Справа № 750/7269/20
Провадження № 2/750/70/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 січня 2021 року м. Чернігів

Деснянський районний суд м. Чернігова у складі:

судді - Рахманкулової І.П.,

секретарів Шилової Ж.О., Левченко А.С.,

за участю позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

представника відповідачів ОСОБА_3 ,

третьої особи ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про визнання права власності,

треті особи Приватний нотаріус Чернігівського міського нотаріального округу Прокоф`єва Ольга Михайлівна, ОСОБА_4 ,

в с т а н о в и в :

21 серпня 2020 року позивач звернулася до суду з позовом до відповідачів, у якому просить визнати за нею право власності на 1/2 частину житлового будинку, а також на 1/2 частину земельної ділянки, що розташовані по АДРЕСА_1 .

Обґрунтовано позов тим, що у період з 1997 року по 25 липня 2020 року ОСОБА_1 та ОСОБА_7 мешкали однією сім`єю як чоловік та дружина без реєстрації шлюбу. ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народилася спільна дочка ОСОБА_8 , проте, оскільки шлюб між ними не було зареєстровано, відомості про батька в актовому записі про народження дитини були записані зі слів матері. В період спільного проживання, а саме 06 грудня 2004 року ОСОБА_1 та ОСОБА_7 придбали житловий будинок АДРЕСА_1 , який в цілому був зареєстрований за ОСОБА_7 . Під час спільного проживання вони, разом зі своєю дочкою ОСОБА_8 , вели спільне господарство, мали взаємні права та обов`язки. ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_7 помер. Після його смерті відкрилася спадщина на належне йому майно, а саме на житловий будинок та земельну ділянку по АДРЕСА_1 . Оскільки після його смерті спадкоємцями першої черги є відповідачі по справі: його мати - ОСОБА_6 , донька від попереднього шлюбу - ОСОБА_5 , а також третя особа ОСОБА_4 , позивач не має можливості в позасудовому порядку набути право власності на свою частку у вказаному майні, а тому звернулася до суду із вказаним позовом.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 03 вересня 2020 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження; визначено сторонам строк для подачі заяв по суті справи.

В установлений судом строк відповідачі подали відзиви на позовну заяву. У відзивах вони зазначають, що заперечують проти задоволення позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на те, що позивачка разом з ОСОБА_7 однією сім`єю не проживали, спільного господарства не вели, спільні кошти не використовували і не мали взаємних прав та обов`язків. Також, відповідачі вважають безпідставними вимоги позивача щодо визнання за нею Ѕ частини спірного будинку, площа якого, згідно наданого технічного паспорту становить 93,0 кв.м., оскільки відповідно до договору купівлі-продажу від 06.12.2004 площа будинку становила 46,0 кв.м. Таким чином відповідачі вважають, що позивач має на меті збільшити частку майна у порівнянні з тією, що була на день придбання будинку. Відповідачі зазначають, що відповідно до п. 8 договору купівлі-продажу, позивач має частку в спірному житловому будинку площею 46,0 кв.м. на праві спільної сумісної власності, тобто їй може належати лише 23,0 кв.м. За таких обставин, відповідачі вважають, що вимоги позивача в цій частині є безпідставними, оскільки її права не порушені.

Щодо позовних вимог про визнання права власності на Ѕ частину земельної ділянки відповідачі зазначають, що на момент придбання будинку земельна ділянка не мала кадастрового номеру, а тому у власність не перейшла. У подальшому спірна земельна ділянка була приватизована ОСОБА_7 , тобто перейшла у його власність. Також відповідачі зазначають, що частину земельної ділянки площею 0,395 га ОСОБА_7 подарував своїй матері ОСОБА_9 , згідно договору дарування від 03.09.2010.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 26 жовтня 2020 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті.

Також, ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 21 січня 2021 року задоволено заяву представника позивача ОСОБА_1 адвоката Вольфовського Сергія Олександровича про забезпечення позову. Заборонено приватному нотаріусу Чернігівського міського нотаріального округу Прокоф`євій Ользі Михайлівні видавати свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 до набрання рішенням суду законної сили.

Позивач та її представник у судовому засіданні позов підтримали та просили суд його задовольнити. Як пояснила у судовому засіданні позивач, з 1997 року вона проживала однією сім`єю із ОСОБА_7 без реєстрації шлюбу, як чоловік та дружина.

ІНФОРМАЦІЯ_1 народилася їх спільна дочка ОСОБА_8 . Оскільки на момент її народження шлюб між ОСОБА_10 та ОСОБА_7 не був зареєстрований, запис про батька був зроблений за її заявою.

Представник відповідачів у судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог з підстав, зазначених у відзивах. Також, представник відповідачів пояснив, що відповідачі визнають, що позивач має право на 1/2 частину будинку, як це передбачено п.8 договору купівлі продажу від 06 грудня 2004 року, але має бути врахована площа будинку на час його придбання, а саме 46 кв.м.

