Дата документу 24.11.2021 Справа № 937/6975/20
Запорізький Апеляційний суд
ЄУН 320/6975/20Головуючий у 1-й інстанції Іваненко О.В.
Пр. № 22-ц/807/3132/21Суддя-доповідач Гончар М.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 листопада 2021 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді (судді-доповідача) Гончар М.С.

суддів Кочеткової І.В., Подліянової Г.С.

за участі секретаря Путій Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 26 травня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Державного архіву Донецької області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду із вищезазначеним позовом (а.с. 2-6), в якому просила:

- визнати протиправними дії Державного архіву Донецької області щодо відмови позивачу у внесенні до трудової книжки відомостей про трудовий стаж за період з 01.08.2004 по 19.12.2012 у ТОВ «Національні алкогольні традиції»;

- визнати позивача, ІНФОРМАЦІЯ_1 , звільненою за п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України з дати ліквідації ТОВ «Національні алкогольні традиції»;

- зобов`язати Державний архів Донецької області внести до трудової книжки позивача відомості про трудовий стаж за період з 01.08.2004 по 19.12.2012 у ТОВ «Національні алкогольні традиції».

В обґрунтування вищезазначеного позову зазначала, що вона з 01.08.2004 року працювала на посаді представника торгівельної марки у ТОВ «Національні алкогольні традиції». Вона звернулась до органів ПФУ за призначенням пенсії. Однак, її трудова книжка не містить даних щодо роботи у ТОВ «Національні алкогольні традиції», як про прийняття на роботу так і про звільнення. Окрім того, у неї відсутні дані про нараховану їй заробітну плату за період роботи у вказаному товаристві. При цьому, ПФУ за даними Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування має відомості про наявність у неї страхового стажу та відповідних обов`язкових відрахувань із заробітної плати у період роботи у TOB «Національні алкогольні традиції» з 2004 р. по 2006 р.

Як їй стало відомо, ухвалою Господарського суду Донецької області від 19.12.2012 по справі №5006/27/836/2012 затверджено звіт ліквідатора та ліквідаційний баланс TOB «Національні алкогольні традиції» та ліквідовано вказану юридичну особу. Повноваження ліквідатора виконував арбітражний керуючий Голобородько Сергій Олександрович.

Як передбачено п.2.8. «Інструкцією про порядок ведення трудових книжок працівників», яка зареєстрована в Міністерстві юстиції України за №110 від 17.08.2013, якщо підприємство, яке зробило неправильний або неточний запис, ліквідоване, відповідний запис робиться правонаступником і засвідчується печаткою, а в разі його відсутності - вищестоящою організацією, якій було підпорядковане підприємство, а в разі його відсутності - облархівом, держархівом м. Києва, держархівом м. Севастополя і держархівом при Раді Міністрів Криму.

Згідно з відповіддю Державної архівної служби України від 30.01.2020 за №Ж-66/01.1-18 документи, що зберігались у сховищах Державного архіву Донецької області та інших місцевих державних архівних установах/трудових архівах області (у тому числі м. Горлівка), залишились у сховищах цих архівів та до інших архівних установ не передавались.

У зв`язку з цим, вона звернулась до Державного архіву Донецької області із заявою про поновлення її конституційних прав шляхом внесення до трудової книжки відомостей про її роботу в Товаристві з обмеженою відповідальністю «Національні алкогольні традиції», тобто про трудовий стаж за період з 01.08.2004 по 19.12.2012, включно. Разом з цим, листом Державного архіву Донецької області за вих.№01-31/521 від 21.08.2020 їй відмовлено у внесенні до її трудової книжки записів про її роботу за період з 01.08.2004 по 19.12.2012. Вказана відмова мотивована тим, що оскільки до її трудової книжки не внесено неправильний або неточний запис то, як наслідок у Державного архіву Донецької області відсутні підстави для внесення будь-яких записів до неоформленої належним чином трудової книжки.

