ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2021 року

м. Харків

справа № 643/9849/17

провадження № 22-ц/818/87/21

Харківській апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Тичкової О.Ю.,

суддів Кругової С.С., Пилипчук Н.П.

за участю секретаря судового засідання Супрун Я.С.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_2 на рішення Московського районного суду м. Харкова від 24 жовтня 2019 року у складі судді Єрмак Н.В.,

УСТАНОВИВ:

У серпні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом, у який з подальшими змінами та уточненнями (а.с. 62-63, 128-129) просив виділити належну йому Ѕ частку будинку АДРЕСА_1 згідно варіанту виділу житлового будинку і надвірних будівель по судовій будівельно-технічній експертизі № 25282 від 03.04.2019 року у вигляді житлової кімнати 1-5 площею 17,6 кв.м., житлової кімнати 1-6 площею 17,3 кв.м., кухні 1-7 площею 5,8 кв.м., санвузла 1-8 площею 1,6 кв.м., тамбуру 1-9 площею 1,3 кв.м., частини передпокою 1-1 площею 2,95 кв.м., навісу «И», воріт №5; після виділу у натурі належної позивачу із спільного майна, припинити право спільної часткової власності ОСОБА_1 на будинок з надвірними будівлями АДРЕСА_1 ; стягнути з ОСОБА_2 на користь позивача судові витрати у розмірі 10 757 грн.

Позов мотивовано тим, що на підставі договору купівлі-продажу від 19 травня 2006 року співвласниками спірного житлового будинку АДРЕСА_1 є позивач, ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 , їм належить по 1/2 частині будинку кожному. Після придбання будинку позивач фактично проживав в ньому разом з родиною, оплачував комунальні послуги. Відповідач у спірному будинку не зареєстрована та ніколи не проживала, в оплаті комунальних послуг участі не приймала. У період з 19 травня 2006 року і до грудня 2007 року позивач добудував другий поверх будинку і збудував надвірні будівлі. Всі роботи були проведені ним та його родиною за особисті кошті. Відповідач у будівельних роботах участі не приймала і не цікавилася будинком. У 2016 році відповідач разом зі своєю родиною вселилася у будинок. У подальшому у позивача з відповідачем склалися неприязні стосунки. Таким чином, спільне користування житловим будинком є неможливим, між співвласниками виникають суперечки з приводу порядку користування і володіння будинком. Угоди про спосіб виділення частки позивача із загального майна не досягнуто.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 24 жовтня 2019 року позовні вимоги задоволені. Виділено у натурі належну ОСОБА_1 ідеальну 1/2 частку будинку АДРЕСА_1 у вигляді наступних приміщень: житлової кімнати 1-5 площею 17,6 кв.м., житлової кімнати 1-6 площею 17,3 кв.м., кухні 1-7 площею 5,8 кв.м., санвузла 1-8 площею 1,6 кв.м., тамбуру 1-9 площею 1,3 кв.м., частини передпокою 1-1 площею 2,95 кв.м. Зобов`язано ОСОБА_1 переобладнати приміщення 1-1, а саме: влаштувати перегородку, переобладнавши, таким чином, у приміщення: передпокій площею 12,25 кв.м; коридор площею 2,95 кв.м. Припинено право спільної часткової власності ОСОБА_1 на будинок АДРЕСА_1 . Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на проведення експертизи в розмірі 10100,00 грн. та судовий збір у розмірі 747 грн. 00 коп.

Судове рішення мотивоване тим, що можливість виділу належної позивачу 1/2 частини спірного будинку в натурі, підтверджується висновком судової будівельно-технічної експертизи від 03 квітня 2019 року № 25282. Відповідно до постанови КМУ від 7 червня 2017 р. N 406 «Про затвердження переліку будівельних робіт, які не потребують документів, що дають право на їх виконання, та після закінчення яких об`єкт не підлягає прийняттю в експлуатацію» переобладнання зроблене позивачем не є самовільним і не потребує документів, що дають право на їх виконання, та після закінчення не підлягає прийняттю в експлуатацію.

Додатковим рішенням Московського районного суду м. Харкова від 31.01.2020 за розглядом заяви представника позивача про ухвалення додаткового рішення по справі судове рішення доповнено. Виділено у натурі належну ОСОБА_1 ідеальну 1/2 частку будинку АДРЕСА_1 у вигляді наступних приміщень: навісу «И», воріт №5.

