Придніпровський районний суд м.Черкаси
Справа № 711/3573/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 січня 2021 року м. Черкаси

Придніпровський районний суд м. Черкаси в складі:

головуючого - судді Позарецької С.М.

при секретарі - Осадчій А.Ю.,

за участю позивача ОСОБА_1

представника позивача адвоката

Яцюка М.В.

представників відповідача

за довіреністю Коваленко А.П., Корнієнко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Черкаси цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Черкаській області, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, -

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Національної поліції в Черкаській області, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди. Свої позовні вимоги мотивує тим, що 18.12.1974 року на підставі ордеру № 3441 батько позивача отримав кв. АДРЕСА_1 . В ордері були вписані мати, брат позивача та сам позивач. В подальшому, батько та мати позивача померли, а він з братом, на підставі статті 1268 ЦКУ, фактично прийняли спадщину.

Вважаючи на інвалідність позивача та його низькі доходи, неможливість отримання належного доходу для нормального життя ОСОБА_2 та його мати ОСОБА_3 звернулися до позивача із пропозицією продажу квартири, 1/2 якої вони вже отримали від брата позивача (загинув за незрозумілих обставин, кримінальна справа щодо смерті закрита) та, в подальшому, придбання позивачу однокімнатної квартири замість його частини квартири. У січні 2017 року вказані особи повідомили, що на квартиру є претендент в особі ОСОБА_4 , з якою згадані особи знаходилися у дружніх стосунках. Позивач особисто ніколи не бачив та не спілкувався із ОСОБА_4 , всі новини та бажання майбутнього покупця чув зі слів ОСОБА_2 . Засобами телефонного зв?язку позивача було запевнено, що є в наявності кошти для придбання квартири та те, що позивач отримає від покупця кошти на квартиру, а всі питання буде вирішено через представника позивача.

Позивач погодився на вмовляння за умови, що останні придбають квартиру із подальшим оформленням договору довічного утримання. 11.12.2018 року позивач підписав довіреність на представника ОСОБА_2 щодо продажу частини квартири, а натомість, отримав нотаріально посвідчену заяву.

18.12.2017 року відбувся продаж квартири за підписом продавця ОСОБА_2 . Жодних коштів від продажу квартири позивач не отримав. Так само йому було в усній формі відмовлено у придбанні однокімнатної квартири.

Не погоджуючись із злочинними діями, в першу чергу ОСОБА_2 , позивач звернувся до Черкаського відділу ГУ НП в Черкаській області із заявою про вчинення злочину. Посадові особи ЧВ ГУ НП в Черкаській області відмовилися вносити відомості в ЄРДР, а відтак позивачу довелося звертатися до суду із скаргою на незаконні дії посадових осіб поліції та просити зобов?язати внести відомості в ЄРДР.

Соснівським районним судом м.Черкаси у справі 712/7895/18 (провадження 1-кс/712/3586/18) визнано незаконною бездіяльністю посадових осіб ЧВ ГУ НП в Черкаській області та зобов?язано внести відомості за заявою позивача до ЄРДР. Відомості внесено 17.07.2018 року.

Розпочалося досудове розслідування, в якому з часу відкриття по час його закриття були відсутні будь-які слідчі дії.

13.05.2020 року винесена постанова про закриття кримінального провадження у зв?язку із закінченням строків досудового розслідування. Таким чином, фактично досудове розслідування тривало майже 2 роки. При цьому, в матеріалах кримінального провадження відсутні відомості про вчинення з боку слідчих будь-яких дій для розслідування злочину. Майже за 2 роки із позивачем так і не було проведено допит потерпілого.

Під час проведення досудового розслідування Соснівським районним судом м. Черкаси неодноразово визнавалися незаконними бездіяльність та дії слідчих, які були причетні до досудового розслідування.

У зв?язку із тим, що з боку органу досудового розслідування не відбувалося будь-яких слідчих дій, ОСОБА_1 особисто звернувся до Черкаського відділу поліції стосовно отримання інформації про хід досудового розслідування. Жодної інформації не отримано. 22.08.2019 року ОСОБА_1 отримав копію постанови про закриття кримінального провадження від 31.07.2019 року.

02 вересня 2019 року Соснівським районним судом м. Черкаси у справі 712/11398/19 (провадження 1-кс/712/6662/19) задоволено скаргу адвоката позивача та скасовано постанову про закриття кримінального провадження.

Після скасування постанови позивач безуспішно намагався дізнатися ПІБ слідчого, якому доручено проведення досудового розслідування.

Позивач вказує, що після десятка марних спроб, терпіння позивача закінчилося і він звернувся на «гарячу» лінію із скаргою на відсутність будь-яких слідчих дій та ненадання інформації про хід досудового розслідування. У відповідь позивач отримав листа, згідно відомостей якого встановлено, що кримінальне провадження в черговий раз закрито, а також «…за неналежне проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні …5106 від 17.07.2018 року, заслуговує на притягнення до дисциплінарної відповідальності слідчий Черкаського ВП ГУНП…».

