міста Кам`янське ГТУЮ в Д/О Костенко М.Ю., було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 59408597 від 25.06.2019 року (а.с.12).

Під час проведення виконавчих дій у відповідача ОСОБА_2 виникла заборгованість зі сплати аліментів на утримання дитини, яка згідно розрахунку заборгованості виданого державним виконавцем А.Матяш станом на 10.08.2020 року становить 19622,16 грн. (а.с.21).

На час звернення до суду з цим позовом відповідач заборгованість по аліментам у сумі 19622,16 грн. не сплатив. Розмір заборгованості по аліментам, визначений державним виконавцем А.Матяш, відповідачем у судовому порядку не оскаржено.

Відповідно до ч.І ст. 196 Сімейного кодексу України, у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі 1% суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 % заборгованості.

Відповідно до п.22 Постанови Пленуму Верховного суду України від 15.05.2006 р. №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», ст.196 Сімейного кодексу України передбачено, що відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у вигляді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи.

Неустойка (пеня) за один місяць рахується наступним чином: заборгованість за аліментами за місяць помножена на 1% пені, помножена на кількість днів місяця, в якому виникла заборгованість. Загальна сума неустойки (пені) визначається шляхом додавання нарахованої пені за кожен із прострочених платежів (за кожен місяць).

Згідно наданого розрахунку неустойки (пені), яка нарахована на заборгованість по аліментам, становить:

за 2019 рік: 20 895 гри. 52 коп.

сума неустойки (пені) за лютий 2019 року: нарахована сума аліментів 1650 грн. 00 коп. х 1%(пені) х 147 днів (з 01.03.2019 року по 26.07.2019 року) = 2359 грн. 35-коп.

сума неустойки (пені) за березень 2019 року: нарахована сума аліментів 2100 грн. 00 коп. х 1%(пені) х 116 днів (з 01.04.2019 року по 26.07.2020 року) = 2436 грн. 00 коп.

сума неустойки (пені) за квітень 2019 року: нарахована сума аліментів 2323 грн. 00 коп. х 1%(пені) х 86 днів (з 01.05.2019 року по 26.07.2020 року) = 1997 грн. 78 коп.

сума неустойки (пені) за травень 2019 року: нарахована сума аліментів 2323 грн. 00 коп. х 1%(пені) х 55 днів (з 01.06.2019 року по 26.07.2020 року) = 1277 грн. 65 коп.

сума неустойки (пені) за червень 2019 року: нарахована сума аліментів 2323 грн. 00 коп. х 1%(пені) х 25 днів (з 01.07.2019 року по 26.07.2020 року) = 580 грн. 75 коп.

сума неустойки (пені) за листопад 2019 року: нарахована сума аліментів 2405 грн. 50 коп. х 1%(пені) х 270 днів (з 01.12.2019 року по 27.08.2020 року) = 6494 грн. 85 коп.

сума неустойки (пені) за грудень 2019 року: нарахована сума аліментів 2405 грн. 50 коп. х 1%(пені) х 239 днів (з 01.01.2020 року по 27.08.2020 року) = 5749 грн. 14 коп.

за 2020 рік: 7 956 грн. 34 коп.

сума неустойки (пені) за січень 2020 року: недоплачена сума аліментів 400 грн. 50 коп.(нарахована сума 2806 грн. - 2405,50 грн.) х 1% (пені) х 208 днів (з 01.02.2020 року по 27.08.2020 року) = 833 грн. 04 коп.

сума неустойки (пені) за квітень 2020 року: нарахована сума аліментів 2806 грн. х 1% (пені) х 118 днів (з 01.05.2020 року по 27.08.2020 року) = 3311 грн. 08 коп.

сума неустойки (пені) за травень 2020 року: нарахована сума аліментів 2806 грн. х 1% (пені) х.87 днів (з 01.06.2020 року по 27.08.2020 року) = 2441 грн. 22 коп.

сума неустойки (пені) за червень 2020 року: недоплачена сума аліментів 2406 грн. 50 коп. (2806 грн. 00 коп. - 500 грн. сплачені аліменти) х 1%(пені) х 57 днів (з 01.07.2020 року по 27.08.2020 року) = 1371 грн. 70 коп.

Таким чином загальна сума неустойки (пені) за несплату аліментів на утримання дитини за період з 01 березня 2019 року по 27 серпня 2020 року складає 28851 (двадцять вісім тисяч вісімсот п`ятдесят одна) гривня 86 копійок.

5. Мотиви, з яких виходить суд при вирішенні спору та застосовані норми права.

Відповідно до ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Ст. 4 ЦПК України визначає, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребування судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Ст. 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами:

1) письмовими, речовими і електронними доказами;

2) висновками експертів;

3) показаннями свідків.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності.

Відповідно до статті 51 Конституції України та статті 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язанні утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття.

Відповідно до ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини, від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Згідно зі ст. 27 Конвенції про права дитини, батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства», батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Відтак, обов`язок утримувати дитину це моральне і найважливіше правове зобов`язання батьків. Обов`язок утримувати дітей виникає з моменту їх народження і зберігається до досягнення ними повноліття.

Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

В частині 2 ст.141 СК України зазначено, що розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у СК України. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності.

Отже, обсяг відповідальності батьків не залежить від проживання їх разом чи окремо від дитини, і цей факт не звільняє від обов`язку забезпечувати такі умови життя дитини, які є достатніми для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, соціального та духовного розвитку. Зазначений висновок підтверджується і наявністю відповідальності за ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків, як передбачено у ч.4 ст.155 СК України.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (частина третя статті 181 Сімейного кодексу України).

У будь-якому випадку, чи то у разі стягнення аліментів у частці від доходу, чи у твердій грошовій сумі, цей платіж є періодичним і повинен сплачуватися платником аліментів кожного місяця.

Тобто в разі несплати аліментів у поточному місяці з 01 числа наступного місяця виникає заборгованість, наслідком чого є відповідальність у вигляді неустойки.

Згідно з частинами першою, другою статті 196 Сімейного кодексу України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів.

Отже, відповідач зобов`язаний сплачувати аліменти, що свідчить про наявність презумпції вини платника аліментів у виникненні заборгованості з їх сплати та є підставою для застосування до відповідача відповідальності, передбаченої частиною першою статті 196 СК України. Обов`язок доведення відсутності вини у виникненні заборгованості зі сплати аліментів покладається на боржника.

Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти.

Відповідно до частини четвертої статті 263 Цивільного процесуального кодексу України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 квітня 2019 року у справі № 333/6020/16-ц (провадження № 14-616цс18) відступила від висновків Верховного Суду України щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у раніше прийнятих постановах від 02 листопада 2016 року у справі № 6-1554цс16, від 16 березня 2016 року у справі № 6-2589цс15, від 03 лютого 2016 року у справі № 6-1477цс15 та від 16 березня 2016 року у справі № 6-300цс16, і дійшла висновку, що пеня за заборгованість зі сплати аліментів нараховується на весь розмір несплачених у відповідному місяці аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення. Розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити на один відсоток.

Тлумачення статті 196 Сімейного кодексу України свідчить про те, що відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин. Перелік причин з яких утворилась заборгованість не з вини платника аліментів не є вичерпним і може встановлюватись судом у кожному випадку окремо на підставі поданих доказів.

Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства (частина дев`ята статті 7 Сімейного кодексу України).

Згідно зі статтею 8 Сімейного кодексу України, якщо особисті немайнові та майнові відносини між подружжям, батьками та дітьми, іншими членами сім`ї та родичами не врегульовані цим Кодексом, вони регулюються відповідними нормами Цивільного кодексу України, якщо це не суперечить суті сімейних відносин.

Відповідно до частини першої статті 9 Цивільного кодексу України положення цього Кодексу застосовуються до врегулювання відносин, які виникають у сферах використання природних ресурсів та охорони довкілля, а також до трудових та сімейних відносин, якщо вони не врегульовані іншими актами законодавства.

Тлумачення статті 8 Сімейного кодексу України та частини першої статті 9 Цивільного кодексу України дозволяє зробити висновок, що положення Цивільного кодексу України субсидіарно застосовуються для регулювання сімейних відносин.

Особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання (частини перша та друга статті 614 Цивільного кодексу України).

Тлумачення вказаних норм свідчить, що стягнення пені, передбаченої абзацом 1 частини першої статті 196 Сімейного кодексу України, можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти.

У Сімейним кодексом України не передбачено випадки, коли вина платника аліментів виключається. Очевидно, що в такому разі підлягають застосуванню норми цивільного законодавства. Якщо платник аліментів доведе, що вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, то платник аліментів є невинуватим у виникненні заборгованості, і підстави стягувати неустойку (пеню) відсутні. Саме на платника аліментів покладено обов`язок доводити відсутність своєї вини в несплаті (неповній сплаті) аліментів.

Відповідний правовий висновок, викладений у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 14 грудня 2020 року у справі № 661/905/19, провадження № 61-16670сво19.

Отже, для застосування зазначеної вище санкції до платника аліментів необхідні такі умови: існування заборгованості зі сплати аліментів, встановлених рішенням суду або за домовленістю між батьками згідно з частиною першою статті 189 Сімейного кодексу України; наявність винних дій особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти, що призвели до виникнення заборгованості.

Статтею 71 Закону України «Про виконавче провадження» визначено порядок стягнення аліментів на виконання рішення суду, а саме виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого СК України. Визначення суми заборгованості із сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому СК України.

Визначаючи розмір пені за прострочення сплати аліментів, суд враховує вимоги чинного законодавства України та правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 25 квітня 2018 року по справі № 572/1762/15-ц про те, що правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов`язку буде різним, отже і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто, пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення.