Додаткове рішення мотивоване тим, що можливість виділу належної позивачу 1/2 частини спірного будинку в натурі підтверджується висновком судової будівельно-технічної експертизи від 03 квітня 2019 року №25282, наданим експертом ХНДІСЕ ім. Бокаріуса, згідно якого належну ОСОБА_1 1/2 частку будинку по АДРЕСА_1 можливо виділити у вигляді житлової кімнати 1-5 площею 17,6 кв.м, житлової кімнати 1-6 площею 17,3 кв.м, кухні 1-7 площею 5,8 кв.м, санвузла 1-8 площею 1,6 кв.м, тамбуру 1-9 площею 1,3 кв.м, частини передпокою 1-1 площею 2,95 кв.м, навісу «И», воріт №5.

В апеляційній скарзі на рішення суду ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_2 посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить рішення суду скасувати.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції розглянув справу за відсутності відповідача, яка не була належним чином повідомлена про час та місце судового розгляду справи, чим порушив права відповідача, а також принцип змагальності учасників справи та принцип розумності строків розгляду справи. Крім того зазначив, що заява про зміну підстав позову подана з порушенням вимог ст. 175 ЦПК України. Вважає, що суд першої інстанції у разі повторної неявки відповідача у судове засідання, повинен був ухвали заочне рішення. Також зазначає, що висновок експерта № 25282 від 03.04.2019 року не має альтернативних варіантів, а наданий тільки в інтересах позивача, що є порушенням норм чинного законодавства.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_4 , яка діє в інтересах ОСОБА_1 просила залишити без задоволення апеляційну скаргу, а рішення суду без змін. Зазначає, що права відповідача не були порушені, оскільки представник відповідача ОСОБА_5 приймав участь у справі і здійснював процесуальні права та обов`язки відповідача тим способом, який вважав за потрібне. Крім того, вважає безпідставним посилання відповідача на недодержання вимог ст. 175 ЦПК України, оскільки заява відповідала вимогам ст. 183 ЦПК України. Стосовно ухвалення заочного рішення, представник зазначила, що як свідчить ст. 280 ЦПК України, ухвалення заочного рішення це право, а не обов`язок суду і можливе лише за одночасного існування зазначених у статті умов. не міг постановити заочне рішення по справі. Судом першої інстанції були виконані вимоги статті 272 ЦПК України і направлено судове рішення всім учасникам справи. Небажання відповідачки отримувати кореспонденцію протягом розгляду справи, у тому числі і судового рішення, не може вважатися невиконанням вимог закону судом. Окрім того, при розірванні угоди 06.11.2019, представник відповідачки зобов`язаний був повідомити їй про ухвалене судове рішення. А тому можна вважати, що відповідачка була обізнана про ухвалене судове рішення з 06.11.2019. Щодо повноти з`ясування обставин справи представник позивача вказує, що позивачем була подана заява про проведення судової будівельно-технічної експертизи і заявлено питання для роз`яснення експертом можливості вирішення його позовних вимог по суті. Відповідачка і її представник не скористалися своїм правом і не подали до суду відзив на позов, або зустрічний позов, або питання для експерта. Тому судом було поставлено перед експертом питання, запропоноване позивачем і відповідно до заявлених ним позовних вимог. Експерт виконав вимоги закону у повному обсязі. Представник відповідача не має спеціальних знань і не є експертом в області будівельно-технічних досліджень, а тому не є компетентним у наданні оцінку висновку експерта №25282 від 03.04.2019. Вважає, що рішення суду постановлено з дотриманням нор матеріального та процесуального права.

В судове засідання ОСОБА_2 не з`явилася, була повідомлена про його час та місце своєчасно та належним чином ( а.с. 249). ОСОБА_3 , який діяв в інтересах ОСОБА_2 , у судове засідання також не з`явився, подав клопотання про перенесення розгляду справи. Посилався на запровадження карантину по всій території України та своє погане самопочуття кашель, підвищену температуру, нежить ( а.с. 152 153).

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України "Про запобігання поширенню на території України коронавірусу "COVID - 19" від 11.03.2020 № 211 з 12.03.2020 до 03.04.2020 на усій території України установлено карантин.

Постановою Кабінету Міністрів України "Про внесення змін до деяких актів Кабінету Міністрів України" від 25.03.2020 № 239 внесено зміни до постанови Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211 "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" та продовжено карантин до 24.04.2020 на усій території України.

Постановою Кабінету Міністрів України "Про внесення змін до деяких актів Кабінету Міністрів України" від 22.04.2020 № 291 внесено зміни до постанови Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211 "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" та продовжено карантин до 11.05.2020 усій території України.

Постановою Кабінету Міністрів України "Про внесення змін до деяких актів Кабінету Міністрів України" від 04.05.2020 № 343 внесено зміни до постанови Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211 "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" та продовжено карантин до 22.05.2020 на усій території України.

Суд звертає увагу, що постановою Кабінету Міністрів України "Про внесення змін до деяких актів Кабінету Міністрів України" від 04.05.2020 № 343 внесено зміни до постанови Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211 "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" та відповідно до підпункту 8 пункту 2 Постанови дозволена діяльність адвокатів, нотаріусів, аудиторів та психологів.

На виконання Закону України від 30.03.2020 № 540-ІХ "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)" та відповідно до пункту 10 частини першої статті 152, частини п`ятої статті 153 Закону України "Про судоустрій і статус судів" Державна судова адміністрація України наказом від 08.04.2020 № 169 затвердила Порядок роботи з технічними засобами відеоконференцзв`язку під час судового засідання в адміністративному, цивільному та господарському процесах за участі сторін поза межами приміщення суду.

Оскільки до клопотання представника ОСОБА_2 не додано доказів існування обставин, які б свідчили про відсутність у нього можливості прийняти участь у судовому засіданні за станом здоров`я та у зв`язку з запровадженням карантину особисто або із використанням власних технічних засобів поза приміщенням Харківського апеляційного суду, колегія суддів уважає, що відсутні підстави для відкладення розгляду справи за клопотанням ОСОБА_3 .

Відповідно до статті 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С. А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Верховний Суд виходить з того, що якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Отже, неявка учасника судового процесу у судове засідання, за умови належного повідомлення сторони про час і місце розгляду справи, не є підставою для скасування судового рішення, ухваленого за відсутності представника сторони спору.

Оскільки справ перебуває в провадженні апеляційного суду з 18 березня 2020 року, в судові засідання від 30.04.2020, 20.08.2020 апелянт ОСОБА_2 та її представник не з`являлася, про причини неявки суду не повідомляла, ОСОБА_3 просив перенести розгляд справи у зв`язку із запровадженням в країні карантину, зважаючи на межі розгляду справи в суді апеляційної інстанції (стаття 367 ЦПК України) та не доведення наявності в нього поважних причин неявки у судове засідання 21.01.2021 року колегія суддів уважає за можливе розглянути справу за відсутності представника ОСОБА_2 .

Дослідивши наявні у справі докази, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судовим розглядом установлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу від 19 травня 2006 року, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Курас С.О. за р.№924 належить по 1/2 частини будинку з надвірними будівлями за адресою АДРЕСА_1 , що підтверджується відомостями з Реєстру прав власності на нерухоме майно. Право власності на 1/2 частину будинку з надвірними будівлями було зареєстровано за ОСОБА_1 в Реєстрі прав власності на нерухоме майно 19 травня 2006 року за р.№14461875.

Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна №87534015, право власності на житловий будинок з надвірними будівлями житловою площею 58,7 кв.м за адресою АДРЕСА_1 , зареєстровано на праві спільної часткової власності за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 по 1/2 частини за кожним. Земельна ділянка за вказаною адресою площею 656 кв.м зареєстрована на підставі рішення Московського РВК №778 від 16.11.1954 року (а.с. 64-65).

Статтею 41 Конституції України гарантовано право кожному володіти, користуватись та розпоряджатись своєю приватною власністю, набутою у порядку, визначеному законом.

Відповідно до частин 1, 3 статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

Непорушність права власності закріплено і в статті 321 ЦК України, відповідно до частини 1 якої ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Статтею 356 ЦК України передбачено, що власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Відповідно до статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Згідно з частинами 1, 3 статті 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки з майна, що є у спільній частковій власності. У разі виділу співвласником у натурі частки зі спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється.

Згідно пунктів 6, 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на житловий будинок» від 04 жовтня 1991 року №7 зазначається, що виділ часток (поділ) жилого будинку, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину будинку із самостійним виходом (квартиру) або у разі, коли є технічна можливість переобладнання будинку в ізольовані квартири, які за розміром відповідають розміру часток співвласників у праві власності.

Порядок проведення робіт з поділу, виділу та розрахунку часток жилих будинків, будівель, споруд, іншого нерухомого майна при підготовці проектних документів щодо можливості проведення цих робіт визначається Інструкцією щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об`єктів нерухомого майна, затвердженою наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 18 червня 2007 року № 55 (далі - Інструкція).

Згідно з пунктами 1.2, 2.1, 2.4 цієї Інструкції поділ об`єкта нерухомого майна (виділ частки) на окремі самостійні об`єкти нерухомого майна здійснюються відповідно до законодавства на підставі висновку щодо технічної можливості такого поділу (виділу) з дотриманням чинних будівельних норм та з наданням кожному об`єкту поштової адреси.