27 січня 2020 року Соснівським районним судом м. Черкаси у справі № 712/16080/19 (провадження 1-кс/712/165/20) задоволено скаргу адвоката позивача та скасовано постанову про закриття кримінального провадження. При цьому, встановлені судом та зафіксовані у мотивувальній частині ухвали, а саме: «слідчий суддя звертає особливу увагу на те, що за період із 1 серпня 2019 року і до 4 листопада 2019 року у кримінальному провадженні щодо тяжкого злочину не вчинено жодної слідчої дії, що може бути підставою для дисциплінарної відповідальності слідчого». Також винесена окрема ухвала слідчого судді від 14.01.2020 року у цьому ж провадженні, яка викликана ігноруванням працівників поліції вимог суду та черговим ненаданням матеріалів кримінального провадження.

Протягом 2020 року до часу закриття кримінального провадження адвокат позивача звертався до начальника ЧВГУНП в Черкаській області, до начальника ГУ НП в Черкаській області, до Черкаської місцевої прокуратури, до Генеральної прокуратури України щодо незаконної бездіяльності слідчих, щодо небажання слідчих розслідувати злочин, щодо порушення вимог КПК, які ставляться до органу досудового розслідування.

За наслідками невиконання своїх обов?язків та порушення інтересів позивача 23.09.2019 року було внесено відомості про вчинення злочину з боку посадових осіб за ст. 356 КК України

Позивач просив провести допит його, як потерпілого, але реакції не було. Відтак адвокат позивача звернувся із скаргою на бездіяльність слідчого до суду.

21 квітня 2020 року Соснівським районним судом м. Черкаси у справі 712/3415/20 (провадження № 1-кс/712/1732/20) скаргу задоволено, визнано незаконну бездіяльність посадових осіб ЧВГУНП в Черкаській області. Ухвала суду залишилася без виконання.

Зважаючи на строки досудового розслідування по КПК України, досудове розслідування закрито. Винних осіб у вчинені злочину не було притягнуто до відповідальності. Позивача було позбавлено захисту його прав, як потерпілого. При цьому, матеріали кримінального провадження не містять відомостей про слідчі дії, а їх обсяг обмежується наявністю заяви потерпілого.

Позивач залишився без житла, без коштів на житло, без факту притягнення винних у злочині до відповідальності, без намагання правоохоронних органів притягти винних до відповідальності. Позивач є фінансово незабезпеченою людиною, особою з інвалідністю, а відтак займатися його справою слідчі не забажали, що призвело до вкрай тяжких наслідків для позивача.

Внаслідок незаконної бездіяльності та незаконних дій посадових осіб відповідача позивачу завдано значної моральної шкоди.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами статей 1166,1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу).

Згідно із ч. 1 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Відповідно до п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27 березня 1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна мацну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ним і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.

Належним доказом протиправних (неправомірних) рішень, дій чи бездіяльності посадової або службової особи органу державної влади при здійсненні ними своїх повноважень, як правило, є відповідне судове рішення, що набрало законної сили, або відповідне рішення вищестоящих посадових осіб.

Згідно із пунктом 3 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної 9немайнової) шкоди № 4 від 31 березня 1995 року, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Внаслідок незаконної бездіяльності та незаконних дій органу досудового розслідування позивач зазнав і на даний час зазнає значних моральних переживань. Позивач є особою з інвалідністю ІІІ групи (захворювання з проблемами опорно-рухового апарату, мови). За таких обставин позивач позбавлений можливості отримати посаду з окладом, який дозволить нормально існувати. Єдиним доходом позивача є пенсія, яка є меншою за прожитковий мінімум в Україні. Позивач позбавлений можливості придбати житло та орендувати житло для забезпечення потреби приміщення, в якому позивач може відпочивати.

Єдиною можливістю було домовленість з особами щодо продажу квартири, в якій він мешкав, та придбання йому іншого житла. Зважаючи на те, що квартира була продана, взамін нічого не придбано, гроші від продажу привласненні особами, які скористалися довірою позивача, а суд відмовив у визнанні договору купівлі-продажу недійсним, єдиним можливим засобом захисту прав було звернення за допомогою до правоохоронних органів.

Внаслідок злочинної бездіяльності позивач втратив довіру до правоохоронних органів, які проігнорували свій обов?язок щодо розслідування злочину, не допитали його, не вчинили жодну слідчу дію, покликану на розкриття злочину і в подальшому захисту прав позивача.

Внаслідок намагання «рухати» розслідування кримінальної справи та для участі в судових засіданнях слідчих суддів позивачу довелося більше 50 разів їхати за пунктом призначення Сміла-Черкаси, Черкаси-Сміла. Позивач витрачав свій час, витрачав кошти, які міг витратити на купівлю їжі чи одягу. У всіх випадках, окрім суду, позивач отримував повне ігнорування з боку органу досудового розслідування. І як наслідок, незаконна бездіяльність слідчих привела до закінчення строків досудового розслідування та закриття кримінального провадження, що вкрай сильно вдарило по душевному спокою позивача.

