Справа № 463/5247/19
Провадження № 2/463/101/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 листопада 2021 року Личаківський районний суд м. Львова

в складі: головуючого судді - Мармаша В.Я.,

при секретарі судових засідань - Заставній С.Л.,

з участю представника позивача - ОСОБА_1 ,

представника відповідача - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про поділ спільного майна подружжя, -

встановив:

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, який в ході судового розгляду уточнив, та остаточно просив здійснити поділ спільного майна подружжя, стягнувши з відповідача на його користь грошову компенсацію у розмірі Ѕ частини від оціненої вартості автомобіля марки DEAWOO-FSO, 2006 року випуску. Позов мотивує тим, що він та відповідач переюбували у шлюбі, який було припинено, про що 14.07.2015 року складено актовий запис №73 (копія свідоцтва про розірвання шлюбу додається). За час спільного проживання у шлюбі з 15.07.1995 року по 14.04.2015 року подружжям придбано автомобіль марки DEAWOO-FSO, 2006 року випуску. Зазначений транспортний засіб придбаний подружжям за їх спільні кошти та оформлений на підставі договору купівлі-продажу автомобіля № 311 від 01 березня 2007 року на відповідача. Згідно Додатку № 1 до договору купівлі-продажу автомобіля № 311 від 01 березня 2007 року такий був придбаний у кредит. Після придбання даного автомобіля здійснено його державну рестрацію в компетентних органах та передано в заставу ВАТ «Банк Універсальний» згідно договору застави від 06.03.2007. Після державної реєстрації автомобілю присвоєно державний номерний знак НОМЕР_1 . 10.05.2012 року кредит за вищевказаний автомобіль сплачено в повному обсязі, про що свідчить довідка ПАТ «Універсалбанк» № 016/202 від 10.05.2012. Слід врахувати, що оплата даного кредиту здійснювалась за спільні кошти подружжя. Оскільки відносини подружжя ґрунтуються на принципі взаємної довіри, у чоловіка були відсутні підстави для заперечень проти оформлення права власності на дружину. Після розірвання шлюбу між сторонами на підставі попередніх усних домовленостей щодо добровільного врегулювання майнових спорів відповідач видала довіреність на ім`я позивача від 23.06.2015 за реєстровим № 624 щодо розпорядження автомобілем. Однак у зв`язку з майбутнім недосягненням домовленостей 24 червня 2015 року відповідач звернулася із заявою до приватного нотаріуса ЛМНО Цовгополової С.В. про припинення дії довіреності щодо розпорядження автомобілем. 24.06.2015 приватний нотаріус ЛМНО Довгополова С.В. на підставі даної заяви припинила дію зазначеної вище довіреності, про що в Єдиному реєстрі довіреностей зроблено відповідний запис та приватний нотаріус ЛМНО Долгополова С.В. скерувала вимогу позивачу повернути автомобіль, правовстановлюючий документ на нього, комплект ключів та примірник довіреності ОСОБА_4 25.09.2018 автомобіль передано ОСОБА_4 (копія акту прийому-передачі додається) у справному технічному стані. Протягом усього часу користування автомобілем позивач покращував його технічний стан та вкладав свої кошти у його ремонт. Автомобіль став невід`ємною складовою життя позивача, оскільки ОСОБА_3 за допомогою транспортного засобу вирішував безліч важливих питань. Для позивача автомобіль являвся необхідністю, в той час коли для відповідача був не засобом пересування, а показником життєвого статусу, матеріального благополуччя і самоствердження. Автомобіль є об`єктом права сумісної власності подружжя. Відповідно до пункту 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2007 № 11 спільною сумісною подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК України можуть бути будь-які види за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Шлюбний договір у них із відповідачем не укладався. Зазначені норми права передбачають існування факту права спільної сумісної власності подружжя щодо кожної речі, набутої у шлюбі, незалежно від тієї обставини, хто є набувачем за договором та на чиє ім`я було зареєстровано право власності на таку річ. Ст. 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про Захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції Про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено право на безперешкодне користування своїм майном та закріплено право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Ст. 68 СК України встановлено, що розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Ст. 163 СК України встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Згідно з ч. 1 ст.69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя. Так, у статті 70 СК України передбачено, що у разі поділу майна, яка є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку. Автомобіль, стосовно якого виник спір, є неподільною річчю, присуджується одному із подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Однак під час розгляду справи стало відомо, що спірний автомобіль продано. Звернення з позовом про визнання відчуження транспортного засобу недійсним як такого, що він проданий другим із подружжя без згоди позивача, є недоцільним, оскільки це значно затягне вирішення спору судом та суперечить роз`ясненням Пленуму Верховного Суду України від 21.11.2007 року № 11 про те, що у разі, якщо при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі. Відповідно до п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.11.2007 вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Такий підхід є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв`язку з припиненням її права на спільне майно. У зв`язку з цим просив здійснити поділ спільного майна подружжя та стягнути з відповідача на його користь грошову компенсацію у розмірі Ѕ частини від оціненої вартості автомобіля марки DEAWOO-FSO, 2006 року випуску.

