РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 листопада 2021 року

м. Рівне

Справа № 569/1893/19

Провадження № 22-ц/4815/1384/21

Рівненський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Шимківа С.С.,

суддів: Гордійчук С.О. , Ковальчук Н.М.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 15 липня 2021 року (ухвалене у складі судді Панас О.В.) у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошової компенсації за частку у праві спільної сумісної власності на автомобіль,-

в с т а н о в и в :

У січні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 про стягнення грошової компенсації за частку у праві спільної сумісної власності на автомобіль.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що він з відповідачкою перебував у зареєстрованому шлюбі з 11.02.2005 року. У період шлюбу ними було придбано за спільні кошти сім`ї транспортний засіб марки "Fіат Dовlо", 2008 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 . 10.01.2012 року ВРЕР ДАІ м. Рівне ВДАІ УМВС України в Рівненській області на його ім`я було видано свідоцтво про реєстрацію вказаного транспортного засобу. Зазначає, що 20.08.2012 року ним на ім`я відповідачки була надана довіреність, посвідчена приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Матвійчук В.К., якою останній було надано право керувати вказаним транспортним засобом, представляти його інтереси в органах ДАІ, нотаріату та інших підприємствах, установах, організаціях, страхових компаніях з питань експлуатації, страхування та розпорядження належним йому транспортним засобом. Вказана довіреність була видана на строк до 20.08.2017 року. Однак, у подальшому, сімейне життя між ними поступово стало погіршуватися, що призвело до припинення між ними шлюбних відносин. У зв`язку з цим, рішенням Рівненського міського суду від 29.10.2012 року шлюб між ними було розірвано. Звернувшись 05.09.2018 року в Територіальний Сервісний центр 5641 РЦС МВС в Рівненській області він отримав інформацію про те, що вказаний транспортний засіб 07.08.2015 року був перереєстрований на нового власника згідно довідки-рахунок серії ААЕ №416204 від 07.08.2015 року, виданої МПП "ЮВМЕКС-АВТО". Вважає, що автомобіль, як спільна власність подружжя був відчужений без його згоди. Коштів від продажу автомобіля він не отримував. Тому, переконаний, що відповідачка має відшкодувати йому половину вартості автомобіля.

З урахуванням заяви про зменшення позовних вимог просить стягнути з ОСОБА_2 на його користь 68 582,91 грн. в якості компенсації за відчужений автомобіль.

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 15 липня 2021 року позов ОСОБА_1 - задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію від вартості 1/2 частини спільного майна подружжя в сумі 68 582 грн. 91 коп. та понесені судові витрати в сумі 4 668 грн. 40 коп..

Ухвалюючи оскаржуване рішення суд першої інстанції виходив з того, що спірний транспортний засіб набутий сторонами в період шлюбу, є об`єктом їх права спільної сумісної власності, а тому позивач має право на грошову компенсацію вартості своєї частки у праві спільної сумісної власності у сумі 68 582 грн. 91 коп.. Визначаючи розмір грошової компенсації місцевий суд виходив з висновків судової автотоварознавчої експертизи № 149 СЕ від 11.10.2020р., якою визначена середня ринкова вартість автомобіля у розмірі 137 165,82 грн..

Не погоджуючись із рішенням місцевого суду, ОСОБА_2 оскаржила його в апеляційному порядку.

У поданій апеляційній скарзі зазначає, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, не достатньо ґрунтовно дослідив докази, у зв`язку з чим, висновки, викладені в рішенні, не відповідають обставинам справи. Стверджує, що місцевий суд відступив від правових висновків Верховного Суду, де касаційним судом зазначено, що у випадку відчуження майна одним із подружжя проти волі іншого з подружжя та у зв`язку з цим неможливості встановлення дійсної (ринкової) вартості майна, визначенню підлягає ринкова вартість подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) майна на час розгляду справи. За таких обставин заперечує щодо застосування висновків призначеної судом експертизи. Переконаний, що правомірним до застосування є звіт з незалежної оцінки майна виданий ТзОВ "Центр Експерт II" від 16.12.2020 року, згідно якого середня ринкова ціна спірного автомобіля станом на час розгляду справи становить 54000 грн.. Крім того зазначає, що стороною відповідача було подано суду заяву про застосування строків позовної давності, однак в оскаржуваному рішенні суд першої інстанції не навів мотивів та обґрунтувань її відхилення.

Просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити.

У поданому на апеляційну скаргу відзиві представник позивача просить залишити без задоволення апеляційну скаргу, а рішення місцевого суду - без змін.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, виходячи з наступного.

Згідно із ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Доводи апеляційної скарги відповідача не містять заперечень щодо належності сторонам спірного автомобіля на праві спільної сумісної власності подружжя та його подальше відчуження без згоди позивача.