Позивач вказує, що має місце постійне погіршення душевного стану позивача від часу продажу квартири та обмані з боку осіб, які продали квартиру, потім з боку правоохоронних органів, які не бажали реєструвати заяву позивача про злочин, потім щодо ігнорування обов?язку проведення своєчасного та законного досудового розслідування, потім через постійні незаконні закриття кримінального провадження, і насамкінець, - закриття провадження та позбавлення можливості позивача притягти винних до відповідальності та відшкодувати з них завдану шкоду.

Бездіяльність правоохоронних органів, закриття кримінального провадження та неможливість захистити свої права, відсутність коштів для житла підштовхують позивача до страшних думок - суїциду, що останній повідомив своєму представнику на новину про закриття провадження. В той же час, душевний стан позивача настільки пригнічений, що він втратив жагу життя. На його місці більшість людей відчували подібні почуття. Вина органу досудового розслідування - бездіяльність посадових осіб, слідчих. Негативні наслідки для позивача - позбавлення можливості через кримінальну справу на притягнення злочинців до відповідальності та відшкодування з них коштів позивачу, втрата єдиного житла внаслідок злочину, а також відсутня фінансова можливість на придбання чи оренду іншого житла. Причинно-наслідковий зв?язок в тому, що у випадку належного розслідування злочину, складення обвинувального акту і передання його до суду у позивача б існувала можливість захистити свої права, повернути кошти за квартиру та придбати собі інше житло.

Позивач вважає, що має право на стягнення з відповідача завданої йому моральної шкоди, яку оцінює у розмірі 668 400 гривень.

Так, розмір моральної шкоди, зазначений вище складений стороною позивача, зважаючи на наступні чинники:

540 000 грн. - середня вартість однокімнатної квартири в м. Черкаси станом на день подання позову;

108 000 грн. - податок на доходи фізичних осіб, який позивач зобов?язаний сплатити у випадку задоволення позовних вимог;

10 000 грн. - послуги нотаріуса для придбання нерухомості на кошти, які будуть стягнуті за цим позовом;

5400 грн. - 1%, який позивач повинен буде сплатити під час придбання нерухомості;

5000 грн. - приблизна вартість придбання першочергових б/у меблів після купівлі нерухомості.

Таким чином, позивач просить суд, - стягнути з Державного бюджету України шляхом списання коштів у безспірному порядку з єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 668400 гривень.

Ухвалою суду від 30.07.2020р. прийнято, відкрито провадження по справі та призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 30.07.2020р. позивача звільнено від сплати судового збору, крім уже сплачених 840грн. 80коп.

Ухвалою суду від 05.11.2020р. закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті.

Відповідачем ГУ НП в Черкаській області через представника Коваленко А.П. подано відзив на позов, за яким просить відмовити у задоволенні позову. Зазначено, що позивачем не надано доказів - судового рішення, яке б набрало законної сили, яким визнано дії ГУ НП в Черкаській області протиправними щодо порушення прав позивача, незважаючи на те, що законом покладено обов`язок доказування на позивача. Позивачем не надано до суду належних доказів на підтвердження завданої йому моральної шкоди; не зазначено в чому конкретно виразились його моральні страждання, не обґрунтовано розмір шкоди. Просить відмовити у задоволенні позову.

Відповідачем Державною казначейською службою України через представника за довіреністю Яроша С.В. подані письмові пояснення по суті позову. Зазначено, що держава не несе майнової відповідальності перед потерпілим за всі злочини, які залишились нерозкритими. У казначейства відсутній обов`язок перед позивачем щодо обов`язкового відшкодування моральної шкоди. Вважає, що поняття моральної і матеріальної шкоди не є тотожними, а тому визначення ціни моральної шкоди в розмірі вартості однокімнатної квартири з урахуванням податків і зборів є суб`єктивним переконанням позивача і має характер уявної. Позивачем не надано підтверджуючих документів чи інших доказів щодо завдання йому моральної шкоди у вказаному розмірі. Вважає, що позовна заява не підлягає до задоволення.

