ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/7579/21 Справа № 204/3027/20 Суддя у 1-й інстанції - Мащук В. Ю. Суддя у 2-й інстанції - Демченко Е. Л.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 листопада 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді Демченко Е.Л.

суддів Куценко Т.Р., Макарова М.О.

при секретарі Кругман А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпро апеляційну скаргу Дніпровської міської ради на рішення Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 27 квітня 2021 року по справі за позовом Дніпровської міської ради до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , треті особи Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Кокосадзе Лілія Вячеславівна, про звільнення самовільно зайнятої ділянки шляхом знесення будівлі, визнання недійсними договорів купівлі-продажу та скасування записів про державну реєстрацію права власності, -

в с т а н о в и л а:

У травні 2020 року Дніпровська міська рада звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , треті особи - Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, ПН ДМНО Кокосадзе Л.В., про звільнення самовільно зайнятої ділянки шляхом знесення будівлі, визнання недійсними договорів купівлі-продажу та скасування записів про державну реєстрацію права власності.

Ухвалою Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 21 травня 2020 року відкрито провадження по справі.

Ухвалою Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 08 вересня 2020 року до участі у справі залучено ОСОБА_2 , правонаступника ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

25 січня 2021 року Дніпровська міська рада змінила предмет позову та замість відповідача ОСОБА_3 зазначила відповідачем ОСОБА_2 , втім розгляд справи було здійснено за первісними позовними вимогами, так як заява про зміну предмета позову підписана представником позивача, який не має на це повноважень, так як відповідно до довіреності від 24 грудня 2020 року №7/10-3428, долученої представником позивача, представнику не надавалось право, зокрема, на зміну предмета або підстав позову (т.1 а.с.122).

Позов обґрунтовано тим, що земельна ділянка, на якій розташовано нерухоме майно по АДРЕСА_1 , належить територіальній громаді м.Дніпра в особі Дніпровської міської ради та віднесена до земель комунальної власності.

Індустріальним районним судом м.Дніпропетровська розглядалась цивільна справа №202/4280/15-ц за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 , ОСОБА_1 про зобов`язання вчинити певні дії, стягнення боргу та за зустрічнім позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_6 , третя особа - Дніпровська міська рада, про зобов`язання вчинити певні дії та визнання права власності.

Заочним рішенням Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 08 квітня 2016 року частково задоволено зустрічні позовні вимоги ОСОБА_1 та визнано за нею право власності на магазин продовольчих товарів, що розташований у АДРЕСА_1 , який складається з літ.А-1: 1 - торговельний зал, площею 40,0 кв.м, без введення в експлуатацію. Ухвалою Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 12 січня 2017 року заочне рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 08 квітня 2016 року скасовано та призначено справу до розгляду в загальному порядку. Ухвалою Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 26 січня 2018 року позовна заява ОСОБА_1 залишена без розгляду.

Вказували, що згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, первинну реєстрацію права власності на вищевказаний об`єкт нерухомого майна здійснено за ОСОБА_1 30 квітня 2016 року ПН ДМНО ОСОБА_7 , номер запису про право власності: 14446092, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 01 на підставі рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 08 квітня 2016 року по справі №202/4280/15-ц.

Зазначали, що 23 травня 2016 року розмір часток на зазначене нерухоме майно змінено з 1/1 на 1/2 ПН ДМНО Кокосадзе Л.В. 23 травня 2016 року ОСОБА_1 продала ОСОБА_3 1/2 частину вищевказаного нерухомого майна за договором купівлі-продажу від 23 травня 2016 року, серія та номер: 1024, посвідчений ПН ДМНО Кокосадзе Л.В. (номер запису про право власності: 14693906). 24 травня 2016 року ОСОБА_1 продала ОСОБА_3 1/2 частини вищевказаного нерухомого майна за договором купівлі-продажу від 24 травня 2016 року, серія та номер: 1027, посвідчений ПН ДМНО Кокосадзе Л.В. (номер запису про право власності: 14747575). На теперішній час право власності на вказаний об`єкт самочинного будівництва зареєстровано за ОСОБА_3 по 1/2 частини вказаного нерухомого майна.

