16.11.2021 Єдиний унікальний номер 205/7854/21
Провадження № 2/205/3195/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 листопада 2021 року Ленінський районний суд м. Дніпропетровська в складі:

головуючого судді - Терещенко Т.П.,

за участю секретаря судового засідання - Кривозуб О.С.,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з вищевказаною позовною заявою, мотивуючи свої вимоги тим, що нею на підставі договору купівлі-продажу від 21 серпня 2021 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Шатковською І.Ю., було придбано квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , власником якої був ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . Укладання договору купівлі-продажу здійснювалось з ОСОБА_3 , яка діяла за себе та по довіреності, від імені ОСОБА_2 , у зв`язку з тим, що сам відповідач вже на протязі багатьох років проживає та прописаний у м. Новий Новгород Російської Федерації разом зі своєю родиною. Враховуючи те, що відповідач не мав можливості приїхати на територію України та доручив укладання договору своїй дружині, знятися з реєстрації особисто йому не вдалося. Однак, відповідач не заперечує проти позбавлення його права користування житловим приміщення, а саме зазначеною квартирою, та зняття з реєстрації місця проживання, в підтвердження чого зобов`язався надіслати заяву на електронну адресу суду. Співвласник ОСОБА_3 знята з реєстрації місця проживання за вказаною адресою. Зазначене стало причиною звернення до суду з метою визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням та надання таким чином можливості одноособово володіти, розпоряджатися власним майном та проживати там разом зі своєю родиною, у зв`язку із чим просить визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням.

Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 10 вересня 2021 року відкрито провадження у справі у порядку загального позовного провадження.

Позивач надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила їх задовольнити.

Відповідач у судове засідання не з`явився, на електронну адресу суду надіслав заяву, в якій він визнав позовні вимоги, просив позов задовольнити та проводити розгляд справи за його відсутності.

Суд вважає можливим розглядати справу у відсутності сторін, за наявних у справі матеріалів.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Вивчивши письмові матеріали справи, дослідивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, оцінивши надані докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, а також враховуючи визнання позовних вимог відповідачем, суд дійшов висновку, що вимоги позивача підлягають задоволенню з таких підстав.

Статтею 263 ЦПК України передбачено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Згідно із статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів.

Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено, що спірним житловим приміщенням є квартира, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Власником зазначеної квартири є позивач ОСОБА_1 , що підтверджується договором купівлі-продажу квартири від 21.08.2021 року, який посвідчено приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Шатковською І.Ю., та зареєстровано в реєстрі за № 992, а також витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а. с. 9,10).

Факт реєстрації відповідача ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 , з 25.04.2013 року, підтверджується довідкою № 9574 про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб від 20 серпня 2021 року, виданою відділом Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради (а. с. 11).

Матеріалами справи підтверджено, що укладання договору купівлі-продажу від 21.08.2021 року здійснювалось з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка діяла від себе та за довіреністю, яка посвідчена 19.07.2021 року нотаріусом міста обласного значення Нижнього Новгорода Колесниковим В.Л. за № 52/219-у/52-2021-6-1741 від імені ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Відповідно до ст. 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Виходячи з положень ст. 383 ЦК України власник житла має право використовувати його для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.

Частинами 1, 2 статті 319 ЦК України визначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Отже при вирішенні питання про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, враховуються причини її відсутності. Підставою для визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, може слугувати лише свідома поведінка такої особи, яка свідчить про втрату нею інтересу до такого житлового приміщення.

Така правова позиція висловлена Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 09.12.2020 року по справі № 209/2642/18.

Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

За таких обставин, враховуючи визнання відповідачем позову, суд дійшов висновку, що заявлені позивачем вимоги є законними і обґрунтованими.

Суд вважає можливим захистити право позивача шляхом визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а обраний позивачем спосіб захисту його інтересів ґрунтується на законі.

Аналізуючи зібрані у справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог щодо визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, оскільки заявлені позивачем вимоги є обґрунтованими.

Оскільки позивачем не заявлено вимоги про стягнення судового збору з відповідача на її користь, питання про стягнення судового збору судом не вирішується.

Керуючись ст. ст. 319, 321, 383, 391 ЦК України, ст. ст. 2, 4, 12, 76-81, 89, 133, 141, 206, 223, 247, 259, 263-265, 273, 354, 355 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішення може бути оскаржено безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги на рішення суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Сторони:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ІНН НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ІНН НОМЕР_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 .

Суддя: Т.П. Терещенко