Приватний нотаріус Чернігівського міського нотаріального округу Прокоф`єва Ольга Михайлівна у судове засідання не з`явилась, надіслала до суду клопотання про розгляд справи без її участі.

Третя особа ОСОБА_4 в судовому засіданні підтримала позов, заявлений її матір`ю ОСОБА_1 .

Заслухавши пояснення позивача, її представника, представника відповідачів та дослідивши матеріали справи, а також матеріали цивільної справи 750/722/17, суд встановив наступне.

ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_7 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 від 05 серпня 2020 року (а.с.129 на звороті).

До приватного нотаріуса Чернігівського міського нотаріального округу Прокоф`євої О.М. із заявами про прийняття спадщини звернулася ОСОБА_5 (його донька) та ОСОБА_11 (доводить факт батьківства спадкодавця в суді). (а.с.128, 138)

Мати спадкодавця ОСОБА_6 подала нотаріусу заяву про відмову від належної їй спадщини на користь доньки спадкодавця, ОСОБА_5 (а.с.134)

Після смерті спадкодавця відкрилася спадщина на належне йому майно, зокрема на житловий будинок АДРЕСА_1 та на земельну ділянку площею 0,0605 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер земельної ділянки :02:018:5452 з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка). (а.с.19-20,28)

Згідно договору купівлі продажу житлового будинку від 06.12.2004, посвідченого державним нотаріусом Першої чернігівської державної нотаріальної контори Анікейчик О.Н., зареєстрованого в реєстрі за №1-3318, покупець ОСОБА_7 придбав у продавця ОСОБА_12 житловий будинок з надвірними будівлями, розташований у АДРЕСА_1 .

Відповідно до п.2 договору зазначено, що житловий будинок цегляний, має в цілому 46,0 кв.м. житлової площі А-1, з надвірних будівель є: сарай цегляний Б, льох цегляний В. Ці будівлі розташовані на земельній ділянці розміром 605 кв.м.

Також, у п.8 договору купівлі продажу житлового будинку від 06.12.2004 зазначено, що вищезгаданий житловий будинок придбавається на праві спільної сумісної власності згідно статті 74 Сімейного кодексу України, що підтверджено заявою від імені ОСОБА_1 , яка надійшла до нотаріальної контори 06 грудня 2004 року за вх. №1969.

У своїй заяві ОСОБА_1 дала згоду на купівлю ОСОБА_7 за спільні кошти житлового будинку з надвірними будівлями, що знаходиться в АДРЕСА_1 .

Копія договору купівлі продажу житлового будинку від 06.12.2004 та копія заяви ОСОБА_1 надіслані на запит суду з Державного нотаріального архіву Чернігівської області (а.с.147-149)

Комунальним підприємством «Чернігівське міжміське бюро технічної інвентаризації» на запит суду надіслано з матеріалів інвентаризаційної справи ксерокопії генплану, поверхового плану та експлікації внутрішньої площі житлового будинку літ. А-1 по АДРЕСА_1 , станом на 2004 рік (а.с.151-154)

З експлікації внутрішньої площі житлового будинку літ. А-1 по АДРЕСА_1 вбачається, що станом на 11.02.2004 будинок мав загальну площу згідно замірів техніка -77,2 кв.м., в тому числі загальна площа будинку 73,6 кв.м., житлова 46,0 кв.м., підсобні приміщення 27,6 кв.м., а також в експлікації зазначена площа приміщень, не включена у загальну 3,6 кв.м. В експлікації також зазначено, що поточних змін станом на 15 вересня 2004 не було (а.с.154)

Таким чином, на час придбання будинок літ. А-1 по АДРЕСА_1 мав загальну площу 73,6 кв.м., житлову 46,0 кв.м., а також в експлікації зазначено площу 3,6 кв.м., яку не було включено до загальної площі.

За таких обставин, доводи відповідачів, викладені у їх відзивах, що площа будинку на час його придбання становила 46 кв.м. не відповідають дійсності, адже в договорі купівлі - продажу було зазначено лише житлову площу будинку, а не загальну.

Частиною другою статті 3 СК України визначено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Статтею 60 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до статті 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

За змістом наведеної вище норми, правовими наслідками встановлення факту проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без шлюбу є встановлення належності їм майна на праві спільної сумісної власності на підставі статті 74 СК України.

Отже, до майна, що було набуте під час проживання осіб однією сім`єю, застосовуються положення сімейного законодавства, які регулюють правові відносини з приводу права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно із частиною першою статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Згідно із частиною четвертою статті 368 ЦК України майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі.

Ураховуючи викладене, особам, які проживають однією сім`єю без реєстрації шлюбу, на праві спільної сумісної власності належить майно, набуте ними за час спільного проживання або набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти.