Посилаючись на те, що відчуження самочинно побудованого на належній їм земельній ділянці нерухомого майна було здійснено незаконно, а належна їм земельна ділянка підлягає поверненню шляхом знесення самочинно побудованого нерухомого майна, а тому просили суд ухвалити рішення, яким визнати недійсним договір купівлі-продажу 1/2 частини нерухомого майна від 23 травня 2016, серія та номер: 1024, посвідчений ПН ДМНО Кокосадзе Л.В. (номер запису про право власності: 14693906), що був укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 ; визнати недійсним договір купівлі-продажу 1/2 частини нерухомого майна від 24 травня 2016 року, серія та номер: 1027, посвідчений ПН ДМНО Кокосадзе Л.В. (номер запису про право власності: 14747575), що був укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 ; припинити право власності на об`єкт нерухомого майна, розташований в АДРЕСА_1 , який складається з магазину продовольчих товарів, літ.А-1, площею 40,0 кв.м та скасувати записи про державну реєстрацію права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за: ОСОБА_1 , номер запису про право власності: 14446092 від 30 квітня 2016 року, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 01, посвідчений ПН ДМНО Кокосадзе Л.В.; ОСОБА_3 , номер запису про право власності: 14693906 від 23 травня 2016 року, серія та номер: 1024, посвідчений ПН ДМНО Кокосадзе Л.В.; ОСОБА_3 , номер запису про право власності: 14747575 від 24 травня 2016 року, серія та номер: 1027, посвідчений ПН ДМНО Кокосадзе Л.В.; зобов`язати ОСОБА_1 повернути земельну ділянку загальною площею 40,0 кв.м, розташовану в АДРЕСА_1 , привівши її у придатний для використання стан шляхом знесення самочинно побудованого нерухомого майна, яке складається з магазину продовольчих товарів, літ.А-1, площею 40,0 кв.м.

Рішенням Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 27 квітня 2021 року у задоволенні позову Дніпровської міської ради відмовлено. Скасовано заходи забезпечення позову, застосовані ухвалою суду від 26 січня 2021 року.

В апеляційній скарзі Дніпровська міська рада просить скасувати рішення Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 27 квітня 2021 року, посилаючись на порушення місцевим судом норм матеріального та процесуального права та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом безпідставно не враховано те, що в матеріалах справи є всі належні докази на підтвердження заявлених позовних вимог. ОСОБА_8 , набувши право власності на самочинно збудоване нерухоме майно на підставі рішення, яке в подальшому було скасоване, безпідставно здійснила відчуження вказаного майна. Наголошували на тому, що ОСОБА_1 самовільно зайняла спірну земельну ділянку. Суд помилково зазначив підставою для відмови у позові те, що ними не доведено факту належності земельної ділянки до комунальної власності, оскільки право комунальної власності на землю виникає і без реєстрації в силу спеціальних вимог закону.

Учасники справи правом на надання відзиву на апеляційну скаргу не скористались.

Розглянувши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів приходить до висновку про наявність, передбачених законом, підстав для часткового задоволення апеляційної скарги, з огляду на наступне.

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (ч.1 ст.367 ЦПК України).

Відповідно до ст.ст.263,264 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим та має стосуватися, зокрема питань: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини сторін випливають із установлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин тощо.

Проте, у повній мірі зазначеним вимогам закону рішення суду не відповідає з огляду на таке.

Статтями 12,81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Розглядаючи позов суд має встановити фактичні обставини справи, виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.

Судом першої інстанції встановлено і це підтверджується матеріалами справи, що рішенням Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 08 квітня 2016 року зустрічні позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_6 , третя особа Дніпропетровська міська рада, про зобов`язання вчинити певні дії та визнання права власності задоволено частково. Визнано за ОСОБА_1 право власності на магазин продовольчих товарів, що розташований в АДРЕСА_1 та складається з літ.А-1: 1 торговельний зал, площею 40 кв.м, без введення в експлуатацію. В решті позовних вимог відмовлено (т.1 а.с.15-16).

Ухвалою Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 12 січня 2017 року заочне рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 08 квітня 2016 року скасовано та призначено цивільну справу до розгляду в загальному порядку (т.1 а.с.10-11).

Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкту нерухомого майна 30 квітня 2016 року за ОСОБА_1 зареєстровано право власності на магазин непродовольчих товарів, літ.А-1, загальною площею 40 кв.м, підстава виникнення права власності: рішення суду №202/4280/15-ц, пров. №2/0202/157/2016, виданий 08 квітня 2016 року, видавник: Індустріальний районний суд м.Дніпропетровська (т.1 а.с.12-13).

Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкту нерухомого майна 23 травня 2016 року розмір часток на зазначене нерухоме майно змінено з 1/1 на 1/2 ПН ДМНО ОСОБА_7 (т.1 а.с.12-13).