Тому, враховуючи принцип диспозитивності цивільного судочинства, апеляційний суд не перевіряє законність рішення місцевого суду у частині встановлення режиму спільної сумісної власності подружжя щодо спірного автомобіля та встановлення факту його відчуження без згоди позивача.

Предметом розгляду даної цивільної справи є стягнення з відповідача на користь позивача грошової компенсації за частку останнього у транспортному засобі марки "Fіат Dовlо", 2008 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , який є спільною сумісною власністю подружжя.

Спірний автомобіль був зареєстрований за ОСОБА_1 та 07.08.2015 року був проданий відповідачем, у зв`язку з чим був перереєстрований на нового власника.

Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області суду від 12.08.2020 року у справі було призначено судову товарознавчу експертизу з метою визначення вартості автомобіля.

Згідно висновку судової автотоварознавчої експертизи № 149 СЕ від 11.10.2020 року, проведеної на виконання вищевказаної ухвали суду, вбачається, що середня ринкова вартість автомобіля марки "FІАТ DОВLО", 2008 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , становить 137165,82 грн..

У поданій апеляційній скарзі відповідач стверджує, що суд першої інстанції неправомірно врахував зазначені висновки судової експертизи, оскільки ринкова вартість автомобіля підлягає визначенню на час розгляду справи, а не на час його продажу. При цьому, апелянт покликається на поданий нею звіт про незалежну оцінку вартості майна, виданий ТзОВ "Центр Експерт II" від 16.12.2020 року, згідно якого середня ринкова ціна спірного автомобіля станом на час розгляду справи становить 54000 грн..

Разом з цим, на переконання колегії суддів надана відповідачем експертна оцінка автомобіля не може бути взята до уваги.

Так, ст. 106 ЦПК України, передбачено можливість проведення експертизи на замовлення учасників справи.

Частиною 6 ст. 106 ЦПК України зазначено, що експерт, який склав висновок за зверненням учасника справи, має ті самі права і обов`язки, що й експерт, який здійснює експертизу на підставі ухвали суду. Згідно з ч. 5 ст. 106 ЦПК України у висновку експерта повинно бути зазначено, що висновок підготовлено для подання до суду, та що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок.

Експертна оцінка, на яку покликається відповідач, не містить відомостей, що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок та те, що висновок підготовлено для подання до суду.

Відповідно до ст. 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідний правовий висновок зроблений Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18 грудня 2019 року, справа №522/1029/18, провадження №14-270цс19.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

За положеннями ст.ст. 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності та диспозитивності. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених ст.ст. 43, 49 ЦПК України, і повинні здійснювати їх добросовісно (ч. 1 ст. 44 ЦПК України).

За змістом ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням або невчиненням нею процесуальних дій.

Стороною відповідача ухвала місцевого суду від 12.08.2020 року про призначення судової товарознавчої експертизи оскаржена не була.

Із клопотаннями про призначення судом повторної експертизи ні відповідач, ні її представник не зверталися.

Натомість, відповідачем було надано експертну оцінку, яка в силу вищезазначеного, не може бути визнана належним та допустимим доказом у справі.

За таких обставин, враховуючи принцип диспозитивності цивільного судочинства, апеляційний суд погоджується із правомірністю застосування висновків судової автотоварознавчої експертизи № 149 СЕ від 11.10.2020 року, які відповідають всім критеріям цивільного процесу та Закону України "Про судову експертизу".

Також колегія суддів не вбачає підстав для застосування строків позовної давності.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Як було встановлено вище, спірний автомобіль був відчужений без згоди та відома позивача 07.08.2015 року.

Позивач стверджує, що спірний автомобіль знаходився в користуванні відповідача (що нею не заперечується) і про його перереєстрацію дізнався 05.09.2018 року, на підтвердження чого покликається на лист-відповідь Територіального сервісного центру №5641 від 05.09.2018 року №31/17/5641-1161з (а.с. 11).

Позовна заява надійшла до місцевого суду 30 січня 2019 року, тобто в межах трирічного строку від дня коли позивач довідався про порушення свого права.

Апеляційний суд не вбачає підстав для застосування до даного спору наслідків пропуску строку позовної давності, оскільки наведені у відповідній заяві відповідача обставини не доводять протилежного.

За таких обставин, підстав для скасування ухваленого у справі судового рішення та задоволення поданої апеляційної скарги, виходячи з меж її доводів, апеляційний суд не вбачає, оскільки ці доводи правильності зробленого судом першої інстанції висновку не спростовують.

Керуючись ст.ст. 367, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, Рівненський апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 15 липня 2021 року - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Суддя-доповідач Шимків С.С.

Судді: Гордійчук С.О.

Ковальчук Н.М.