Представником позивача подано відповідь на відзиви. Зазначено, що підставою позову є завдання моральної шкоди позивачу внаслідок незаконної бездіяльності працівників відповідача під час досудового розслідування, умисним затягуванням розслідування, де позивач є потерпілим. Внаслідок бездіяльності, відсутності слідчих дій у кримінальному провадженні не було вирішено питання про пред?явлення підозри, складення обвинувального акту, що призвело до звільнення від відповідальності підозрюваних позивачем осіб, неможливості пред?явлення цивільного позову у кримінальному провадженні, позбавлені права на захист від держави внаслідок злочинних дій осіб відносно позивача. Посилається на ряд судових рішень, якими були задоволені позови з аналогічних правовідносин. Вказує, що тривале неналежне проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні спричиняє заявнику (потенційному потерпілому) відчуття: невизначеності, невпевненості, незахищеності; неможливість реалізації своїх прав та законних інтересів, неможливість спрогнозувати свої дії та можливі їх наслідки; невизначеності у можливості реалізації своїх прав та законних інтересів, тощо. Вказане тривало протягом значного часу та триває і по даний час (протилежного не доведено) та потребує для позивача докладання додаткових зусиль для можливості подолати такі негативні наслідки протиправної поведінки стосовно себе. Вважає, що відзивом, поясненнями та додатками до них зі сторони відповідачів не спростовано посилання позивача на тривалість досудового розслідування, на відсутність слідчих дій, умисну бездіяльність працівників поліції, на наявність ухвал слідчих суддів та фактів, за якими слід притягати винних осіб до дисциплінарної відповідальності. Вважає, що позивачем обрано вірний спосіб захисту. Просить задовольнити позов.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник адвокат Яцюк М.В. просили задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Зазначили, що позивачу завдано моральної шкоди відповідачем з-за бездіяльності органів поліції щодо відсутності ефективного досудового розслідування кримінального провадження №0005106 (невнесення відомостей до ЄРДР про вчинене кримінальне правопорушення; кілька разів закривалось кримінальне провадження; змінювались слідчі, слідчі дії не проводились; закриття кримінального провадження з-за збігу строків досудового розслідування; в судових рішеннях зазначено про наявність підстав для притягнення слідчого до дисциплінарної відповідальності; непритягнення слідчого до дисциплінарної відповідальності тощо). Бездіяльність підтверджена судовими рішеннями слідчих суддів Соснівського райсуду м. Черкаси. Позивачу завдана моральна шкода, яка полягає у тому, що з-за відсутності здійснення досудового розслідування за кримінальним провадженням за закриття кримінального провадження за закінченням строків досудового розслідування, позивач не може захистити свої майнові права, злочинці не покарані, не зміг заявити цивільний позов у кримінальному провадження про відшкодування шкоди, відбулось неефективне досудове розслідування, яке забезпечує держава. Позивачу завдані моральні страждання, його позбавлено житла і він не зміг захистити майнові права, оскільки органи досудового розслідування не захистили його порушені права. Розмір шкоди 668400грн., який визначено з врахуванням вартості нерухомого житла

В судовому засіданні представник відповідача ГУ НП в Черкаській області за довіреністю Коваленко А.П. просила відмовити у задоволенні позову. Зазначила, що постанова про закриття кримінального провадження є законною. Позовні вимоги не доведені та не обґрунтовані; відсутній розрахунок розміру моральної шкоди; відсутнє судове рішення про визнання факту бездіяльності слідчого.

В судове засідання не з`явився представник відповідача Державної казначейської служби України за довіреністю Ярош С.В., надавши заяву про розгляд справи за його відсутності.

Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи та докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення за таких підстав:

встановлено, що 17.07.2018р. на виконання ухвали слідчого судді Соснівського райсуду м.Черкаси від 13.07.2018р. (справа №712/7895/18) внесені відомості до ЄРДР №0005106 за ознаками злочину, передбаченого ч.4 ст. 191 КК України по скарзі ОСОБА_1 щодо заволодіння його майном та привласнення його коштів в особливо великих розмірах, шляхом обману та зловживання довірою ОСОБА_2 . Орган досудового розслідування - Черкаський відділ поліції ГУ НП в Черкаській області.

Відповідно до листа Черкаського ВП ГУ НП в Черкаській області від 23.08.2019р. повідомлено ОСОБА_1 про те, що 31.07.2019р. закрите кримінальне провадження №0005106 на підставі ч.1 ст. 284 КПК.

Ухвалою слідчого судді Соснівського райсуду м. Черкаси від 02.09.2019р. (справа №712/11398/19) скасовано постанову від 31.07.2019р. про закриття кримінального провадження №0005106 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 190 КК (закінчення терміну досудового розслідування, ч.1 ст. 284КПК). При цьому, зазначено, що слідчим не вжито заходів щодо встановлення осіб, які можуть бути вірогідно причетними до вчинення кримінального правопорушення, не проведено слідчих дій з метою встановлення ознак кримінального правопорушення (призначення експертиз, допит свідків), не допитано потерпілого.

Відповідно до листа Черкаського відділу поліції ГУ НП в Черкаській області від 13.11.2019р. на адресу ОСОБА_1 , повідомлено останнього про те, що його звернення на урядову гарячу лінію розглянуто; керівництвом СВ Черкаського ВП проведено службову перевірку і складено висновок та факти знайшли своє підтвердження, зокрема за неналежне проведення досудового розслідування слідчий заслуговує на притягнення до дисциплінарної відповідальності.

За даними листа заступника керівника Черкаської місцевої прокуратури від 04.03.2020р. на адресу адвоката Яцюка М.В., зазначено, що слідчими ЧВП ГУ НП в Черкаській області здійснюється досудове розслідування кримінального провадження №0005106 за ознаками злочину, передбаченого ч.1 ст. 191 КК. 04.11.2019р. слідчим винесена постанова про закриття кримінального провадження, яка ухвалою слідчого судді Соснівського райсуду м. Черкаси від 27.01.2020р. (справа №712/16080/19) скасована та доручено продовження досудового розслідування. На адресу СВ ЧВП в порядку ст.ст. 36, 114 КПК скеровано прокурором відповідну вимогу щодо активізації досудового розслідування.

