УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 січня 2021 року

м. Київ

справа №753/5769/20

провадження № 61-552ск21

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду Калараша А. А. (суддя-доповідач), Петрова Є. В., Ткачука О. С., розглянувши касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ОСВ «Практик» на постанову Київського апеляційного суду від 20 жовтня 2020 року в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Житлово-будівельного кооперативу «Захисник», Товариства з обмеженою відповідальністю «ОСВ Практик» про визнання права власності та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ЖБК «Захисник» та до ТОВ «ОСВ Практик» про визнання права власності та зобов`язання вчинити дії.

Разом з позовною заявою ОСОБА_1 подав заяву про забезпечення позову.

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 10 квітня 2020 року заяву задоволено. Накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 37,7 кв.м).

Постановою Київського апеляційного суду від 20 жовтня 2020 року ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 10 квітня 2020 року скасовано та ухвалено нове судове рішення, яким у задоволенні заяви про забезпечення позову відмовлено.

У січні 2021 року відповідач ТОВ «ОСВ Практик» звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою на постанову Київського апеляційного суду від 20 жовтня 2020 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувану постанову та залишити в силі ухвалу суду першої інстанції.

Вивчивши касаційну скаргу, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити, виходячи з таких підстав.

Цивільним процесуальним законодавством чітко передбачена процедура прийняття касаційної скарги до розгляду.

За правилами пункту першого частини другої статті 394 ЦПК України Суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, зокрема, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Відповідно до статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку, зокрема, ухвали суду першої інстанції, вказані у пунктах 3, 6, 7, 15, 16, 22, 23, 27, 28, 30, 32 частини першої статті 353 цього Кодексу, після їх перегляду в апеляційному порядку.

Забезпечення позову є обмеженням суб`єктивних прав, свобод та інтересів, насамперед, відповідача в інтересах забезпечення належного виконання в майбутньому рішення суду щодо суті спору. Незважаючи на відмінність форми судового рішення, в якій апеляційний суд може вирішити питання про забезпечення позову, за юридичними наслідками постанова апеляційного суду, згідно з якою він скасував ухвалу суду першої інстанції про відмову у забезпеченні позову та вжив певні заходи забезпечення позову, а також ухвала суду апеляційної інстанції про забезпечення позову, постановлена за наслідками розгляду відповідної заяви учасника справи, не відрізняються.

За змістом пункту 3 частини першої статті 389 ЦПК України відсутня процесуальна можливість оскаржити у касаційному порядку ухвалу суду апеляційної інстанції про відмову у забезпеченні позову, так само неможливим є касаційне оскарження постанови суду апеляційної інстанції, згідно з якою скасовано ухвалу суду першої інстанції про забезпечення позову та відмовлено у задоволенні відповідної заяви. Таке обмеження не позбавляє учасника справи права на повторне звернення із заявою про забезпечення позову до суду першої інстанції за наявності для цього підстав. Обмеження права на касаційне оскарження ухвали апеляційного суду про відмову у забезпеченні позову, постанови суду апеляційного суду, згідно з якою відмовлено у забезпеченні позову за наслідками перегляду ухвали суду першої інстанції про забезпечення позову чи залишено без змін ухвалу суду першої інстанції про відмову у забезпеченні позову, не нівелюють для учасника справи можливості доступу до суду та не ускладнюють йому цей доступ настільки, щоби завдати шкоди самій суті цього права.

Такий правовий висновок висловила Велика Палата Верховного Суду в постанові від 15 вересня 2020 року у справі №753/22860/17 з приводу застосування положень частини другої статті 389 ЦПК України щодо оскарження в касаційному порядку, зокрема, постанови суду апеляційної інстанції, якою скасовано ухвалу суду першої інстанції про забезпечення позову та ухвалено нове судове рішення, яким відмовлено у задоволенні заяви про забезпечення позову.

За таких підстав, враховуючи вищевказаний висновок Великої Палати Верховного Суду, колегія суддів дійшла висновку про те, що касаційну скаргу подано на судове рішення, яке не підлягає касаційному оскарженню, а тому у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «ОСВ «Практик» на постанову Київського апеляційного суду від 20 жовтня 2020 року слід відмовити.

Керуючись статтями 261, 394 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «ОСВ «Практик» на постанову Київського апеляційного суду від 20 жовтня 2020 року в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Житлово-будівельного кооперативу «Захисник», Товариства з обмеженою відповідальністю «ОСВ Практик» про визнання права власності та зобов`язання вчинити дії.

Копію ухвали разом з доданими до скарги матеріалами направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді А. А. Калараш

Є. В. Петров

О. С. Ткачук