Отже загальна сума пені за несплату або несвоєчасну сплату аліментів має розраховуватися за формулою: p=(A1х1%хQ1)+(A2х1%хQ2)+……….(Anх1%хQn), де:

p - загальна сума пені за несплату або прострочення сплати аліментів, обраховується позивачем на момент подачі позову;

A1 - нарахована сума аліментів за перший місяць;

Q1 - кількість днів прострочення сплати суми аліментів за перший місяць;

A2 - нарахована сума аліментів за другий місяць;

Q2- кількість днів прострочення сплати аліментів за другий місяць;

An- нарахована сума аліментів за останній місяць перед подачею позову;

Qn- кількість днів прострочення сплати аліментів за останній місяць.

Пеня за заборгованість зі сплати аліментів нараховується на всю суму несплачених аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення.

Отже, зобов`язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинне виконуватися щомісяця, тому при розгляді спорів про стягнення на підставі частини першої статті 196 Сімейного кодексу України пені від суми несплачених аліментів суд повинен з`ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов`язань мало бути виконане, та з урахуванням установленого - обчислити розмір пені виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму.

Судом встановлено, що відповідач, який зобов`язаний, згідно судового наказу Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 08 лютого 2019 року, сплачувати аліменти на утримання дитини, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , не виконує рішення суду у передбаченому порядку та внаслідок дій (бездіяльності) відповідача, утворилася заборгованість зі сплати аліментів у розмірі 19622, 16 грн., за вказаним рішенням, що підтверджено розрахунком заборгованості зі сплати аліментів, виданої державним виконавцем Південного відділу ДВС Кам`янського МУЮ.

За розрахунками позивача пеня за несплачені аліменти за період з 01 березня 2019 року по 27 серпня 2020 року складає 28851 (двадцять вісім тисяч вісімсот п`ятдесят одна) гривня 86 копійок.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок пені, суд вважає його арифметично вірним та таким, що відповідає положенням чинного законодавства. Відповідач, у свою чергу, наведений позивачем розрахунок не спростував, свого розрахунку або доказів на підтвердження відсутності заборгованості зі сплати аліментів за до яких останній зобов`язаний за рішенням суду, не надав.

При цьому суд враховує, що відповідачем не оспорюється визначений виконавчою службою і розмір заборгованості по аліментам.

Крім того, Відповідачем не надано доказів того, що він був позбавлений у праві на працю у спірний період, як і не надано доказів того, що за станом здоров`я він є обмеженим певними видами діяльності, а тому не міг виконувати будь-яку оплачувану роботу задля забезпечення себе та дитини.

Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Статтею 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Отже, доказів на підтвердження неможливості сплачувати аліменти в повному розмірі, або доказів, що заборгованість по аліментам виникла з незалежних від нього причин, відповідач відповідно до вимог ст. ст. 12, 81 Цивільного процесуального кодексу України суду не надав.

Разом з тим, згідно ч. 1 ст. 196 СК України одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені), але не більше 100 відсотків заборгованості.

Отже, враховуючи наведене, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню неустойка (пеня) за прострочення сплати аліментів в розмірі 19622, 16 грн., що становить 100 відсотків заборгованості відповідача по аліментам за період з 01 березня 2019 року по 27 серпня 2020 року.

Європейський суд з прав людини вказує на те, що «пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод зобов`язує суди давати вмотивування своїх рішень, хоч це не може сприйматись, як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо вмотивування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, може бути визначено лише у світлі конкретних обставин справи» (див. mutatis mutandis рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» («Pronina v. Ukraine») від 18 липня 2006 року, заява № 63566/00, § 23).

Отже, враховуючи зазначені позивачем обставини та надані нею докази в обґрунтування позову в їх сукупності, враховуючи баланс інтересів дитини, та матеріальних можливостей батька, приймаючи до уваги, що позивачем надано належні і допустимі докази, які свідчать про обов`язок відповідача своєчасно сплачувати аліменти на утримання дитини, суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню з урахуванням наведеного.

6. Розподіл судових витрат.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення.

Відповідно до ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України, оскільки позивач при подачі позову звільнена від сплати судового збору відповідно до вимог ст. 5 Закону України "Про судовий збір", з відповідача підлягає стягненню судовий збір на користь держави у розмірі 908, 00 грн.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 49, 76, 81, 141, 263-268 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

ухвалив:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 «про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів» - задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 неустойку (пеню) зі сплати аліментів у розмірі 19622 (дев`ятнадцять тисяч шістсот двадцять дві тисячі) гривні 16 копійок.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 на користь держави судовий збір в розмірі 908 (дев`ятсот вісім) гривень 00 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30 днів з дня його проголошення, безпосередньо до суду апеляційної інстанції - Дніпровського апеляційного суду.

Згідно до п.п.15.5 Розділу XIII Перехідних положень ЦПК України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається учасниками справи до або через відповідні суди, тобто через Заводський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Учасники справи можуть отримати інформацію щодо даної справи в мережі Інтернет за веб-адресою сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України - http://zv.dp.court.gov.ua.

Сторони:

позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса проживання та реєстрації: АДРЕСА_1 ;

відповідач - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса проживання та реєстрації: АДРЕСА_2 .

Суддя Івченко Т. П.