Справа № 541/513/20
Номер провадження 2/541/35/2021
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

21 січня 2021 року м. Миргород

Миргородський міськрайонний суд Полтавської області в складі:

головуючого - судді Городівського О.А.,

за участю секретаря - Ніколаєнко М.В.,

представника позивача адвоката Огризкова А.А.,

відповідача ОСОБА_1 її представника адвоката Пугач С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у поряду загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 та ОСОБА_3 про визнання права власності на 1/2 частину квартири, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору- приватний нотаріус Миргородського міського нотаріального округу Гіль Дмитро Володимирович,

Встановив:

17.03.2020 позивачка ОСОБА_2 звернулася до Миргородського міськрайонного суду Полтавської області з позовом до ОСОБА_1 та ОСОБА_3 про визнання права власності на 1/2 частину квартири, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - приватний нотаріус Миргородського міського нотаріального округу Гіль Дмитро Володимирович.

Обґрунтовуючи позов ОСОБА_2 зазначила, що з 07.11.2012 по 04.03.2015 перебувала у шлюбі із ОСОБА_4 . В період укладеного шлюбу, а саме 28.10.2014 її чоловік ОСОБА_4 за спільні кошти подружжя, зі згоди дружини ОСОБА_2 купив квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 48,8 кв.м, житловою - 27,7 кв.м. Договір купівлі-продажу № 2872, посвідчений приватним нотаріусом Миргородського міського нотаріального округу Гіль Д.В. Право власності на квартиру було зареєстровано приватним нотаріусом Гіль Д.В. згідно його рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за № 16794410 від 28.10.2014 за ОСОБА_4

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер, внаслідок чого відкрилася спадщина на все його майно. Заяви про прийняття спадщини подали дочка спадкодавця ОСОБА_3 та дружина за наступним шлюбом ОСОБА_1 . До складу спадкового майна входить 1/2 частина квартири АДРЕСА_1 , яка належала померлому, а інша 1/2 частина квартири належить позивачці. Позивачка вважає, що квартира була придбана в період укладеного між ними шлюбу та за спільні сімейні кошти, тому є спільною сумісною власністю подружжя. В зв`язку із відкриттям спадщини позивачка просить визначити її розмір частки на квартиру, що становить 1/2 частину та визнати за нею право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 .

30.04.2020 відповідачка ОСОБА_1 направила відзив на позовну заяву. Зазначила, що ОСОБА_4 був її чоловіком. Шлюб вони уклали 03.08.2019. Їй відомо, що ОСОБА_4 28.10.2014 купив квартиру АДРЕСА_1 за кошти, які отримав від продажу трьохкімнатної квартири АДРЕСА_2 , яка була його особистою власність. З його слів відомо, що із колишньою дружиною ОСОБА_2 вони поділили все їх майно в позасудовому порядку. В нього були документи підтверджуючи розподіл майна подружжя. Однак вона не знайшла цих документів. Зазначила, що спірна квартира належала та була зареєстрована за її покійним чоловіком і він був єдиним власником квартири. Тому просила врахувати положення постанови ВС від 18.06.2018 у справі №711/5108/17, в якій визначено, що суд повинен з`ясувати питання щодо джерел походження коштів на придбання спільної квартири. В зв`язку із зазначеним вище просила відмовити у задоволенні позову (а.с.44-46).

07.05.2020 представник ОСОБА_2 адвокат Огризков А.А. направив відповідь на відзив. В якому зазначив, що квартира АДРЕСА_1 була придбана 28.10.2014 за спільні кошти ОСОБА_2 і ОСОБА_5 . На той час у ОСОБА_5 були відсутні кошти. ОСОБА_2 дала в борг ОСОБА_4 половину вартості квартири. На підтвердження цього ОСОБА_4 написав розписку. Після цього 24.01.2015 ОСОБА_4 продав належну йому квартиру АДРЕСА_2 і повернув ОСОБА_2 борг. Відповідно розписка була знищена. Таким чином ОСОБА_4 сплатив лише половину вартості квартири в м. Миргороді (а.с.71).

15.05.2020 на адресу суду відповідачка ОСОБА_1 направила заперечення на відповідь на відзив. Зазначила, що позивач не надала докази, на підтвердження факту придбання спірної квартири за спільні кошти, або за її власні кошти.

Ухвалою судді від 02.04.2020 провадження в справі відкрито та призначено до підготовчого судового засідання. 13.07.2020 справу призначено до судового розгляду (а.с.36).

В судовому засіданні представник позивача адвокат Огризков А.А. позовні вимоги підтримав і просив задовільнити з підстав зазначених в позовній заяві та відповіді на відзив. Просив визнати право власності ОСОБА_2 на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 .

Відповідачка ОСОБА_1 та її преставник адвокат Пугач С.В. в судовому засіданні просили відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі з підстав зазначених у відзиві та запереченнях.

Відповідачка ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилася, про день, час розгляду справи повідомлена належним чином. Відзив на позовну заяву не направила (а.с.41, 104,164,202).

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - приватний нотаріус Миргородського міського нотаріального округу Гіль Д.В. в судове зсідання не з`явився, про день розгляду справи повідомлений належним чином.

Заслухавши учасників процесу, свідків, дослідивши та проаналізувавши письмові докази по справі суд вважає, що заявлений позов підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Згідно з ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Судом встановлено, що 07.11.2012 ОСОБА_2 уклала шлюб із ОСОБА_4 , який зареєстрований Приморським відділом реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції Донецької області, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб (а.с.14).