Однак, позивач ОСОБА_1 з цим не згодна, оскільки товариство, в якому вона працювала, ліквідовано, правонаступників у нього немає, ліквідатор також припинив свою діяльність, як наслідок, відомості про мій трудовий стаж повинен надати та внести до трудової книжки саме відповідний державний архів за місцем ліквідації підприємства, до якого ліквідатором здавались документи з кадрових питань, тобто Державний архів Донецької області. Таким чином, дії Державного архіву Донецької області вважає протиправними.

В автоматизованому порядку для розгляду цієї справи визначено суддю суду першої інстанції Іваненко О.В. (а.с. 32).

Ухвалою суду першої інстанції (а.с. 60) відкрито провадження у цій справі в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

Рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 26 травня 2021 року (а.с. 106-108) у задоволенні позову ОСОБА_1 у цій справі відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права судом першої інстанції при його ухваленні, позивач ОСОБА_1 у своїй апеляційній скарзі (а.с. 113-118) просила рішення суду першої інстанції у цій справі скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

В автоматизованому порядку для розгляду цієї справи визначено колегію суддів Запорізького апеляційного суду: головуючого суддю (суддю-доповідача) Гончар М.С., суддів Кочеткову І.В. та Подліянову Г.С. (а.с. 130).

Ухвалою апеляційного суду апеляційне провадження за вищезазначеною апеляційною скаргою позивача ОСОБА_1 у цій справі відкрито (а.с. 133-134), дану справу призначено до апеляційного розгляду без повідомлення учасників справи в порядку ст. 369 ч. 1 ЦПК України (а.с. 135).

Відповідач Державний архів Донецької області подав відзив на вищезазначену апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 у цій справі (а.с. 140-141).

За змістом ст. 7 ч. 13 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

В силу вимог ст. 371 ч. 1 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції має бути розглянута протягом шістдесяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження.

Проте, має відповідне навантаження судді-доповідача та колегії суддів (в Запорізькому апеляційному суді працює фактично 15 суддів). Також, суддя - доповідач перебувала у додатковій відпустці у жовтні 2021 року (а.с.144).

Крім того, з урахуванням конкретних обставин цієї справи (оскільки у цій справі позивачем заявлено немайнові вимоги до державної установи, яка не є роботодавцем для позивача, а тому відповідно відносини сторін у цій справі не можуть вважатись трудовими, а виникли з приводу зобов`язання позивачем державної установи вчинити певні дії, тобто діють обмеження щодо розгляду даної справи у спрощеному позовному провадженні, передбачені ст. 274 ЦПК України), ухвалою апеляційного суду (а.с.145) розгляд цієї справи було призначене у судове засідання з повідомленням учасників цієї справи.

У дане судове засідання повідомлені апеляційним судом належним чином про дату, час і місце розгляду цієї справи (а.с.148-149), всі учасники цієї справи, окрім представника позивача ОСОБА_1 адвоката Тесля С.Ю. (а.с. 150-152), не з`явились, про причини своєї неявки апеляційний суд не сповістили, клопотань про відкладення розгляду цієї справи апеляційному суду не подавали.

За змістом ст. 372 ч. 2 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи апеляційним судом.

При вищевикладених обставинах, апеляційний суд визнав неповажними причини неявки у дане судове засідання позивача та представника відповідача і на підставі ст. ст. 371-372 ЦПК України ухвалив: розглядати дану справу у даному судовому засіданні за відсутністю останніх за присутністю представника позивача ОСОБА_1 адвоката Тесля С.Ю. (а.с. 150-152).

Відводів у цій справі не заявлено, самовідводи відсутні.

Заслухавши у судовому засіданні доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивача ОСОБА_1 адвоката Тесля С.Ю. (а.с. 150-152), який на запитання апеляційного суду визнав, що у трудовій книжці позивачки відсутні записи про прийняття на роботу до ТОВ «Національні алкогольні традиції» та звільнення з останньої (ст. 82 ч. 1 ЦПК України), наявність (відсутність) будь-якої цивільно-правової угоди між позивачем та ТОВ «Національні алкогольні традиції» у певний період часу, у тому числі з 2004 р. по 2006 р., по якій також могли сплачуватись обов`язкові платежі, страхові внески ТОВ «Національні алкогольні традиції» за позивача протягом певного періоду часу не підтвердив і не спростував, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга позивача ОСОБА_1 у цій справі підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

В силу вимог ст. 367 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ст. 367 ч. 4 ЦПК України).