Відповідно до договору купівліпродажу частки нерухомого майна від 23 травня 2016 року ОСОБА_1 продала ОСОБА_3 1/2 частку магазину продовольчих товарів, який знаходиться в АДРЕСА_1 . Опис майна в цілому: магазин продовольчих товарів літ.А-1, загальною площею 40,0 кв.м. Частка нерухомого майна належить продавцю ОСОБА_1 на праві приватної власності на підставі рішення суду (т.1 а.с.108-109,181).

Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкту нерухомого майна 23 травня 2016 року ОСОБА_1 продала ОСОБА_3 1/2 частини вищевказаного нерухомого майна за договором купівлі-продажу від 23 травня 2016 року, серія та номер: 1024, ПН ДМНО ОСОБА_7 (номер запису про право власності: 14693906) (т.1 а.с.12-13).

Відповідно до договору купівліпродажу частки нерухомого майна від 24 травня 2016 року ОСОБА_1 продала ОСОБА_3 1/2 частку магазину продовольчих товарів, який знаходиться в АДРЕСА_1 . Опис майна в цілому: магазин продовольчих товарів літ.А-1, загальною площею 40,0 кв.м. Частка нерухомого майна належить продавцю ОСОБА_1 на праві приватної власності на підставі рішення суду (т.1 а.с.106-107,183).

Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкту нерухомого майна 24 травня 2016 року ОСОБА_1 продала ОСОБА_3 1/2 частини вищевказаного нерухомого майна за договором купівлі-продажу від 24 травня 2016 року, серія та номер: 1027, посвідчений ПН ДМНОЛ Кокосадзе Л.В. (номер запису про право власності: 14747575) (т.1 а.с.12).

28 квітня 2016 року ФОП ОСОБА_9 виготовлено технічний паспорт на громадський будинок магазин продовольчих товарів АДРЕСА_1 (т.1 а.с.185-189).

Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкту нерухомого майна, магазин продовольчих товарів літ.А-1, загальною площею 40 кв.м, який знаходиться в АДРЕСА_1 , належить ОСОБА_2 , на підставі свідоцтва про права на спадщину (т.1 а.с.71-72).

Відповідно до копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , копія засвідчена ПН ДМНО ОСОБА_10 , ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що в книзі реєстрації 2020 року 01 місяця 15 числа складено актовий запис про смерть (т.1 а.с.73,74,161,162).

20 червня 2020 року ОСОБА_2 звернулася до ПН ДМНО ОСОБА_11 з заявою про прийняття спадщини після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 чоловіка ОСОБА_3 (т.1 а.с.159). 24 червня 2020 року ОСОБА_2 звернулась з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину після смерті чоловіка ОСОБА_3 (т.1 а.с.171).

24 червня 2020 року ПН ДМНО ОСОБА_11 ОСОБА_2 видано свідоцтво про право на спадщину за законом, спадщина, на яку видано свідоцтво складається з: магазину продовольчих товарів, розташованого в АДРЕСА_1 , що належав померлому на підставі приватної власності (т.1 а.с.105,201).

Відмовляючи у задоволенні позову суд звернув вагу на те, що позивачем не було надано жодного належного, достовірного та допустимого доказу, що земельна ділянка по АДРЕСА_1 , на якій побудовано спірну нерухомість, взагалі належить Дніпровській міській раді та віднесена до земель комунальної власності, станом на момент звернення до суду, так і на час розгляду справи судом, відсутні будь-які документи, які підтверджували факти стосовно того, що, по-перше, спірна земельна ділянка є комунальною власністю, а, по-друге, що Дніпровська міська рада є власником земельної ділянки, на якій розташовано торгівельний зал літ.А-1; 1 торгівельний зал, площею 40 кв.м.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції у зв`язку з наступним.

Відповідно до частини першої статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 16 ЦК України).

Згідно з частиною п`ятою статті 16 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» від імені та в інтересах територіальних громад права суб`єкта комунальної власності здійснюють відповідні ради.

Пунктом 31 частини першої статті 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» передбачено, що виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються питання прийняття рішень про передачу іншим органам окремих повноважень щодо управління майном, яке належить до комунальної власності відповідної територіальної громади, визначення меж цих повноважень та умов їх здійснення.

