Провадження №2/592/466/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 січня 2021 року м.Суми

Ковпаківський районний суд м. Суми в складі: головуючого судді Фоменко І.М., за участю секретаря судового засідання Щербань Г.Г., позивача ОСОБА_1 , представника відповідача ОСОБА_2 , представника третьої особи Ярмоленка М.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Суми цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_3 (місце проживання: АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_4 (місце проживання: АДРЕСА_2 ), третя особа: Управління «Служба у справах дітей» Сумської міської ради (місцезнаходження: 40035, м. Суми, вул. Харківська, буд. 35), про усунення перешкод в спілкуванні з дитиною, визначення способу участі у вихованні дитини та вільному спілкуванні з нею, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із вказаним позовом, який підтримав у судовому засіданні, та вимоги мотивує тим, що з 21.12.2013 року по 02.08.2019 року він, ОСОБА_3 , перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_4 . Від шлюбу у подружжя народилася дитина - син ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Після розірвання шлюбу і до 24.10.2019 року дитина залишилася проживати разом із позивачем, останній самостійно виховував сина. Проте, 24.10.2019 року відповідач, всупереч волі дитини та без погодження з батьком, забрала ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з дошкільного закладу, з метою унеможливлення спілкування батька з сином.

ОСОБА_3 з самого дитинства постійно піклується про сина, допомагає йому матеріально, має можливість забезпечити належні умови проживання та нормального розвитку, повною мірою займатися вихованням дитини, задовольнити гармонійний розвиток її особистості в атмосфері любові, моральної та матеріальної забезпеченості. Позивач зазначає, що він жодним чином не чинитиме перешкод для спілкування відповідача з сином і готовий усіма можливими способами сприяти тому, щоб син, через розлучення батьків, не був позбавлений материнського піклування. Однак, відповідач чинить ОСОБА_3 перешкоди у спілкуванні. Тому позивач просить суд зобов`язати ОСОБА_4 не чинити ОСОБА_3 перешкоди у спілкуванні з дитиною, визначити такі способи його участі у спілкуванні та вихованні сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 : систематичні побачення із сином кожної неділі місяця з понеділка по середу включно цілодобово.

Ухвалою суду від 05.12.2019 року відкрито загальне позовне провадження в даній цивільній справі та призначено по справі підготовче удове засідання з участю сторін.

Ухвалою суду від 12.03.2020 року закрито підготовче провадження та призначено судове засідання для розгляду справи по суті з викликом сторін.

Представник відповідача ОСОБА_2 в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог та в обґрунтування своїх заперечень надав пояснення, аналогічні викладеним у письмовому відзиві на позовну заяву, де зазначено, що посилання позивача на створення перешкод у спілкування з дитиною з боку ОСОБА_4 не відповідають дійсності. Навпаки, ОСОБА_3 виступає проти зустрічей дитини з матір`ю. Протягом серпня-жовтня 2019 року син проживав разом з батьком, що призвело до психічних розладів. Даний факт підтверджується висновком психолога від 06.11.2019 року. ОСОБА_3 агресивно ставиться до відповідача та постійно провокує сварки, висловлюється нецензурною лайкою в присутності сина. Позивач не виконує своїх обов`язків щодо виховання сина, не дбає про нього, чинить перешкоди у відвідуванні дитячого садка, обмежує сина у спілкуванні з однолітками, не готує його до самостійного життя. Відповідно до 6 принципу Декларації прав дитини, малолітня дитина, крім випадків, коли є виняткові обставини, не має розлучатися зі своєю матір`ю.

Представник Управління «Служба у справа дітей» СМР Ярмоленко М.М. в суді зазначив про неможливість визначення способу участі ОСОБА_3 у вихованні сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , оскільки батько до Управління не з`являється, уваги вихованню дитини не приділяє, будь-яких доказів вчинення перешкод щодо зустрічей батька з дитиною суду надано не було.

Суд, заслухавши думку учасників провадження та вивчивши матеріали справи в їх сукупності, вважає позовні вимоги необґрунтованими і такими, що задоволенню не підлягають, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що з 21.12.2013 року ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , перебували у зареєстрованому шлюбі (а.с.5).

Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 02.08.2019 року по справі №592/1960/19 шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , зареєстрований у Ковпаківському відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Сумського міського управління юстиції від 21.12.2013 року, актовий запис № 1488, було розірвано.

Від шлюбу у подружжя народилася дитина - син ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.6).