При цьому, в ухвалі від 27.01.2020р. зазначено, що після скасування слідчим суддею постанови від 31.07.2019р. про закриття кримінального провадження №0005106, відсутні дані про поновлення досудового розслідування після 31.07.2019р., а є лише постанова від 04.11.2019р. про закриття кримінального провадження у зв`язку із закінченням строків досудового розслідування; досудове розслідування здійснювалось за ч.4 ст. 191 КК і даних про зміну кваліфікації на ч.1 чи ч.2 ст. 191 КК матеріали кримінального провадження не містять; протягом часу з 01.08. по 04.11.2019р. у кримінальному проваджені не вчинено жодної слідчої дії.

Ухвалою слідчого судді Соснівського райсуду м. Черкаси від 16.03.2020р. (справа №712/2333/20) задоволено заяву адвоката Яцюка М.В. в інтересах потерпілого ОСОБА_1 про відвід слідчого Бондар М.В. Черкаського ВП ГУ НП в Черкаській області кримінальному провадженні №0005106.

Ухвалою слідчого судді Соснівського райсуду м. Черкаси від 21.04.2020р. (справа №712/3415/20) зобов`язано слідчого Черкаського ВП ГУ НП в Черкаській області за кримінальним провадженням №0005106 розглянути клопотання ОСОБА_1 від 28.02.2020р. про допит його як потерпілого та осіб, які імовірно причетні до скоєння злочину та прийняти процесуальне рішення, про яке слід повідомити ОСОБА_1 .

Як зазначено у листі Черкаського ВП ГУ НП в Черкаській області від 24.04.2020р. досудове розслідування за кримінальним провадженням №0005106 активізоване, вживаються заходи щодо всебічного, повного і неупередженого дослідження всіх обставин вчинення кримінального правопорушення; створено групу слідчих, які здійснюють досудове розслідування.

Постановою слідчого СВ Черкаського ВП ГУ НП в Черкаській області Ганженко О.М. від 13.05.2020р. кримінальне провадження №0005106 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 191 КК України, відомості про яке внесені до ЄРДР 17.07.2018р., закрито у зв`язку із закінченням строків досудового розслідування. При цьому, зазначено, що відповідно до п.3 ст. 12 КК України, злочин, передбачений ч.2 ст. 191 КК відноситься до середньої тяжкості і строк досудового розслідування закінчується 17.07.2020р. та під час досудового розслідування жодній особі не повідомлено про підозру.

Дане рішення слідчого не було оскаржене до слідчого судді відповідного суду.

Під час розгляду справи, судом були досліджені матеріали кримінального провадження №0005106, що надані до суду стороною позивача. Так, як зазначалось вище, до ЄРДР внесені відомості за ч.4 ст. 191 КК України. Матеріали кримінального провадження, зокрема містять:

17.07.2018р. повідомлення про початок досудового розслідування;

18.07.2018р. доручення слідчого про проведення слідчих (розшукових)дій та негласних слідчих (розшукових) дій у порядку ст. 40КПК;

29.10.2018р. допитаний як потерпілий ОСОБА_1 , про що свідчить протокол допиту. Долучені його копія паспорту та код, копія довіреності від 11.12.2017р., що посвідчена нотаріусом, копія заяви від 11.12.2017р., посвідчена нотаріусом та ще ряд копій документів і судових рішень, диск;

11.09.2018р. слідчим надане доручення про проведення слідчих (розшукових)дій та негласних слідчих (розшукових) дій у порядку ст. 40КПК;

28.02.2019р. додатково допитаний потерпілий ОСОБА_1 , відповідно до протоколу його допиту;

наявна постанова від 31.07.2019р. про закриття кримінального провадження №0005106 за ознаками злочину, передбаченого ч.2 ст. 191 КК, оскільки 17.07.2019р. закінчився строку досудового розслідування;

ухвала слідчого судді про скасування постанови від 31.07.2019р.;

наявна постанова від 04.11.2019р. про закриття кримінального провадження №0005106 за ознаками злочину, передбаченого ч.1 ст. 191 КК, оскільки 17.07.2019р. закінчився строку досудового розслідування;

наявні клопотання ОСОБА_1 від 02.2020р. та постанова слідчого від 04.03.2020р. про відмову у задоволенні клопотання потерпілого про його допит, допит вказаних осіб;

наявні вказівки від 23.04.2020р. начальника СУ ГУ НП в Черкаській області за кримінальним провадженням №0005106 за ознаками злочину, передбаченого ч.2 ст. 190 КК і встановлено строк їх виконання до 11.05.2020р.;

наявний витяг з ЄРДР за кримінальним провадженням №0005106 за ознаками злочину, передбаченого ч.2 ст. 191 КК;

постанова слідчого від 13.05.2020р. про закриття кримінального провадження №0005106 за ознаками злочину, передбаченого ч.2 ст. 191 КК у зв`язку із закінченням строку досудового розслідування 17.07.2019р.

