КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа №752/5766/20 головуючий у І інстанції: Черендніченко Н.П. провадження 22-ц/824/2066/2021 доповідач: Сліпченко О.І.
ПОСТАНОВА

Іменем України

26 січня 2021 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах: головуючого судді Сліпченка О.І., суддів Сушко Л.П., Іванової І.В.

за участю секретаря: Пітенко І.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 12 жовтня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про встановлення факту родинних відносин та визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини.

Заслухавши доповідь судді Апеляційного суду, перевіривши матеріали справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд,-

ВСТАНОВИВ:

В березні 2020 року ОСОБА_2 звернулась із вищевказаним позовом, який обґрунтовано тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її сестра ОСОБА_3 , яка була зареєстрована та постійно проживала до дня смерті за адресою: АДРЕСА_1 .

Другою Київською нотаріальною конторою за заявою відповідача ОСОБА_1 було відкрито спадкову справу № 342/2019 щодо майна померлої ОСОБА_3 .

Позивач постійно проживає в Казахстані, та останній раз відвідувала сестру в березні 2012 року.

В грудні 2018 року від ОСОБА_1 позивач дізналась про смерть її сестри ОСОБА_3 , та на прохання відповідача, а також в зв`язку із неможливістю приїхати на територію України, оформила документи (доручення), які давали можливість відповідачу, зокрема, кремувати та поховати сестру.

Відповідач умови договору доручення не виконав, та позивачу свідоцтво про смерть сестри не надіслав.

23 травня 2019 року позивач направила нотаріально посвідчену заяву про прийняття спадщини поштою на адресу Другої Київської державної нотаріальної контори, у відповідь на яку нотаріальна контора повідомила позивача про те, що заява долучена до матеріалів спадкової справи № 342/2019 , а також про те, що позивачем було пропущено шестимісячний строк для подачі відповідної заяви, та не додано документів, які підтверджують родинні відносини.

В січні 2020 року до м. Києва приїхала ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_2 з метою оформлення спадщини, однак, їй в цьому було відмовлено, оскільки, не було надано свідоцтво про смерть ОСОБА_3 та документів, які б підтверджували родинні відносини між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Відповідач надати документи, які перебували в квартирі померлої відмовився, в зв`язку з чим представник позивача вимушена була звернутись до прокуратури із відповідними заявами.

Вказувала, що на даний час позивач позбавлена в інший спосіб встановити факт родинних відносин із померлою ОСОБА_3 , а строк подачі заяви про прийняття спадщини нею було пропущено на два дні з підстав перебування на стаціонарному лікуванні.

Просила суд встановити факт того, що позивач є рідною сестрою ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати, що позивач пропустила строк для прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 з поважних причин та визначити позивачу додатковий строк шість місяців для подачі заяви про прийняття спадщини.

Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 12 жовтня 2020 року позов задоволено.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням в частині встановлення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, відповідач звернувся із апеляційною скаргою, яку обґрунтовано тим, що місцевий суд невірно з`ясував обставини справи, порушив норми матеріального та процесуального права.

Посилається на те, що позивачем не було надано належних доказів перебування на стаціонарному лікуванні в останні дні строку подачі відповідної заяви.

Вважає, що у ОСОБА_2 були відсутні об`єктивні труднощі для направлення заяви про прийняття спадщини поштою.

У відзиві на апеляційну скаргу, представник позивача вказує, що перебування ОСОБА_2 на стаціонарному лікуванні підтверджується випискою з історії хвороби, що і перешкоджало подати заяву у відповідний строк, а тому підстав для задоволення скарги не вбачає.

У судовому засіданні представники сторін підтримали позиції свої довірителів.

Апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Згідно вимог ст. 263 ЦПК України, - судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення відповідає.

Задовольняючи позов в оскаржуваній частині, суд першої інстанції виходив з того, що строк на подачу заяви пропущено з поважних причин.

Колегія суддів погоджується з таким висновком з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 померла, про що свідчить копія свідоцтва про смерть.

05 грудня 2018 року позивач ОСОБА_2 строком на три місяці дала довіреність та уповноважила відповідача ОСОБА_1 здійснити кремацію її сестри ОСОБА_3 , в звязку з чим надала йому право подавати від її імені заяви, надавати документи, бути представником в органах і отримати свідоцтво про смерть ОСОБА_3

10 грудня 2018 року відповідач ОСОБА_1 в приміщенні Голосіїського УП отримав належні його знайомій паспорт НОМЕР_1 на імя ОСОБА_3 .

Відповідно до виписки із історії хвороби № 4321/001, ОСОБА_2 в період із 15 травня 2019 року по 30 травня 2019 року перебувала на стаціонарному лікуванні, після виписки з якого їй було рекомендовано нагляд диспансерного невролога за місцем проживання.