В силу вимог ст. 374 ч. 1 п. 2 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення … і ухвалити … нове рішення …

В силу вимог ст. 258 ч. 1 п. 2, 3 ЦПК України судовими рішеннями є рішення, постанови.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення …та ухвалення нового… є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

За змістом ст. 381 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги приймає постанову за правилами ст. 35 і глави 9 розділу ІІІ цього Кодексу з особливостями, зазначеними у ст. 382 цього Кодексу.

Встановлено, що суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позову позивача у цій справі, керувався ст.ст. 12, 13, 141, 211, 259, 263-265, 280-282 ЦПК України, ст. ст. 11, 509 ЦК України, врахував правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 22.05.2019 року у справі №524/8811/17, та виходив із необґрунтованості та недоведеності позовних вимоги позивача у цій справі, відсутності підстав для задоволення останніх та можливості використання у подальшому іншого способу захисту її прав, якщо останні дійсно порушені.

Проте із такими висновками суду першої інстанції погодитись можна лише частково з таких підстав.

Ст. 263 ЦПК України містить вимоги щодо законності і обґрунтованості судового рішення, а ст. 264 ЦПК України питання, які вирішує суд під час ухвалення рішення суду.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції у цій справі відповідає лише частково.

Так, має місце у цій справі порушення судом першої інстанції норм процесуального права, передбачене ст. 376 ч. 3 п. 7 ЦПК України, яке є обов`язковою підставою для скасування апеляційним судом судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, зокрема: суд розглянув в порядку спрощеного позовного провадження справу, що підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження.

Разом із тим, в іншій частині апеляційний суд погоджується із висновками суду першої інстанції у цій справі, вважає рішення суду першої інстанції у цій справі по суті правильним, а тому вважає за необхідне повторити останнє.

Оскільки, судом першої інстанції було правильно встановлено, що ОСОБА_1 , з 01.08.2004 року працювала на посаді представника торгівельної марки у Товаристві з обмеженою відповідальністю «Національні алкогольні традиції» (84601, м. Горлівка, вул. Озерянівська, 6.2, код ЄДРПОУ 3294070), але в трудовій книжці НОМЕР_1 , яка належить ОСОБА_1 , відсутні будь які записи про працю у TOB «Національні алкогольні традиції» (а.с. 26-30), відсутні дані про прийняття на роботу так і про звільнення, відсутні дані про нараховану заробітну плату за період роботи у вказаному товаристві.

Згідно з листом ПФУ №10832-8043/Т-03/8-2800/20 від 22.04.2020 р., ОСОБА_1 отримує пенсію по інвалідності III групи, розмір якої обчислено відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Згідно із ст. 33 Закону пенсія по інвалідності особам з інвалідністю III групи призначається в розмірі 50 відсотків пенсії за віком, обчисленої відповідно до статей 27 і 28 Закону. Розмір пенсії ОСОБА_1 за віком, з урахуванням якого визначається розмір пенсії по інвалідності, обчислено з урахуванням страхового стажу 29 років 3 місяці 12 днів, в тому числі період з дня встановлення інвалідності до дня досягнення пенсійного віку - 4 роки 1 місяць 16 днів. До страхового стажу до 01.01.2004 р. враховано всі періоди, які підтверджено документально, з 01.01.2004 - за даними, які містяться в Реєстрі, зокрема, період з 01.08.2004 по 31.01.2006 - в TOB «Національні алкогольні традиції». При цьому, записи у трудовій книжці ОСОБА_1 про роботу на зазначеному підприємстві відсутні (а.с. 19-21).