Крім того, судом встановлено, що відповідно до пенсійного посвідчення, виданого 12.01.2016р. Пенсійним фондом України серія НОМЕР_1 ОСОБА_1 отримує пенсію по інвалідності, 3 група загального захворювання, довічно.

Як визначено ст. 55 Конституції України та ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України).

Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ч.ч. 3, 4 ст. 77 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України).

Цивільне процесуальне законодавство закріплює положення щодо того, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. При цьому жодні докази для суду не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість та достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (ч.ч. 1, 2 ст. 89 ЦПК).

Згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Як визначено статтею 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. У ч. 2 ст. 16 ЦК України визначені способи здійснення захисту цивільних справ та інтересів судом. До них належать: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Статтею 56 Конституції України кожному гарантовано право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

У статті 23 Цивільного кодексу України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб (п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 (з відповідними змінами) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»).

Частиною 2 статті 23 ЦК України визначено що моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від: характеру правопорушення, глибини фізичних та духовних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, з урахуванням інших обставин, які мають суттєве значення (ч. 3 ст. 23 ЦК України). А також: стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих та виробничих обставинах, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, тощо (п. 9 постанови Пленуму ВСУ про моральну шкоду).

Загальні підходи до відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади, були сформульовані Верховним Судом у постанові від 10.04.2019 у справі №464/3789/17. Зокрема, суд дійшов висновку, що адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту. Моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання і приниження - емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання. Порушення прав людини чи погане поводження із нею з боку суб`єктів владних повноважень завжди викликають негативні емоції. Проте, не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого. У справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади або органом місцевого самоврядування, суд, оцінивши обставин справи, повинен встановити чи мали дії (рішення, бездіяльність) відповідача негативний вплив, чи досягли негативні емоції позивача рівня страждання або приниження, встановити причинно-наслідковий зв`язок та визначити співмірність розміру відшкодування спричиненим негативним наслідкам.

З огляду на статті 1166, 1167 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Право на відшкодування моральної шкоди виникає за наявності передбачених законом умов відповідальності за заподіяну шкоду (загальні умови). Це: а) наявність моральної шкоди як наслідку порушення особистих немайнових прав або посягання на інші нематеріальні блага; б) неправомірні рішення, дії чи бездіяльність заподіювача шкоди; в) причинний зв`язок між неправомірною поведінкою і моральною шкодою; г) вина заподіювача шкоди. Заподіювач несе відповідальність лише за ту шкоду, яка є наслідком саме його поведінки.

Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів (стаття 1173 ЦК України).

Тобто, обов`язок відшкодувати завдану шкоду потерпілому покладається не на посадову особу, незаконним рішенням, дією чи бездіяльністю якої завдано шкоду, а на державу Україна та/або орган державної влади.

В даному випадку, відповідач ГУНП в Черкаській області () є юридичною особою, органом державної влади. При цьому, Черкаський відділ поліції ГУ НП в Черкаській області не є юридичною особою.

Відповідно, позивачем вірно пред`явлені позовні вимоги до ГУ НП в Черкаській області.

Необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є наявність трьох умов: неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою, і довести наявність цих умов має позивач, який звернувся з позовом про стягнення шкоди на підставі статті 1173 ЦК України.

Наявність моральної шкоди не визнана прямим наслідком кожної протиправної поведінки. А така презумпція має визначатися лише законом. Тому діє ст. 81 ЦПК України про загальний розподіл тягаря доказування. Отже, право на відшкодування моральної шкоди за нормами чинного законодавства не є матеріальною гарантією, оскільки жоден закон не встановлює імперативний обов`язок компенсації. Зазначене право на відшкодування - це процесуальна вимога надати можливість довести наявність шкоди, визначити її розмір та отримати через судовий розгляд цього питання відповідну компенсацію.

Право особи на ефективний засіб правового захисту закріплено у статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950р., згідно з якою кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, були порушені, має право на ефективний засіб правового захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Ефективність національного засобу правового захисту за змістом статті 13 Конвенції не залежить від упевненості в сприятливому результаті провадження. Ефективність має оцінюватися за можливістю виправлення порушення права, гарантованого Конвенцією, через поєднання наявних засобів правового захисту.

Щоб вважатися ефективним і в такий спосіб відповідати статті 13 Конвенції, внутрішній засіб правового захисту повинен надати змогу компетентному національному органу як розглянути суть відповідної скарги за Конвенцією, так і забезпечити «належний захист» (рішення від 27 вересня 1999 року у справі «Сміт і Ґрейді проти Сполученого Королівства» (Smith and Grady v. The UK), заяви №33985/96 і № 33986/96; рішення ЄСПЛ від 18 грудня 1996 року у справі «Аксой проти Туреччини» (Aksoy v. Turkey), заява № 21987/93). Результатом такого провадження може бути, зокрема, присудження відшкодування у зв`язку з порушенням.