У судовому засіданні представник позивача позов підтримав із аналогічних викладеним у позовній заяві та заяві про зміну предмету позову підстав.

Представник відповідача у судовому засіданні проти позову заперечив, пояснивши, що позивачем подано заяву про зміну предмету позову з порушенням визначених у законі процесуальних строків. Крім того, підстави позову ґрунтуються на висновку транспортно-товарознавчої експертизи від 14.06.2021 № 1722, результати якої, на його думку, не є достовірними, так як експертом не проводився огляд транспортного засобу, що є предметом спору, дійсна вартість якого не є доведено. А тому при визначенні вартості останнього слід виходити із даних договору купівлі-продажу транспортного засобу від 13.11.2018, відповідно до якого вартість автомобіля становила 44600 грн., що є наближеним до його вартості на момент придбання спірного автомобіля під час перебування сторін у шлюбі.

Позовна заява надійшла до суду 27.06.2019. Ухвалою суду від 05.08.2019 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження. Оскільки представником відповідача 18.03.2020 подано до суду копію договору купівлі-продажу транспортного засобу від 13.11.2018, про існування якого позивачу не було відомо, останнім 07.07.2020 подано до суду заяву про зміну предмету позову, яка була прийнята до розгляду ухвалою суду від 04.11.2020, так як про обставину, яка стала підставою для зміни предмету позову, стало відомо вже під час розгляду справи судом, тоді ж судом повернуто позивачу попередньо внесені на депозитний рахунок суду кошти. Ухвалою суду від 16.03.2021 у справі призначено транспортно-товарознавчу експертизу, провадження у справі зупинено. Після надходження до суду висновку транспортно-товарознавчої експертизи від 14.06.2021 № 1722 ухвалою суду від 25.06.2021 провадження у справі поновлено. Всі наявні у справі докази надані сторонами або витребувані судом.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши та перевіривши зібрані у справі докази, суд вважає, що позов слід задовольнити з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст. 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справа не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що стверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу серії НОМЕР_2 , що сторони з 15.07.1995 перебували у шлюбі між собою, який було припинено 14.07.2015 року, про що складено актовий запис № 73.

За час спільного проживання у шлюбі подружжям придбано автомобіль марки DEAWOO-FSO, 2006 року випуску. Зазначений транспортний засіб був придбаний подружжям за їх спільні кошти та оформлений на підставі договору купівлі-продажу автомобіля № 311 від 01 березня 2007 року на відповідача. Згідно Додатку № 1 до договору купівлі-продажу автомобіля № 311 від 01 березня 2007 року такий був придбаний у кредит. Після придбання даного автомобіля здійснено його державну рестрацію та передано в заставу ВАТ «Банк Універсальний» згідно договору застави від 06.03.2007. Після державної реєстрації автомобілю присвоєно державний номерний знак НОМЕР_1 . 10.05.2012 року кредит за вищевказаний автомобіль сплачено в повному обсязі, про що свідчить довідка ПАТ «Універсалбанк» № 016/202 від 10.05.2012. Зазначені обставини підтверджуються копіями відповідних письмових документів та не оспорюються сторонами.

24.06.2015 приватний нотаріус ЛМНО Довгополова С.В. на підставі заяви відповідача від 24.06.2015 припинила дію довіреності на розпорядження автомобілем, яка була попередньо видана відповідачем на позивача, про що в Єдиному реєстрі довіреностей зроблено відповідний запис та приватний нотаріус ЛМНО Долгополова С.В. скерувала вимогу позивачу повернути автомобіль, правовстановлюючий документ на нього, комплект ключів та примірник довіреності ОСОБА_4 25.09.2018 автомобіль було передано ОСОБА_4 у справному технічному стані, що підтверджується копією акту прийому-передачі, після чого такий знаходився у володінні відповідача.

Ст. 68 СК України встановлено, що розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Ст. 163 СК України встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Згідно з ч. 1 ст. 69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя. Так, у статті 70 СК України передбачено, що у разі поділу майна, яка є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Ст. 60 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17, постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 06 лютого 2018 року у справі № 235/9895/15-ц, від 05 квітня 2018 року у справі № 404/1515/16-ц та у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі 372/504/17 (провадження 14-325цс18).

Оскільки стороною відповідача не оспорюється презумпція спільності майна (автомобіля), придбаного у період шлюбу, та обставина щодо рівності часток сторін у такому майні, а тому така вважається встановленою судом.