Рішенням Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 04.03.2015 по цивільній справі № 263/2242/15-ц, яке набрало законної сили 17.03.2015, шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 розірваний, що підтверджується копією рішення суду від 04.03.2015 (а.с.15).

28.10.2014 ОСОБА_4 згідно договору купівлі-продажу № 2872, посвідченого приватним нотаріусом Миргородського міського нотаріального округу Гіль Д.В., купив квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 48,8 кв.м, житловою - 27,7 кв.м. (а.с.47).

Право власності ОСОБА_4 на квартиру зареєстровано приватним нотаріусом Гіль Д.В. згідно його рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 16794410 від 28.10.201. Ці обставини підтверджуються інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 13.03.2020 за № 204107099 (а.с.20-22,48).

03.08.2019 ОСОБА_4 уклав шлюб із ОСОБА_1 , що підтверджується копією свідоцтва про шлюб (а.с. 49,50).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер, що підтверджується копією актового запису про смерть, копією свідоцтва про смерть (а.с.43).

Приватним нотаріусом Гіль Д.В. заведена спадкова справа. Заяви про прийняття спадщини ОСОБА_4 подали його дочка від попереднього шлюбу - ОСОБА_3 та дружина за наступним шлюбом - ОСОБА_1 .

Відносини щодо права власності на вказану квартиру врегульовані нормами Сімейного кодексу України.

Відповідно до ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Тлумачення статті 60 СК України свідчить, що законом встановлено презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Аналогічний висновок зроблений Верховним Судом України в постанові від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17.

Положенням ст. 65 СК України визначено, що дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена.

В дев`ятому пункті договору купівлі - продажу квартири від 28.10.2014 зазначено, що купівля квартири за цим договором вчиняється за письмовою згодою дружини ОСОБА_4 - ОСОБА_2 , що проживає в АДРЕСА_3 . Згода викладена в заяві, справжність підпису на якій засвідчено приватним нотаріусом Миргородського міського нотаріального округу Полтавської області Гіль Д.В. 28 жовтня 2014 року за реєстровим номером 2871. Це свідчить про укладення договору у відповідності до вимог діючого законодавства.

Відповідно до ст. 68 СК України, розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпоряджання майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України.

Судом встановлено, що квартира АДРЕСА_1 загальною площею 48,8 кв.м., житловою площею 27,7 кв.м. є спільною сумісною власністю подружжя. Належних та допустимих доказів на спростування вказаних обставин суду не надано та судом не здобуто.

Відкриття спадщини після смерті ОСОБА_4 на спірну квартиру пов`язане із виникненням права спільної часткової власності на квартиру у позивачки.

Відповідно до п. 5 Постанови Пленуму Верховного суду України "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності" № 20 від 22.12.1995 року, частка учасника спільної сумісної власності визначається при поділі майна, виділі частки з спільного майна, зверненні стягнення на майно учасника спільної власності за його боргами, відкритті після нього спадщини.

Згідно із ст. 70 Сімейного кодексу України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Частиною другою статті 372 ЦК України, передбачено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

До складу спадщини, яка відкрилася після ОСОБА_4 входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, а саме на 1/2 частину спірної квартири (частина 1 статті 1218 ЦК України).

Частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах (частина 1 статті 1226 ЦК України).

За положеннями ст.ст. 12, 81, 83 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.

Згідно із ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтями 77 та 78 ЦПК України визначено поняття належності та допустимості доказів. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. А обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Оцінюючи надані сторонами докази, суд приходить до висновку про відсутність підстав вважати, що квартира в м. Миргороді була придбана ОСОБА_4 за власні кошти, які він отримав від продажу квартири в АДРЕСА_2 . Так, в матеріалах справи знаходиться копія договору купівлі -продажу квартири АДРЕСА_2 . Договір укладений 24 січня 2015 року (а.с.126). Таким чином квартира в м. Маріуполі була продана ОСОБА_4 вже після придбання квартири в м. Миргороді - 28.10.2014. Презумпція спільної сумісної власності подружжя на квартиру АДРЕСА_1 відповідачкою не спростована. Тому суд відхиляє ці твердження, оскільки вони не знайшли свого підтвердження при розгляді справи.

Аналізуючи вищенаведене, суд прийшов до висновку, що спірна квартира куплена під час перебування ОСОБА_2 у шлюбі із ОСОБА_4 , за кошти подружжя в інтересах сім`ї, з нотаріально посвідченої згоди дружини, право власності на яке зареєстроване за ОСОБА_4 і відповідно до ч. 1 та 2 ст. 60 СК України належить їм на праві спільної сумісної власності, тому позовні вимоги ОСОБА_2 про визнати право власності на 1/2 частину квартири підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З матеріалів справи встановлено, що при зверненні до суду позивачем був сплачений судовий збір у сумі 2329,87 грн, а тому слід стягнути з відповідачів на користь позивача судові витрати за сплату судового збору по 1164 гривні 95 копійок з кожного окремо.

Керуючись ст.ст. 3, 5, 12, 77-82, 141, 258, 259, 264-265, 268 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Задовольнити позовну заяву ОСОБА_2 .

Визнати право власності ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 загальною площею 48,8 кв.м., житловою площею 27,7 кв.м.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (РНОКПП НОМЕР_2 ) та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) судові витрати по 1164 гривні 95 копійок з кожної окремо.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення через Миргородський міськрайонний суд Полтавської області до Полтавського апеляційного суду.

Повний текст рішення виготовлено 29.01.2021.

Суддя О. А. Городівський