Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26.01.2021 Справа №607/20560/20

місто Тернопіль

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області у складі:

головуючого судді Герчаківської О. Я.,

за участю секретаря судового засідання Киренької Г. Я.,

представника позивача, адвоката Оскоріп Я. М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Тернополі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право на користування житлом, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся в суд із позовом до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право на користування житлом, а саме будинком АДРЕСА_1 .

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що він є власником житлового будинку, розташованого в АДРЕСА_1 . З 06 липня 2004 року в будинку проживав відповідач, який був зятем ОСОБА_1 . У вересні 2019 року, після смерті доньки позивача - дружини відповідача, останній покинув будинок і з того часу по сьогодні він з там не проживає, не сплачує комунальні платежі, в утриманні житла участі не бере, особистих речей відповідача в будинку не має і взагалі будинком він не цікавиться. Перешкод в користуванні жилим приміщенням ні позивач, ні інші члени сім`ї відповідачу не чинили. ОСОБА_1 відомо, що відповідач проживає в м. Тернопіль (район Новий Світ), однак точної адреси позивач не знає, разом з жінкою, з якою він створив нову сім`ю. Враховуючи вищевикладене, позивач просить суд визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою АДРЕСА_1 .

Ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 01 грудня 2020 року відкрито провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право на користування житлом. Поставлено розгляд справи проводити у порядку загального позовного провадження.

30 грудня 2020 року судом зареєстровано відзив на позовну заяву, в якій ОСОБА_2 просить у позові відмовити в повному обсязі з огляду на наступне. Відповідач був одружений з донькою позивача та з моменту укладення шлюбу, а саме з 1997 року проживав в будинку, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 . Досить тривалий час по смерті дружини відповідач ще проживав і користувався житловим будинком, однак на сьогодні через вчинення перешкод йому зі сторони інших мешканців даного будинку, окрім самого позивача, недопущення відповідача до житлового приміщення будинку, шляхом заміни дверних замків, він не змозі потрапити до будинку і до своїх особистих речей та документів. До даної нерухомості ОСОБА_2 проявляє інтерес, адже покращував кожного року житлові та побутові умови в будинку. Крім цього, відповідач ставить під сумнів довіреність позивача, якою він уповноважив ОСОБА_4 бути його представником, вважаючи, що умовний рукописний підпис у ньому позивача є підробленим, виконаний не ним, а іншою особою, шляхом наслідування його умовного рукописного підпису, без його відома, як і без відома ОСОБА_1 і була подана позовна заява. Також відповідач вважає, що акт обстеження від 23 листопада 2020 року №72 слід визнати неналежним та недопустимим доказом, оскільки він не відображає дійсних обставин та складений з порушенням закону. Відповідач звернув увагу суду на те, що завжди ставився і ставиться на сьогодні до житлового приміщення будинку, як до свого постійного місця проживання, в якому планує прожити усе своє життя, належно його утримувати, сплачувати комунальні платежі та покращувати його житлові та побутові умови, за відсутності перешкод зі сторони ОСОБА_5 , щодо умисного протиправного недопуску його до приміщень даного будинку.

12 січня 2021 року представником відповідача подано до суду відповідь на відзив на позовну заяву. Адвокат Оскоріп Я. М. посилається на те, що відповідач сам особисто збирав свої речі та документи і забрав їх з будинку позивача, коли виселявся з нього. В будинку позивача ОСОБА_2 залишив деякі речі зібраними (ікони, ковдру тощо), однак до них він не проявляє жодного інтересу вже досить тривалий час. Щодо тверджень відповідача, що він проявляє інтерес до даної нерухомості, адже покращував кожного року житлові та побутові умови в будинку, проводив у ньому ремонт, вкладав чимало коштів на його утримання/покращення, представник відповідача пояснив, що востаннє ремонт в будинку проводився ще до вселення відповідача до нього, він не оплачував комунальних послуг та ніяким чином не покращував побутові умови будинку. Відповідач покинув будинок та вирішив у ньому не проживати з власної волі, про що свідчила його свідома поведінка, своїми діями він показав, що втратив будь-який інтерес до житлового приміщення. Ні позивачем, ні іншими членами сім`ї не чинилися перешкод у користуванні будинком. Доводи ОСОБА_2 про те, що його не допускають до місця його реєстрації та чинять перешкоди у користуванні жилим приміщенням не доведені належними, допустимими, достатніми та достовірними доказами. Натомість останній свідомо покинув будинок за адресою АДРЕСА_1 та проживає в м. Тернопіль разом з жінкою, з якою він створив нову сім`ю. Така причина його відсутності за місцем своєї реєстрації вже більше року не може вважатися поважною причиною, яка дає йому підстави зберігати за собою право користуватися жилим приміщенням, яким він користувався будучи зятем позивача. ОСОБА_2 з вересня 2019 року жодного разу не повертався до будинку позивача з наміром продовжити там проживати, причини відсутності відповідача за місцем своєї реєстрації не є поважними.