Однак, як було встановлено судом під час судового розгляду, після розірвання шлюбу відповідач на підставі договору купівлі-продажу транспортного засобу від 13.11.2018 відчужила спірний автомобіль, який є предметом сполру, на користь іншої особи за ціною відповідно до договору 44600 грн. Вказаний договір відповідачем було укладено без відома та згоди позивача, доказів на спростування чого, стороною відповідача не подано. Більше того, такий було укладено в період розгляду Франківським районним судом м. Львова справи № 465/2557/18 за позовом від 04.05.2018 ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя (спірного автомобіля марки DEAWOO-FSO, 2006 року випуску), який було залишено без розгляду ухвалою суду від 18.06.2019 (зустрічний позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4 з аналогічними вимогами первинно пред`явленого до Личаківського районного суду м. Львова позову ОСОБА_3 був повернутий ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 19.06.2019).

Згідно з роз`ясненнями, наведеними у постанові Пленуму Верховного Суду України від 21.11.2007 року № 11, якщо при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі. Відповідно до п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.11.2007 вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Такий підхід є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв`язку з припиненням її права на спільне майно.

У зв`язку з цим позовну вимогу про поділ спільного майна подружжя та стягнення з відповідача на користь позивача грошової компенсації оціненої вартості Ѕ частини автомобіля марки DEAWOO-FSO, 2006 року випуску, суд вважає підставною. При цьому позивач вправі вимагати стягнення на його користь саме Ѕ дійсної вартості спірного автомобіля, а на вартості, за яку такий був відчужений за договором купівлі-продажу транспортного засобу від 13.11.2018, оскільки такий був укладений без відома та згоди позивача, а ціна за ним може істотно відрізнятися від ринкової.

Відповідно до ст. 109 ЦПК України, у разі ухилення учасника справи від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з`ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні.

Для визначення дійсної ринкової вартості спірного автомобіля ухвалою суду від 16.03.2021 у справі призначено транспортно-товарознавчу експертизу. Однак на вимогу судового експерта, що підтверджується матеріалами справи, сторонами не було надано для огляду спірний автомобіль, у зв`язку з чим останнім було проведено судову експертизу із визначення середньої ринкової ціни спірного автомобіля.

Так, відповідно до висновку транспортно-товарознавчої експертизи від 14.06.2021 № 1722 встановити ринкову вартість автомобіля «Daewoo Lanos 1.5i TF69Y», 2006 року випуску, ідентифікаційний номер НОМЕР_3 , номер двигуна НОМЕР_4 , реєстраційний номер НОМЕР_1 , на 16.03.2021 не видається за можливе внаслідок того, що цей автомобіль не представлений для обстеження, а у наданих матеріалах цивільних справ № 463/5247/19 та № 465/2557/18 відсутні та додатково не надані вихідні дані про комплекс особливостей його фактичного стану на цю дату. Середня ринкова ціна автомобіля «Daewoo Lanos 1.5i TF69Y», 2006 року випуску, ідентифікаційний номер НОМЕР_3 , номер двигуна НОМЕР_4 , реєстраційний номер НОМЕР_1 , виходячи з даних про нього, які можна встановити з представлених матеріалів цивільних справ № 463/5247/19 та № 465/2557/18, в цінах на 16.03.2021, за умови, що його комплектність відповідає модифікації «S D4LM500», становила 68832 грн.

При цьому суд враховує, що неможливість огляду автомобіля та встановлення його ринкової вартості обумовлена діями відповідача, яка самовільно без згоди та відома позивача відчужила спірний автомобіль, після чого не вжила заходів для забезпечення можливості огляду такого судовим експертом. Таким чином, суд виходить із даних про середню ринкову вартість спірного автомобіля нижчої комплектації, яка становить 68832 грн. Відповідно, вартість грошової компенсації Ѕ частки автомобіля позивачу становить 34416 грн.

Крім того, оскільки позов задоволено, стягненню з відповідача на користь позивача підлягають судові витрати, що складаються із судового збору та вартості судової транспортно-товарознавчої експертизи, які підтверджені відповідними розрахунковими документами.

Виходячи із вищенаведеного та керуючись ст.ст. 12-13, 109, 137, 259, 265 ЦПК України, ст.ст. 16, 325, 368, 372, 391 ЦК України, ст.ст. 57, 60, 68, 69, 70, 163 СК України, суд -

ухвалив:

позов - задовольнити.

В порядку поділу спільного майна подружжя стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 грошову компенсацію Ѕ частини вартості автомобіля марки «DEAWOO» - FSO Lanus, моделі TF69Y, 2006 року випуску, в розмірі 34416 грн. (тридцять чотири тисячі шістнадцять гривень).

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 1152,60 грн. (тисячу сто п`тдесят дві гривні шістдесят копійок) судового збору та 5148,30 грн. (п`ять тисяч сто сорок вісім гривень тридцять копійок) вартості судової транспортно-товарознавчої експертизи.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Львівського апеляційного суду в порядку і строки передбачені ст.ст. 354, 355 ЦПК України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Повне найменування (ім`я) учасників справи та їх місце проживання (місцезнаходження):

Позивач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_1 , реєстраційний номер: НОМЕР_5 ;

Відповідач: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , АДРЕСА_2 , реєстраційний номер: НОМЕР_6 .

Суддя Мармаш В. Я.