23 травня 2019 року позивачем було складено та нотаріально посвідчено на території Республіки Казахстан заяву, відповідно до якої вона просила видати їй свідоцтво про право на спадщину за законом, зазначаючи про те, що ОСОБА_3 є її рідною сестрою.

31 травня 2019 року Другою Київською державною нотаріальною конторою було направлено лист позивачу, відповідно до якого нотаріальна контора повідомила останню про отримання заяви, та те, що позивачем пропущено строк на звернення із заявою про прийняття спадщини, а тому позивачу слід звернутися до нотаріальної контори особисто або через представника, надавши ряд документів.

23 травня 2019 року позивач дала довіреності та уповноважила ОСОБА_4 бути її представником в усіх компетентних органах з питань оформлення спадкових прав позивача на майно, яке залишило після смерті сестри ОСОБА_3

10 січня 2020 року ОСОБА_4 звернулась до керівника Київської місцевої прокуратури № 1 щодо неправомірних дій відповідача та просила внести відповідні відомості до ЄРДР.

В січні представник позивача надсилала відповідачу вимоги з проханням передати ключі від квартири АДРЕСА_1 , документи, які в ній знаходились та майно.

22 січня 2020 року ОСОБА_4 звернулась до Голосіївського УП ГУНП України в м. Києві із заявою про вчинення кримінального правопорушення, що містить ознаки складу злочину, передбаченого ст. 15, ч. 1 ст. 190 КК України.

23 січня 2020 року до ЄРДР були внесені відомості за заявою ОСОБА_4 про те, що ОСОБА_1 намагається шахрайським шляхом заволодіти квартирою за адресою: АДРЕСА_1 .

24 січня 2020 року до ЄРДР були внесені відомості за заявою ОСОБА_4 щодо можливих неправомірних дій з боку ОСОБА_7 , які виразились у заволодінні майном під впливом обману.

За загальним правилом положення про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ст.ст. 1220, 1222, 1270 ЦК України).

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (ч.1 ст. 1269 ЦК України).

Згідно з ч. 3 ст.1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Відповідно до ч. 3 ст. 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої зави; 2) ці обставини визнані судом поважними.

Такий правовий висновок висловлений Верховним Судом України у постанові від 23 серпня 2017 року № 6-1320цс17, а також у постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду: від 17 жовтня 2019 року у справі № 766/14595/16 (провадження № 61-6700св19), від 30 січня 2020 року у справі № 487/2375/18 (провадження № 61-10136св19), від 31 січня 2020 року у справі № 450/1383/18 (провадження № 61?21447св19).

При цьому, вирішуючи питання поважності причин пропущення шестимісячного строку, визначеного ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини, суд має враховувати, що такі причини визначаються в кожному конкретному випадку з огляду на обставини кожної справи.

З урахуванням наведеного, якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви.

Пленум Верховного Суду України у пункті 24 постанови

від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» судам роз`яснив, що, вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: 1) тривала хвороба спадкоємців; 2) велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; 3) складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; 4) перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; 5) необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо.

Місцевий суд вірно зазначив, що перебування позивача на стаціонарному лікуванні в останні дні строку для прийняття спадщини стали об`єктивними, непереборними, та істотними труднощами для позивача на вчинення нею дій по прийняттю спадщини.

ОСОБА_2 в період із 15 травня 2019 року по 30 травня 2019 року дійсно перебувала на стаціонарному лікуванні, що підтверджується випискою із історії хвороби № 4321/001.

Доводи представника відповідача, щодо необхідності наявності гербової печатки на вказаному документі колегія суддів відхиляє, оскільки вказане не відповідає нормам законодавства, та враховує, що на виписці із хвороби містяться підписи відповідних компетентних осіб затверджені печаткою відділення.

Крім того колегія суддів враховує, що ОСОБА_2 проживає на великій відстані від місця знаходження спадкового майна та незначний термін пропуску строку подачі нотаріусу заяви на прийняття спадщини, а тому погоджується з висновком місцевого суду, що причини його пропуску є поважними, та такими, що пов`язані з об`єктивними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Вищезазначене узгоджується з позицією Верховного Суду викладеній в постанові від 13 березня 2020 року (справа № 314/2550/17).

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, розглядаючи спір повно та всебічно дослідив і оцінив обставини справи, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, та прийшов до обґрунтованого висновку.

Оскільки, висновки суду відповідають фактичним обставинам справи, а ухвалене судове рішення відповідає вимогам матеріального і процесуального права, то підстави для його скасування відсутні.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст.367, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 12 жовтня 2020 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено «26» січня 2020 року.

Головуючий

Судді: