Житомирський апеляційний суд
Категорія 96 Доповідач Галацевич О. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 січня 2021 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Галацевич О.М.,

суддів: Григорусь Н.Й., Микитюк О.Ю.,

з участю секретаря судового засідання Гарбузюк Ю.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі справу №295/15914/19 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа ОСОБА_4 , про встановлення факту постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 ,

на рішення Богунського районного суду м.Житомира, ухвалене 02 вересня 2020 року суддею Перекупкою І.Г. у м. Житомирі,

в с т а н о в и в :

У жовтні 2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом, у якому, з урахуванням заяви від 17.10.2019 (а.с.23-26), просила встановити факт її постійного проживання разом із спадкодавцем ОСОБА_5 , який був її чоловіком та помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , на час відкриття спадщини у квартирі АДРЕСА_1 .

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що після смерті чоловіка відкрилась спадщина на 1/3 частину квартири АДРЕСА_2 , у зв`язку з чим вона звернулась до нотаріуса від свого імені та імені їх малолітньої дочки ОСОБА_4 із заявою про оформлення спадкових прав. Нотаріусом відмовлено їй у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, оскільки вона у визначений законом строк не звернулась із заявою про прийняття спадщини. Проте, вона разом з чоловіком з часу реєстрації шлюбу та до його смерті проживали за місцем її реєстрації у квартирі АДРЕСА_1 , у зв`язку з чим просила встановити факт постійного проживання з спадкодавцем на момент його смерті, що надасть їй можливість оформити спадкові права.

Також вказала, що ОСОБА_5 на час відкриття спадщини був зареєстрований разом з батьками ОСОБА_2 та ОСОБА_6 у квартирі АДРЕСА_2 . ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_6 , спадкоємцями якої є її чоловік ОСОБА_2 , дочка ОСОБА_3 та за правом представлення малолітня дочка ОСОБА_5 - ОСОБА_4 .

Рішенням Богунського районного суду м.Житомира від 02 вересня 2020 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, просить вказане судове рішення скасувати та ухвалити нове про задоволення її позовних вимог.

На її думку, судом не враховано показання свідків, які підтвердили, що ОСОБА_5 проживав разом з нею та час від часу приходив до батьків, допомагаючи їм по господарству.

Вважає, що не має значення для вирішення спору та обставина, що на час відкриття спадщини її чоловік не був спадкоємцем чи спадкодавцем квартири АДРЕСА_1 , спадщина на яку відкрилась після смерті ОСОБА_6 . При цьому, вважає, що судом правильно встановлено, що ця квартира використовувалась ОСОБА_5 , нею та їх дочкою.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 просив залишити її без задоволення, посилаючись на її безпідставність. Вказав, що квартира АДРЕСА_1 є спільною власністю його та ОСОБА_7 , в якій кожному належить по Ѕ ідеальної частки. Після смерті останньої на спадкування у першій черзі мають право він як чоловік та їх спільна дочка ОСОБА_3 , а його покійний син ОСОБА_5 не був ні власником (співвласником), ні спадкоємцем, ні спадкодавцем цієї квартири.

Окрім того, вважає, що позовна вимога ОСОБА_1 про встановлення факту постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, не має юридичного значення і не може вплинути на спадкові права та обов`язки позивача по справі, а у приватного нотаріуса відсутні підстави для оформлення спадщини.

В судовому засіданні позивачка та її представник ОСОБА_8 апеляційну скаргу підтримали, відповідачі - не визнали, посилаючись на безпідставність її доводів.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про встановлення факту постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, суд першої інстанції виходив із того, що спадщина відкрилась після померлої ОСОБА_6 , яка є спадкодавцем, а померлий 19 грудня 2016 року ОСОБА_5 не був спадкодавцем 1/2 ідеальної частки квартири АДРЕСА_1 , оскільки не мав права власності на неї. Померла ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_6 є спадкодавцем 1/2 ідеальної частки вказаної квартири. Після її смерті відкрилась спадщина, яку вправі успадкувати її чоловік та дочка (відповідачі у справі) як спадкоємці першої черги і подали заяви про прийняття спадщини приватному нотаріусу Житомирського міського нотаріального округу Сєтаку В.Я.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що позивачка та ОСОБА_5 перебували у зареєстрованому шлюбі та мають неповнолітню дочку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с.10, 12).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 помер (а.с. 11).

Після його смерті відкрилась спадщина на належну йому 1/3 частину квартири АДРЕСА_2 (а.с. 7-8).

Постановою нотаріуса від 06 березня 2019 року, позивачці, яка проживає в АДРЕСА_3 , відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно, яке складається з 1/3 ідеальної частини квартири АДРЕСА_2 , яка залишилась після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 , у зв`язку з пропущенням строку для прийняття спадщини, який починається з часу відкриття спадщини (а.с.6).

Згідно довідки Житлово-експлуатаційного підприємства № 1 м. Житомира від 05 грудня 2018 року № 2497 ОСОБА_1 зареєстрована у квартирі АДРЕСА_1 , а померлий ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 на день смерті був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.13).

Відповідно до статті 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Статтею 1261 ЦК України передбачено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Відповідно до частини першої статті 1221 ЦК України місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця.

На підставі частини третьої статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статті 1270 цього Кодексу (шість місяців), він не заявив про відмову від неї.