На час розгляду справи дитина проживає разом з матір`ю, яка, зі слів ОСОБА_3 , чинить перешкоди останньому у спілкуванні з сином.

Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ст. 51 Конституції України).

Статтею 18 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованої постановою ВР №789-XII від 27.02.1991 року, визначено принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Відповідно до ст. 3 Конвенції, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. (ст. 9 Конвенції)

Пунктом 3 статті 9 Конвенції встановлено повагу держав-учасниць до права дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

У відповідності до положень ст. 15 ЗУ «Про охорону дитинства», дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів.

Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.

Згідно ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого статті 157 цього Кодексу.

Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом (ст. 153 СК України).

Відповідно до ч.ч. 1, 2, 3 ст. 157 СК України, питання виховання дитини вирішується батьками спільно.

Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею.

Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Системний аналіз наведених норм матеріального права дає підстави вважати, що батько, який проживає окремо від дитини, також має право на особисте спілкування з нею, а мати не має права перешкоджати батьку спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не має негативного впливу на нормальний розвиток дитини.

Положенням статті 159 СК України передбачено право другого із батьків звернутися до суду з позовом про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить такі перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо.

Як вбачається з Акту оцінки потреб сім`ї/особи від 13.09.2019 року, складеного фахівцем Сумського міського центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає разом із батьком за адресою: АДРЕСА_3 . Розвиток дитини відповідає віку, він може самостійно висловлювати власну думку, з легкістю вступає в розмову зі сторонніми особами. На питання спеціаліста чи сумує дитина за мамою, чи хотів би він жити з нею, гуляти та проводити час, ОСОБА_6 відповів, що сумує за мамою, але проживати з нею не хоче (а.с.11-16).

В довідці №251 КУ СНВК «Загальноосвітня школа І ступеня - дошкільний навчальний заклад №9 «Веснянка» м. Суми Сумської обл. від 12.09.2019 року зазначено, що ОСОБА_3 бере участь у вихованні свого сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , приводить його до закладу та забирає додому, відвідує батьківські збори, виконує рекомендації вихователів (а.с.8).

У серпні 2019 року ОСОБА_4 зверталася до Служби у справах дітей СМР із письмовою заявою про спонукання батька дитини до виконання батьківських обов`язків та усунення перешкод у спілкуванні з сином (а.с.32).

На підставі вказаної заяви Службою у телефонному режимі проведено бесіду з ОСОБА_3 , в якій останній повідомив, що всі спірні питання він буде вирішувати мирним шляхом. Службою у справах дітей направлено до Сумського ВП листа для проведення відповідної профілактичної бесіди з ОСОБА_3 (а.с.29).

З експертного висновку психолога за результатами роботи з ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від 06.11.2019 року вбачається, що у дитини спостерігається психоемоційна невротизація, як наслідок реакції на тривале перебування у психотравмуючих обставинах і середовищі. ОСОБА_6 демонструє симптоми тривожно-депресивного розладу із ознаками пост травматичного стресового розладу. Дитині необхідні відповідний супровід і допомога з метою виходу з психологічної кризи. ОСОБА_4 дані відповідні рекомендації щодо засобів і способів підтримки і взаємодії з ОСОБА_6 (а.с.30-31).

Також в судовому засіданні було досліджено Акт оцінки потреб сім`ї/особи від 10.02.2020 року, складений фахівцем Сумського міського центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді, згідно якого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає разом із мамою ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_4 . За вказаною адресою також проживають дід та бабуся дитини. Під час бесіди ОСОБА_6 повідомив, що останній раз спілкувався з татком влітку та хоче проживати з мамою. Потреби дитини задовольняються належним чином (а.с.44-54).

Згідно ч. 5 ст. 19 СК України, орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Висновок органу опіки і піклування має базуватися на достовірній інформації про усі фактичні обставини, які можуть мати істотне значення та ретельному їх з`ясуванні. Такий висновок є рекомендаційним.