Вирішуючи питання щодо правового режиму такого майна, суди мають встановити факти створення (придбання) сторонами майна внаслідок спільної праці, ведення спільного господарства, побуту, виконання взаємних прав та обов`язків, з`ясувати час придбання, джерело набуття (кошти, за які таке майно було набуте), а також мету придбання майна, що дозволяє надати йому правовий статус спільної сумісної власності.

У статті 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

У договорі купівлі продажу житлового будинку від 06.12.2004, а саме у п.8 зазначено, що житловий будинок придбавається на праві спільної сумісної власності згідно статті 74 Сімейного кодексу України, що підтверджено заявою від імені ОСОБА_1 , яка дала згоду на придбання будинку ОСОБА_7 за їх спільні кошти.

Тобто при укладенні договору купівлі- продажу ОСОБА_7 та ОСОБА_1 підтвердили, що придбане майно їм належить на праві спільної сумісної власності згідно ст.74 СК України.

Відповідачами не надано доказів на спростування цього факту.

З технічного паспорту на житловий будинок по АДРЕСА_1 , виготовленого станом на 20.07.2015 вбачається, що загальна площа будинку була збільшена до 93,2 кв.м. за рахунок самочинно збудованої прибудови літ. А2-1, а також зменшена житлова площа до 45,9 кв.м. (а.с.21-24)

З технічної характеристики будівель і споруд вбачається, що самочинна прибудова А2-1 побудована у 2007 році (а.с.24)

03.12.2015 ОСОБА_7 видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно, а саме на житловий будинок по АДРЕСА_2 загальною площею 93,2 кв.м., житловою 45,9 кв.м., тобто самочинні прибудови було приведено у відповідність до чинного законодавства (а.с.19)

Право власності на будинок по АДРЕСА_2 загальною площею 93,2 кв.м., житловою 45,9 кв.м. зареєстровано за ОСОБА_7 , що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с.20)

Таким чином, оскільки будинок був придбаний на праві спільної сумісної власності, про що зазначено у самому договорі купівлі продажу від 06.12.2004, тобто ОСОБА_7 та ОСОБА_1 визнали та підтвердили факт спільного проживання як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу відповідно до ст. 74 СК України, вони були зареєстровані в цьому будинку та проживали в ньому, будівництво прибудови було здійснено у 2007 році, а тому суд вважає за необхідне задовольнити позов ОСОБА_1 щодо визнання за нею права власності на 1/2 частину будинку по АДРЕСА_2 .

Доводи представника відповідачів щодо того, що позивач не проживала однією сім`єю зі спадкодавцем після придбання будинку і не вели спільного господарства не доведені належними доказами.

ОСОБА_1 , ОСОБА_7 та ОСОБА_4 були зареєстровані за одною адресою: по АДРЕСА_2 .

Позивач зазначила, що у 2015 році вона поїхала на заробітки до Італії, а ОСОБА_7 у 2017 році подав до суду позов про визнання її такою, що втратила право на користування житлом з метою економії по сплаті комунальних послуг.

Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 03.05.2017 у справі №750/722/17 задоволено позовні вимоги ОСОБА_7 до ОСОБА_1 , визнано ОСОБА_1 такою, що втратила право на користування будинком АДРЕСА_2 з підстав, передбачених ст. ст.391, 405 ЦК України, оскільки не проживала у будинку з березня 2015 року. Рішення судом ухвалено при заочному розгляді справи.

Відповідно до ст.405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Тобто, рішенням суду, яке набрало законної сили, встановлено, що ОСОБА_1 не проживала за місцем своєї реєстрації з березня 2015 року, що не впливає на розмір частки у праві власності, адже збільшення загальної площі будинку шляхом будівництва прибудови А2-1 відбулося у 2007 році, тобто в той період, коли ОСОБА_7 та ОСОБА_1 були зареєстровані за однією адресою, вони визнавали та підтвердили факт спільного проживання як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу відповідно до ст. 74 СК України під час придбання будинку і у матеріалах справи відсутні докази, які б вказували, що на час будівництва прибудови (2007 рік) вони не проживали спільно та не вели спільного господарства.

Крім того, ОСОБА_7 , звернувшись у січні 2017 року до суду з позовом про визнання ОСОБА_1 такою, що втратила право на користування спірним будинком, зазначив, що ОСОБА_1 перестала проживати у будинку у березні 2015 року.

Також суд вважає обґрунтованою вимогу позивача про визнання за нею права власності на 1/2 частину земельної ділянки, площею 0,0605 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер земельної ділянки :02:018:5452.