ЄСПЛ, оцінюючи ефективність різних національних засобів правового захисту у зв`язку з надмірною тривалістю провадження, розробив кілька критеріїв та принципів, які сформулював у своїх рішеннях. Так, ЄСПЛ вказав, що вирішальним питанням при оцінюванні ефективності засобу правового захисту у випадку скарги щодо тривалості провадження є те, чи може заявник подати цю скаргу до національних судів з вимогою конкретного відшкодування; іншими словами, чи існує будь-який засіб, який міг би вирішити його скаргу шляхом надання безпосереднього та швидкого відшкодування, а не просто опосередкованого захисту його прав, ґарантованих статтею 6 Конвенції (рішення ЄСПЛ у справі «Меріт проти України» (Merit v. Ukraine) від 30 березня 2004 року, заява №66561/01). Cуд також постановив, що цей засіб вважатиметься «ефективним», якщо його можна використати, щоб прискорити постановлення рішення судом, який розглядає справу, або надати скаржникові належне відшкодування за зволікання і затримки, що вже відбулися (§ 78 того ж рішення).

Розумність тривалості провадження повинна визначатись у контексті відповідних обставин справи та з огляду на критерії, передбачені прецедентною практикою ЄСПЛ, зокрема складність справи, поведінку заявника, а також органів влади, пов`язаних зі справою (рішення від 25 березня 1999 року у справі «Пелісьє і Сассі проти Франції» (Pelissier and Sassi v France); $ 35 рішення від 27 червня 1997 року у справі «Філіс проти Греції» (№ 2, Philis v. Greece), заява № 19773/92). Стаття 13 Конвенції не вимагає надання спеціального засобу правового захисту від надмірної тривалості провадження; достатніми можуть бути загальні конституційні та судові позови, наприклад, про встановлення позадоговірної відповідальності з боку держави.

Звертаючись до суду із позовом, позивач ОСОБА_1 обґрунтував свої вимоги як окремими фактами бездіяльності слідчих органів у межах кримінального провадження №0005106, так і неефективністю, безвідповідальністю досудового розслідування в цілому, оскільки протягом часу з 17.07.2018р. (дата внесення відомостей до ЄРДР) і до 13.05.2020р. (дата закриття кримінального провадження), окрім допиту потерпілого ОСОБА_1 , не було вчинено жодної слідчої (розшукової) дії, направленої на встановлення об`єктивної істини за порушеним кримінальним провадженням; матеріали кримінального провадження не містять результатів виконання доручень слідчого, що дані в порядку ст. 40 КПК; не виконані ухвали слідчих суддів, зокрема, щодо розгляду клопотання потерпілого про допит як його, так і вказаних ним осіб; змінювалася група слідчих, був задоволений відвід слідчому; органами прокуратури визнавався факт неефективного досудового розслідування, про що повідомлявся ОСОБА_1 ; відсутні процесуальні рішення щодо прийняття слідчим до провадження кримінального провадження; відсутні процесуальні документи, які б свідчили про зміну кваліфікації (внесено 17.07.2018р. до ЄРДР за ч.4 ст. 191 КК, а остаточна постанова про закриття кримінального провадження від 13.05.2020р. за ч.2 ст.191 КК; попередні постанови слідчого про закриття кримінального провадження, які в подальшому скасовувались слідчими суддями, - виносились за кримінальним провадженням за ознаками злочину, передбаченого за ч.1 ст. 191, ч.2 ст. 191, ст. 190 КК України; не вирішувалось питання про продовження строку досудового розслідування, враховуючи норми ст.ст. 219, 294 КПК України, вказівки начальником СУ ГУ НП в Черкаській області були надані органу досудового розслідування вже після закінчення строку досудового розслідування, тощо. Крім того, матеріали кримінального провадження не містять результатів виконання вказівок прокурора та начальника СУ ГУ НП в Черкаській області, незважаючи на встановлений термін їх виконання. Внаслідок такої ситуації кримінальне провадження 13.05.2020р. було закрите у зв`язку із закінченням строків досудового розслідування, на підставі п.2 ч.1 ст. 219, ч.1 ст. 284 КПК України, які поновити чи продовжити вже неможливо.

Таким чином, як на думку суду, відповідачем через бездіяльність не були виконані завдання кримінального провадження, що передбачені ст. 2 КПК України. Зміст та форма кримінального провадження не відповідають загальним засадам кримінального провадження, відповідно до ст. 7 КПК України. Крім того, відповідачем не виконано одну із засад - законність, зважаючи на те, що за нормами ч.2 ст. 9 КПК, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Суд вважає, що зазначені обставини свідчать про те, що позивачу ОСОБА_1 завдано моральних страждань, зумовлених тривалою невизначеністю спірних правовідносин, необхідністю неодноразово звертатися до органів досудового розслідування, прокурора та слідчого судді щодо зобов`язання посадових осіб виконати покладені на них КПК України обов`язки; неможливістю здійснювати звичайну щоденну діяльність, перебуванні у напруженому психологічному стані та усвідомленні того, що винні особи встановлені не будуть, його порушені права та майнові інтереси захищені не будуть. Судом встановлено, що з боку посадових осіб органів досудового розслідування внаслідок їхньої бездіяльності позивачу завдано моральної шкоди, тягар відповідальності за відшкодування якої покладається на державу Україна.