Таким чином, з вищевказаного судом першої інстанції було правильно встановлено, що ТОВ «Національні алкогольні традиції» було сплачено страхові внески за період 01.08.2004 - 31.01.2006 включно, що підтверджує факт перебування ОСОБА_1 у трудових або цивільно-правових відносинах з ТОВ «Національні алкогольні традиції» саме у зазначений період.

За приписами ст. 48 КЗпП України трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації або у фізичної особи понад п`ять днів. Трудові книжки ведуться також на позаштатних працівників при умові, якщо вони підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню. До трудової книжки заносяться відомості про роботу, заохочення та нагороди за успіхи в роботі на підприємстві, в установі, організації. Порядок ведення трудових книжок визначається Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п. 1.1. Інструкції про Порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 № 58, трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження). Записи в трудову книжку при звільненні вносяться власником або уповноваженим ним органом після видачі наказу; з кожним записом, який вноситься до трудової книжки на підставі наказу про звільнення, власник зобов`язаний ознайомити працівника під розписку в особовій картці, а відповідно до пункту 4 цієї Інструкції власник або уповноважений ним орган зобов`язаний видати працівнику його трудову книжку в день звільнення з внесеним до неї записом про звільнення (п.п. 2.4, 2.5 Інструкції).

У разі виявлення неправильного або неточного запису відомостей про роботу, переведення, а також про нагородження та заохочення тощо, виправлення виконується власником або уповноваженим ним органом, де було зроблено відповідний запис. Власник або уповноважений ним орган за новим місцем роботи зобов`язаний надати працівнику в цьому необхідну допомогу (п. 2.6 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників).

Якщо підприємство, яке зробило неправильний або неточний запис, ліквідоване, відповідний запис робиться правонаступником і засвідчується печаткою, а в разі його відсутності - вищестоящою організацією, якій було підпорядковане підприємство, в а разі його відсутності - облархівом, держархівом м. Києва, держархівом м. Севастополя і держархівом при Раді Міністрів Криму (п. 2.8 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників).

Ухвалою Господарського суду Донецької області від 19.12.2012 року по справі №5006/27/836/2012 (а.с. 13-14) затверджено звіт ліквідатора та ліквідаційний баланс TOB «Національні алкогольні традиції» (84601, м. Горлівка, вул. Озерянівська, 6.2, код ЄДРПОУ 3294070) та ліквідовано вказану юридичну особу. Повноваження ліквідатора виконував арбітражний керуючий Голобородько Сергій Олександрович.

Згідно з відповіддю Міністерства юстиції України за вих.№29864/Т-18124/21.3 від 07.07.2020 (а.с. 22-23) наказом Міністерства юстиції України №46/5 від 05.01.2018 анульовано свідоцтво про право здійснення діяльності арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора) №612 від 09.08.2013, видане ОСОБА_2 (а.с. 24).

Відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 07.11.2014 №1085-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та переліку населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення» місто Горлівка включено до переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють своїх повноважень.

Позивач вважав, що відповідачем по справі є Державний архів Донецької області, оскільки згідно з відповіддю Державної архівної служби України від 30.01.2020 за №Ж-66/01.1-18 документи, що зберігались у сховищах Державного архіву Донецької області та інших місцевих державних архівних установах/трудових архівах області (у тому - числі міста Горлівка), залишились у сховищах цих архівів та до інших архівних установ не передавались (а.с. 16).

З такою правовою позицією позивачки суд першої інстанції правильно не погодився з таких підстав.

Аналізуючи положення Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що її нормами передбачено внесення виправлень у наявні, однак неправильні чи неточні записи трудової книжки. Оскільки трудова книжка ОСОБА_1 взагалі не містить запису щодо її роботи у ТОВ «Національні алкогольні традиції», внесення відсутнього запису в трудову книжку положеннями Інструкції не передбачено.