В судовому засіданні представник позивача, адвокат Оскоріп Я. М. позовні вимоги підтримала повністю з підстав, викладених у позовній заяві, просила суд задовольнити.

ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, був повідомлений належним чином про час, дату та місце судового засідання. 25 січня 2021 року відповідач подав до суду заяву, в якій просив розглянути справу за його відсутності, позовні вимоги визнав в частині визнання його таким, що втратив право на користування житлом. Щодо стягнення судових витрат заперечив.

Суд, вислухавши пояснення представника позивача, взявши до уваги заяву відповідача, дослідивши письмові докази у справі, встановив наступне.

Відповідно до свідоцтва на право особистої власності на жилий будинок від 21 березня 1988 року будинок АДРЕСА_1 належить ОСОБА_1 на праві особистої власності.

Як слідує з довідки № 1699, виданої 23 листопада 2020 року Білецькою сільською радою Тернопільського району Тернопільської області, ОСОБА_2 зареєстрований, але не проживає по АДРЕСА_1 з вересня 2019 року.

Довідкою № 1693, виданою 20 листопада 2020 року Білецькою сільською радою Тернопільського району Тернопільської області підтверджено, що по АДРЕСА_1 зареєстровані ОСОБА_1 , ОСОБА_6 , ОСОБА_4 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_2 , що також стверджується витягом із будинкової книги.

Згідно з актом № 72 від 23 листопада 2020 року, комісія встановила, що ОСОБА_2 зареєстрований, але не проживає по АДРЕСА_1 з вересня 2019 року.

За вказаних вище обставин, до правовідносин, які виникли між сторонами підлягають застосуванню наступні норми матеріального права.

Статтею 41 Конституції України закріплено право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

За статтею 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна.

Відповідно до частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ст. 405 ЦК України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Судом встановлено, що позивач є власником будинку, у якому проживає; його донька перебувала у шлюбі з ОСОБА_2 , у зв`язку із чим останній був зареєстрований та проживав у вказаному будинку, ОСОБА_1 , як власник цього майна надав право відповідачу користуватись ним. Після смерті доньки позивача відповідач вибув з будинку по АДРЕСА_1 , з вересня 2019 року не проживає за вказаною адресою; зараз ОСОБА_2 проживає в іншому житлі в м. Тернополі.

Відтак, право ОСОБА_2 на користування чужим житлом підлягає припиненню на вимогу власника.

Суд приходить до переконання, що у даному випадку мають місце порушення з вини відповідача прав позивача, які підлягають захисту шляхом визнання ОСОБА_2 таким, що втратив право на користування житлом, а саме АДРЕСА_1 .

У зв`язку з визнанням відповідачем позовних вимог, суд розподіляє судові витрати на підставі ст.ст. 141, 142 ЦПК України.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 2, 4, 12, 13, 76-78, 258-268, 273, 352-355 ЦПК України, ст.ст. 319, 321, 391, 405 ЦК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , таким, що втратив право на користування житловим приміщенням - будинком АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 420,40 грн.

Стягнути з Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_1 на відшкодування судового збору 420, 40 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційної скарги не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Тернопільського апеляційного суду через Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області.

Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 Цивільного процесуального кодексу України.

Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса місця проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_1 .

Повний текст рішення суду складено 01 лютого 2021 року.

Головуючий суддяО. Я. Герчаківська