Як вбачається з Висновку Управління «Служба у справах дітей» СМР щодо усунення перешкод у спілкуванні з малолітньою дитиною ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , батьком ОСОБА_3 та його участі у вихованні і спілкуванні з сином від 18.12.2020 року №2195/27.1-26, за результатом обстеження умов проживання сім`ї ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_4 , встановлено, що сім`я проживає у 3-х кімнатній квартирі. Разом з матір`ю і дитиною за вказаною адресою проживають батьки ОСОБА_4 . Дитина проживає разом із мамою в окремій кімнаті, забезпечена усім необхідним для відповідного віку, умови та атмосфера побуту для проживання, виховання та розвитку дитини в сім`ї гарні. За результатами співбесіди психолога, хлопчик розповів, що тато на дитину вдома багато кричав, не годував, дитина боїться, що тато забере її до себе. На думку Управління, «психоемоційна невротизація дитини» сталася в період проживання ОСОБА_6 з батьком. Доказів від ОСОБА_3 щодо перешкоджання ОСОБА_4 у побаченнях з сином, окрім висловлювань позивача, до суду надано не було, на більшість судових засідань позивач не з`являвся. Крім того, станом на 01.02.2020 року, ОСОБА_3 має заборгованість по сплаті аліментів на утримання сини ОСОБА_6 в сумі 19336,70 грн., що свідчить про байдужість ставлення до подальшої долі сина.

Управління «Служба у справах дітей» СМР, відповідно до діючого законодавства України, висновок щодо усунення перешкод у спілкуванні з дитиною ОСОБА_5 і визначення способу участі у вихованні сина ОСОБА_3 надати не може, оскільки доказів вчинення перешкод для зустрічі батька з дитиною до суду надано не було, бажання брати участь у вихованні дитини з боку позивача не встановлено (а.с.128-130).

Відповідно до ст. 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського Суду як джерело права.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 11 липня 2017 року, заява № 2091/13, у справі «М.С. проти України» та у рішенні Європейського суду з прав людини від 16.07.2015 року № 10383/09, § 100 «Мамчур проти України», Європейський суд з прав людини зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагодійним (параграф 76).

Верховний Суд у постанові від 19.09.2018 року (справа №756/7995/15-ц) зауважив, що одним із найважливіших прав дитини є право на сімейне виховання.

Отже, під час вирішення спору щодо участі у вихованні малолітньої дитини осіб, які мають такі обов`язки та права, має враховуватись вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. При цьому судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага має приділятися якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

В той же час, у 6 (шостому) принципі Декларації прав дитини, прийнятої резолюцією 1386 (ХIV) Генеральної Асамблеї ООН від 20.11.1959 року, зазначено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона має, якщо це можливо, зростати в піклуванні та під відповідальністю своїх батьків, у будь-якому разі - в атмосфері любові та моральної і матеріальної забезпеченості; малолітня дитина, крім випадків, коли є виняткові обставини, не має розлучатися зі своєю матір`ю.

Аналізуючи зібрані по справі докази у їх сукупності, враховуючи характер спірних правовідносин, суд вважає, що в межах даного спору позивачем не надано належних та допустимих доводів, які мали підтвердити неправомірні дії відповідача, пов`язані зі створенням перешкод у спілкуванні батька з малолітнім сином. Навпаки, вбачається, що ОСОБА_3 ухиляється від сплати аліментів на утримання його неповнолітнього сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , призначених за рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 02.08.2019 року, в результаті чого наявна заборгованість у розмірі 19336,70 грн.; в період проживання з батьком дитина набула психоемоційну невротизацію, яка зумовлена тривалим перебуванням у психотравмуючих обставинах, що свідчить про негативний вплив позивача на нормальний розвиток дитини; переконливого бажання ОСОБА_3 брати учать у вихованні сина судом встановлено не було, внаслідок чого суд не може дійти до переконливого висновку відносно того, що спілкування ОСОБА_3 з ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини в атмосфері любові та моральної і матеріальної забезпеченості.

Зважаючи на системну оцінку встановлених фактів і обставин, враховуючи інтереси дитини та її психоемоційний стан, суд вважає, що на даний час позивачем не доведено належними та допустимими доказами факту перешкоджання ОСОБА_4 у спілкуванні дитини з батьком, а тому в задоволенні позовних вимог слід відмовити за необґрунтованістю.

Разом з тим, суд наголошує, що відповідач, зобов`язана вчиняти дії по забезпеченню спілкування батька і сина, сприяти налагодженню та підтримці між ними емоційного контакту.

Керуючись ст.ст. 4, 76-83, 264, 265 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 (місце проживання: АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_4 (місце проживання: АДРЕСА_2 ), третя особа: Управління «Служба у справах дітей» Сумської міської ради (місцезнаходження: 40035, м. Суми, вул. Харківська, буд. 35), про усунення перешкод в спілкуванні з дитиною, визначення способу участі у вихованні дитини та вільному спілкуванні з нею - відмовити за необґрунтованістю.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Сумського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано

Повний текст судового рішення виготовлено 28 січня 2021 року.

Суддя І.М. Фоменко