Згідно висновку судової будівельно-технічної експертизи від 03 квітня 2019 року №25282, наданим експертом Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз ім. Засл. проф. М.С. Бокаріуса, належну ОСОБА_1 ідеальну 1/2 частку будинку по АДРЕСА_1 можливо виділити у вигляді наступних приміщень: житлової кімнати 1-5 площею 17,6 кв.м, житлової кімнати 1-6 площею 17,3 кв.м, кухні 1-7 площею 5,8 кв.м, санвузла 1-8 площею 1,6 кв.м, тамбуру 1-9 площею 1,3 кв.м, частини передпокою 1-1 площею 2,95 кв.м, навісу «И», воріт №5. Для здійснення запропонованого варіанту виділу необхідно провести наступні переобладнання: в приміщенні 1-1 улаштувати перегородку, переобладнавши таким чином у приміщення: передпокій площею 12,25 кв.м, коридор площею 2,95 кв.м.

Згідно постанови Кабінету міністрів України від 7 червня 2017 року №406 «Про затвердження переліку будівельних робіт, які не потребують документів, що дають право на їх виконання, та після закінчення яких об`єкт не підлягає прийняттю в експлуатацію» вказане переобладнання не є самовільним, не потребує документів, що дають право на їх виконання, та після закінчення не підлягає прийняттю в експлуатацію.

Висновки судової будівельно-технічної експертизи відповідачем не спростовані.

Додаткове рішення суду апелянтом не оскаржується, в зв`язку з чим апеляційним судом не переглядається.

На підставі викладеного колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, з урахуванням додаткового рішення суду, про задоволення позовних вимог в частині виділу в натурі належної ОСОБА_1 ідеальної 1/2 частки будинку АДРЕСА_1 у вигляді наступних приміщень: житлової кімнати 1-5 площею 17,6 кв.м, житлової кімнати 1-6 площею 17,3 кв.м, кухні 1-7 площею 5,8 кв.м, санвузла 1-8 площею 1,6 кв.м, тамбуру 1-9 площею 1,3 кв.м, частини передпокою 1-1 площею 2,95 кв.м, навісу «И», воріт №5 і зобов`язання ОСОБА_1 переобладнати приміщення 1-1, а саме: влаштувати перегородку, переобладнавши, таким чином, у приміщення: передпокій площею 12,25 кв.м; коридор площею 2,95 кв.м.

Правильно встановивши характер спірних правовідносин, повно та всебічно дослідивши обставини справи на підставі оцінки кожного здобутого доказу окремо та усіх доказів у їх сукупності, врахувавши технічну можливість виділу частки ОСОБА_1 у спільній частковій власності, суд дійшов обґрунтованого висновку про виділ позивачу приміщень у житловому будинку що АДРЕСА_1 складають її частку.

Судова колегія також не погоджується з доводами апеляційної скарги щодо порушення судом норм процесуального права, а саме не належне повідомлення відповідачки про час та місце розгляду справи по суті та як слідство ухвалення рішення за її відсутності.

Згідно даних явочного листа про день та час розгляду справи 24.10.2019 року о 12 годині 30 хвилин був повідомлений представник ОСОБА_2 адвокат Олійник О.А. ( а.с. 124).

За змістом п.п. 1) ч. 8. ст. 128, ч. 5 ст. 130 ЦПК днем вручення судової повістки є день вручення її під розписку. Вручення судової повістки представникові учасника справи вважається врученням повістки і цій особі.

Тому відповідачка та ї представник були своєчасно та належним чином повідомлені про час та місце судового розгляду. Проте у судове засідання вони не з`явились. ОСОБА_5 подав письмове клопотання про відкладення розгляду справи з поважних причин, а саме: його зайнятість у іншому судовому засіданні та проходження ОСОБА_2 медичного лікування ( а.с. 131 132).

Згдідно вимог п.1) ч. 3 ст. 223 ЦПК України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Судова колегія погоджується з висновком суду про відхилення клопотання представника ОСОБА_2 про відкладення розгляду справи, оскільки ОСОБА_5 не надав належних та допустимих доказів на підтвердження наявності у нього зазначених в клопотанні поважних причин для відкладення розгляду справи. Не були надані зазначені докази і суду апеляційної інстанції.

З огляду на вищевикладене судова колегія вважає що суд повно та всебічно перевірив обставини у справі, правильно застосував до них норми матеріального права та ухвалив законне та обґрунтоване рішення. доводи апеляційної скарги висновку суду не спростовують, тому скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду залишенню без змін.

Так як апеляційна скарга залишається без задоволення, то судові витрати, у відповідності до вимог статей 141, 382 ЦПК України та Закону України «Про судовий збір», між сторонами не розподіляються.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 382-384 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Московського районного суду м. Харкова від 24 жовтня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 1 лютого 2021 року.

Головуючий О.Ю. Тичкова

Судді С.С. Кругова

Н.П. Пилипчук