Відповідно до статті 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Частинами другою та шостою статті 29 ЦК України передбачено, що фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Фізична особа може мати кілька місць проживання.

Згідно з пунктами 3.21, 3.22 глави 10 розділу 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, у редакції на момент відкриття спадщини, спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї.

У разі відсутності у паспорті такого спадкоємця відмітки про реєстрацію його місця проживання доказом постійного проживання із спадкодавцем можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідного органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець на день смерті спадкодавця проживав разом із цим спадкодавцем.

Зі змісту наведених норм закону вбачається, що під постійним проживанням спадкоємця із спадкодавцем розуміється як факт безпосереднього проживання спадкоємця із спадкодавцем на момент його смерті, так і факт наявності у спадкоємця, на момент смерті спадкодавця, зареєстрованого у передбаченому законом порядку права на постійне проживання з останнім за однією адресою.

Частина третя статті 1268 ЦК України вимагає наявність фактичного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не саму реєстрацію місця проживання за адресою спадкодавця, що можуть бути відмінними один від одного.

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 зазначала, що постійно проживала разом з чоловіком у квартирі за місцем її реєстрації, тобто квартирі АДРЕСА_1 , хоча останній був зареєстрований у квартирі АДРЕСА_2 . Встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем на час його смерті їй необхідно для оформлення спадщини після смерті чоловіка на 1/3 частину квартири АДРЕСА_2 .

Розглядаючи справу, суд першої інстанції неправильно визначив мотиви та обґрунтування позову, зазначивши у судовому рішенні, що позивачка просила встановити факт проживання спільно зі спадкодавцем у квартирі АДРЕСА_2 та помилково посилався у рішенні та встановлював обставини, які не мають правового значення для вирішення даного спору, зокрема щодо права власності ОСОБА_5 або його права спадкування на квартиру АДРЕСА_1 , яка належала його матері ОСОБА_6 .

Разом з тим, встановленню у даній справі підлягав факт постійного проживання позивачки зі спадкодавцем її чоловіком ОСОБА_5 на час відкриття спадщини, тобто на 19 грудня 2016 року, встановлення якого необхідно позивачці, як спадкоємцю першої черги, для оформлення спадкових прав на 1/3 частину квартири АДРЕСА_2 , яка належала її чоловіку.

Як свідчать матеріали справи, судом першої інстанції допитувались свідки зі сторони позивачки ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , які пояснили, що ОСОБА_5 постійно проживав разом зі своєю дружиною ОСОБА_1 та їх дитиною у квартирі АДРЕСА_1 .

Свідки зі сторони відповідачів ОСОБА_12 та ОСОБА_13 пояснили, що ОСОБА_5 практично щодня приходив до хворої матері.

Разом з тим, показання свідків зі сторони відповідачів про відвідування ОСОБА_5 своєї хворої матері, яка проживала у сусідньому будинку 98, не спростовує факт постійного проживання його зі своєю дружиною на час відкриття спадщини.

Такі обставини в суді апеляційної інстанції фактично не заперечував ОСОБА_2 , який пояснив, що позивачка проживала разом з його сином ОСОБА_5 та їх спільною дитиною ОСОБА_4 у квартирі АДРЕСА_1 на умовах найму, оскільки зазначена квартира належала йому та його дружині.

Висновку про проживання позивачки зі своїм чоловіком і їх дитиною у квартирі АДРЕСА_1 дійшов і суд першої інстанції, про що свідчить зміст судового рішення, проте суд помилково вважав, що позов не підлягає задоволенню, оскільки ОСОБА_5 не був спадкодавцем цієї квартири.

Враховуючи наведене, суд апеляційної інстанції вважає, що факт, який просила встановити позивач, знайшов своє підтвердження під час розгляду справи, встановлення такого факту надає можливість позивачці, як спадкоємцю першої черги, разом з іншими спадкоємцями успадкувати майно, яке належало її чоловіку. Тому, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням судом апеляційної інстанції нового судового рішення про задоволення позову.

Матеріали справи свідчать, що доводи ОСОБА_2 про те, що ОСОБА_1 вже зверталась до суду з аналогічною заявою знайшли своє відображення в ухвалі суду першої інстанції від 29 січня 2020 року яка свідчить, що у травні 2019 року ОСОБА_1 подавала до суду заяву в порядку окремого провадження про встановлення факту постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Зазначена заява залишена без розгляду Постановою Житомирського апеляційного суду від 16 жовтня 2019 року (а.с. 66-67, 94-97), що не перешкоджало їй звернутися до суду в порядку загального позовного провадження з даним позовом.

Інші доводи відзиву на апеляційну скаргу не мають правового значення для вирішення даного спору.

Враховуючи, що позивачка та відповідач ОСОБА_2 звільнені від сплати судового збору, з відповідачки ОСОБА_3 підлягає стягненню в дохід держави в судовий збір в сумі 576,30 грн за перегляд справи у суді апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Богунського районного суду м.Житомира від 02 вересня 2020 року скасувати, ухваливши нове судове рішення про задоволення позову.

Встановити факт постійного проживання ОСОБА_1 разом із спадкодавцем ОСОБА_5 , який був її чоловіком та помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , на час відкриття спадщини у квартирі АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_3 судовий збір в сумі 576,30 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий Судді

Повний текст постанови складений 01 лютого 2021 року.