Наведене узгоджується з Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, що затверджений постановою Кабінету міністрів України від 12.08.1993 № 637. Зокрема, за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Дана правова позиція повністю узгоджується із висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 22.05.2019 року у справі №524/8811/17 (провадження № 61-14440св18), яка є обов`язковою для врахування загальними судами в силу вимог ст. 263 ч. 4 ЦПК України, та де зазначено, що позовні вимоги щодо внесення запису в трудову книжку не підлягають задоволенню, оскільки чинним законодавством не передбачається внесення нових записів, крім виправлень.

Тобто позивачкою невірно обрано спосіб захисту своїх порушених прав.

Враховуючи викладене, керуючись конституційним принципом верховенства права, оцінивши всебічно, повно та об`єктивно всі наявні у справі докази окремо та у сукупності, застосовуючи відповідні норми матеріального права, забезпечуючи права людини і основоположні свободи сторін, враховуючи принципи справедливості та неупередженості, суд першої інстанції дійшов правильного по суті висновку про те, що позивачем не надано жодних доказів того, що відповідачем порушено її права, а тому позовні вимоги позивача у цій справі не підлягають задоволенню оскільки не доведені допустимими і належними доказами.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, не можна тлумачити як таке, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, а може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Проніна проти України, № 63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року, SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Доводи апеляційної скарги позивача ОСОБА_1 у цій частині є такими, що не спростовують правильно встановлених судом першої інстанції фактичних обставин цієї справи та правильних висновків суду першої інстанції у цій справі, а лише відображають позицію позивача у цій справі, викладену в її позові, яку вона вважає такою, що є єдино вірною та єдино можливою.

Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях (ст. 81 ч. 6 ЦПК України).

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ст. 12 ч. 3 ЦПК України).

Підстави для звільнення від доказування позивача ОСОБА_1 , передбачені ст. 82 ЦПК України, у цій справі відсутні.

Позивач та її представник не надали суду у цій справі будь-яких належних, допустимих доказів в обґрунтування позову позивача у цій справі, та зокрема, що права позивача відповідачем порушені та у відповідача наявності законні підстави для внесення будь-яких записів у трудову книжку позивача при вищевикладених правильно встановлених судом першої інстанції фактичних обставинах цієї справи.

Апеляційний суд на виконання вимог ст. 12 ч. 5 ЦПК України сприяв повному та всебічному апеляційному перегляду законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції у цій справі в межах доводів апеляційної скарги позивача ОСОБА_1 .

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ст. 367 ч. 2 ЦПК України).

В силу вимог ст. 367 ч. 3 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Проте докази, передбачені ст. 367 ч. ч. 2, 3 ЦПК України, у цій справі відсутні, і зокрема стороною позивача апеляційному суду не надані.

Крім того, за змістом ст. 20 ч. 1 ЦК України право на захист особа здійснює на свій розсуд.

Проте, в силу вимог ст. 5 ч. 1 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права…фізичних осіб…у спосіб, визначений законом…

При вищевикладених обставинах, доводи апеляційної скарги позивача ОСОБА_1 лише частково ґрунтуються на законі та доказах, наявних у матеріалах цієї справи, а рішення суду першої інстанції не відповідає вимогам щодо його законності і обґрунтованості.

За таких обставин, апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід задовольнити частково, рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 26 травня 2021 року у цій справі слід скасувати, ухвалити у цій справі нове судове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 до Державного архіву Донецької області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії у цій справі відмовити.

Крім того, в силу вимог ст. 141 ч. ч. 1,13 ЦПК України в разі задоволення апеляційної скарги позивача лише частково при вищевикладених обставинах, остання не має права на компенсацію за рахунок відповідача будь-яких судових витрат, пов`язаних із розглядом цієї справи судами першої та апеляційної інстанцій.

Керуючись ст. ст. 12, 141, 367-368, 371 372, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 26 травня 2021 року у цій справі скасувати.

Ухвалити у цій справі нове судове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Державного архіву Донецької області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії у цій справі відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови.

Повний текст постанови апеляційним судом у цій справі складений 29.11.2021 року.

Головуючий суддяСуддяСуддя
Гончар М.С. Кочеткова І.В.Подліянова Г.С.