Суд вважає, що внаслідок подій, які призвели до встановлення порушення у цій справі, позивач вочевидь зазнав страждань, і таку шкоду не може бути виправлено самим лише встановленням факту порушення.

Безпідставними є доводи представників відповідачів про те, що позивачем у даній справі не доведено судовими рішеннями неправомірної бездіяльності слідчих, з огляду на викладені вище обставини.

Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом (§ 62 рішення ЄСПЛ від 12 липня 2007 року в справі «Stankov v. Bulgaria, заява № 68490/01).

У пункті 32 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 березня 2019 року у справі №920/715/17 (провадження № 12-199гс18) зроблений висновок, що «застосовуючи статті 1173, 1174 ЦК України, суд має встановити: по-перше, невідповідність рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування чи відповідно їх посадової або службової особи вимогам закону чи іншого нормативного акта; по-друге, факт заподіяння цим рішенням, дією чи бездіяльністю шкоди фізичній або юридичній особі. За наявності цих умов є підстави покласти цивільну відповідальність за завдану шкоду саме на державу, Автономну Республіку Крим або орган місцевого самоврядування».

Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд враховує практику ЄСПЛ, принципи розумності, виваженості та справедливості, і вважає обґрунтованим розмір 10 000,00 грн.

При цьому, суд погоджується із доводами представників відповідачів про те, що відсутні підстави для визначення розміру моральної шкоди 668400грн., як вартості житлового приміщення, яке б мав намір в подальшому придбати позивач.

Отже, наявні підстави для покладення на державу в особі органу державної влади - ГУ НП в Черкаській області обов`язку відшкодувати позивачу завдану йому моральну шкоду у зв`язку з неефективністю ведення досудового розслідування кримінального провадження, у якому позивач є потерпілим. Підставою для відшкодування шкоди у цій справі є бездіяльність посадових осіб органу досудового розслідування в частині невиконання своїх службових обов`язків.

При вирішенні спору, судом враховані висновки Верховного Суду, відповідно до яких держава є відповідальною за ефективність тієї системи органів, що створені нею для виконання тієї чи іншої публічно-каральної функції. Держава бере участь як у приватних, так і публічних відносинах. У правових відносинах держава розглядається як цілісний орган, усі структурні підрозділи якого мають ефективно функціонувати.

Слід зазначити, що у цій справі підставою відшкодування позивачу моральної шкоди є не сам факт скасування слідчими суддями прийнятих уповноваженими особами відповідача процесуальних рішень, а встановлена незаконність цих рішень, систематична протиправна бездіяльність згаданих осіб відносно розслідування кримінального провадження, предметом якого, зокрема є завдання позивачу матеріальних збитків та тривалість досудового розслідування кримінального провадження, яка в кінцевому результаті призвела до його закриття у зв`язку із закінченням строків досудового розслідування, які відновити, продовжити чи поновити не можливо в силу закону.

Враховано, що в остаточному висновку за результатами кримінального провадження, воно завершено у зв`язку зі спливом строку досудового розслідування. Такий результат став наслідком неефективного досудового розслідування, проведеного з порушенням розумних та об`єктивно необхідних строків.

Кошти державного бюджету належать на праві власності державі. Отже, боржником у зобов`язанні зі сплати коштів державного бюджету є держава Україна як учасник цивільних відносин (частина друга статті 2 ЦК України). Згідно з частиною першою статті 170 ЦК України держава набуває і здійснює права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом.

Таким чином, відповідачем у справі є держава, яка бере участь у справі через відповідний орган державної влади Головне управління Національної поліції у Черкаській області. Кошти на відшкодування шкоди державою підлягають стягненню з Державного бюджету України.

При цьому, відсутні підстави для задоволення позову в частині позовних вимог, пред`явлених до Державної казначейської служби України, яка не є належним відповідачем при вирішенні цього спору.

Таким чином, позовні вимоги підлягають до часткового задоволення, а саме слід стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 на відшкодування моральної шкоди 10000 (десять тисяч) грн. 00коп. В іншій частині позову необхідно відмовити.

При вирішенні спору судом враховувались висновки ВС, що викладені у постановах від 02.09.2020р. (справа №607/8203/18), від 27.05.2020р. (справа №585/724/19).

Оскільки позивач ОСОБА_1 ухвалою суду від 30.07.2020р. був звільнений від сплати судового збору за подачу позову, крім сплачених ним 840грн. 80коп., і його позовні вимоги, враховуючи ціну позову 668400грн., задоволені частково на суму 10000грн., то судовий збір слід віднести за рахунок держави.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 4, 5, 12, 13, 76-84, 141, 259, 268 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в :

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , фактично проживає: АДРЕСА_2 , код НОМЕР_2 ) на відшкодування моральної шкоди 10000 (десять тисяч) грн. 00коп.

В іншій частині позову відмовити.

Судові витрати віднести за рахунок держави.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення через суд першої інстанції до Черкаського апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення. Суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином.

Повний текст судового рішення складений 27.01.2021р.

Головуючий: С. М. Позарецька