З договору купівлі - продажу житлового будинку від 06.12.2004 вбачається, що будинок з господарськими спорудами розташовані на земельній ділянці розміром 605 кв.м. (а.с.148)

Згідно ксерокопії генплану з технічного паспорту на житловий будинок по АДРЕСА_2 , станом на 2004 рік, вбачається, що будинок з господарськми спорудами розташований на земельній ділянці 688 кв.м., з яких 83 кв.м. враховано як самозахоплені, тобто присадибна ділянка становила 605 кв.м. (а.с.152)

Рішенням Чернігівської міської ради від 12 квітня 2005 року (п.306.196) передано ОСОБА_7 у власність, безоплатно, земельні ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) по АДРЕСА_2 , площею 0,1 га. (а.с.174)

З матеріалів справи вбачається, що земельні ділянки, належні ОСОБА_7 , оформлені як дві окремі ділянки згідно державних актів на право власності серії ЯЛ №152820 площею 0,0605 га та серії ЯЛ №152821 площею 0,0395 га з різними кадастровими номерами (а.с.28, 121)

Земельну ділянку з кадастровим номером :02:018:5453 площею 0,0395 га ОСОБА_7 подарував своїй матері ОСОБА_6 згідно договору дарування земельної ділянки від 03 вересня 2010 року, посвідченого державним нотаріусом Другої чернігівської державної нотаріальної контори (а.с.118-119)

Таким чином, подарована земельна ділянка площею 0,0395 га не відносилася до присадибної ділянки домоволодіння по АДРЕСА_2 на час придбання будинку у 2004 році, а була передана ОСОБА_7 безоплатно в порядку приватизації.

На присадибну земельну ділянку площею 0,0605 (саме така площа землі була на момент придбання будинку) по АДРЕСА_2 ОСОБА_7 26 серпня 2010 року видано Державний акт на право власності, цій земельній ділянці присвоєно кадастровий номер :02:018:5452.

Стаття 120 ЗК України (у редакції, чинній на час укладення договору купівлі продажу) передбачала, що при переході права власності на будівлю і споруду право власності на земельну ділянку або її частину може переходити на підставі цивільно-правових угод, а право користування - на підставі договору оренди. При переході права власності на будівлю та споруду до кількох осіб право на земельну ділянку визначається пропорційно часткам осіб у вартості будівлі та споруди, якщо інше не передбачено в договорі відчуження будівлі і споруди.

У постанові від 11 лютого 2015 року у справі № 6-2цс15 Верховний Суд України зробив висновок щодо застосування частини першої статті 120 ЗК України в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин - 22 березня 2003 року, та, зокрема, зазначив, що аналіз змісту норм статей 120 та 125 ЗК України у їх сукупності дає підстави для висновку про однакову спрямованість їх положень щодо переходу прав на земельну ділянку при виникненні права власності на будівлю і споруду, які на ній розміщені. Вказані норми закріплюють загальний принцип цілісності об`єкта нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований. За цими нормами визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду. При цьому передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на нерухомість. За загальним правилом, закріпленим у частині четвертій статті 120 ЗК України, особа, яка набула права власності на частину будівлі чи споруди, стає власником відповідної частини земельної ділянки на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику, якщо інше не передбачено у договорі відчуження нерухомості.

Така правова позиція висловлена Верховним Судом України також у постановах від 12 жовтня 2016 року у справі № 6-2225цс16, від 13 квітня 2016 року у справі № 6-253цс16 та інших, і Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 червня 2020 року у справі №689/26/17 не знайшла підстав для відступу від неї.

Оскільки за позивачем визнається право власності на 1/2 частину житлового будинку по АДРЕСА_2 , а користування будинком неможливе без використання земельної ділянки, достатньої для розміщення й обслуговування будинку, а тому суд вважає за необхідне визнати за позивачем право власності на 1/2 частину земельної ділянки у розмірі 0,0605 кв.м., тобто в тому розмірі, який зазначений у договорі купівлі продажу будинку.

У зв`язку із задоволенням позову, з відповідача ОСОБА_5 , яка є спадкоємцем після смерті ОСОБА_13 , тобто належним відповідачем у цій справі ( ОСОБА_6 подала заяву про відмову від спадщини), належить стягнути понесені позивачем у справі судові витрати по сплаті судового збору.

Керуючись ст.ст. 2, 12, 13, 81, 258, 259, 263-265, 273, 354 ЦПК України, суд,-

в и р і ш и в:

позовні вимоги ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_2 ) до ОСОБА_5 (місце проживання: АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_3 ), ОСОБА_6 (місце проживання: АДРЕСА_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_4 ) про визнання права власності задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину житлового будинку АДРЕСА_1 .

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину земельної ділянки, площею 0,0605 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер земельної ділянки :02:018:5452.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 1681 грн. 60 коп. у відшкодування витрат по сплаті судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене до Чернігівського апеляційного суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 29.01.2021.

Суддя