Згідно з частинами п`ятою, восьмою статті 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, органи місцевого самоврядування від імені та в інтересах територіальних громад відповідно до закону здійснюють правомочності щодо володіння, користування та розпорядження об`єктами права комунальної власності, в тому числі виконують усі майнові операції, можуть передавати об`єкти права комунальної власності у постійне або тимчасове користування юридичним та фізичним особам, здавати їх в оренду, продавати і купувати, використовувати як заставу, вирішувати питання їхнього відчуження, визначати в угодах та договорах умови використання та фінансування об`єктів, що приватизуються та передаються у користування і оренду. Право комунальної власності територіальної громади захищається законом на рівних умовах з правами власності інших суб`єктів. Об`єкти права комунальної власності не можуть бути вилучені у територіальних громад і передані іншим суб`єктам права власності без згоди безпосередньо територіальної громади або відповідного рішення ради чи уповноваженого нею органу, за винятком випадків, передбачених законом.

Таким чином, виключні правомочності щодо володіння, користування та розпорядження об`єктами права комунальної власності належать органу місцевого самоврядування, яким у спірних правовідносинах є Дніпровська міська рада.

Статтею 6 Конституції України передбачено, що органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною першою статті 143 Конституції України територіальні громади села, селища, міста безпосередньо або через утворені ними органи місцевого самоврядування управляють майном, що є в комунальній власності.

Дніпровська міська рада, як представницький орган територіальної громади міста Дніпра, якій ця громада делегувала повноваження щодо здійснення права власності від її імені та в її інтересах, повинна діяти виключно у спосіб та у межах повноважень, передбачених законом, а відтак воля територіальної громади як власника об`єкта права комунальної власності може виражатися лише в таких діях органу місцевого самоврядування, які відповідають вимогам закону та інтересам територіальної громади.

За змістом статті 12 ЗК України до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить, зокрема, розпорядження землями територіальних громад.

Відповідно до статті 19 ЗК України землі України за основним цільовим призначенням поділяються, зокрема, на землі рекреаційного призначення, землі водного фонду.

Відповідно до частини першої, другої статті 83 ЗК України землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст, є комунальною власністю. У комунальній власності перебувають: усі землі в межах населених пунктів, крім земельних ділянок приватної та державної власності; земельні ділянки, на яких розташовані будівлі, споруди, інші об`єкти нерухомого майна комунальної власності незалежно від місця їх розташування.

Згідно до частини другої статті 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави (частина перша статті 373 ЦК України). Елементом особливої правової охорони землі є норма частини статті 14 Конституції України про те, що право власності на землю набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону; право власності на землю гарантується Конституцією України (частина друга статті 373 ЦК України).

У зв`язку з чим висновки суду першої інстанції про те, що права Дніпровської міської ради не порушені, оскільки вони не надали документів стосовно того, що спірна земельна ділянка є комунальною власністю та вони є власником земельної ділянки, не ґрунтуються на законі.

Щодо позовних вимог до ОСОБА_3 , який помер. Відповідно до частини четвертої статті 25 ЦК України цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті.

Вирішуючи позовні вимоги Дніпровської міської ради до ОСОБА_2 , як правонаступника померлого ОСОБА_3 про визнання недійсними договорів купівлі-продажу та скасування записів про державну реєстрацію права власності колегія суддів приходить до наступних висновків.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо померла фізична особа, яка була однією із сторін у справі, якщо спірні правовідносини не допускають правонаступництва (пункту 7 частини першої статті 255 ЦПК України ).

З аналізу пункту 7 частини першої статті 255 ЦПК України вбачається, що правонаступників у справу можна залучити тільки у випадку, коли смерть особи сталася вже після набуття нею статусу сторони у справі, тобто після відкриття провадження у справі.

При цьому норма статті 255 чинного ЦПК України є імперативною. Тобто за наявності підстав, визначених пунктами 1-8 частини першої статті 255 ЦПК України незалежно від кількості процесуальних дій, які були вчинені судами та учасниками судового процесу під час розгляду справи, суд зобов`язаний закрити провадження у справі. На такі дії суду не впливає те, що у справі беруть участь відповідачі-спадкоємці, які на час розгляду справи мають цивільну процесуальну правосуб`єктність і не заявляли клопотання про закриття провадження у справі.

Такий висновок відповідає правовій позиції, викладеній у постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 20 червня 2019 року справі №185/998/16-ц, провадження №61-33766сво18.

Вказаний висновок також узгоджується з принципом правової визначеності, на якому неодноразово наголошував у своїй практиці Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ).

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним й безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

ЄСПЛ зауважує, що процесуальні норми призначені забезпечити належне відправлення правосуддя та дотримання принципу правової визначеності, а також про те, що сторони повинні мати право очікувати, що ці норми застосовуються. Принцип правової визначеності застосовується не лише щодо сторін, але й щодо національних судів (DIYA 97 v. UKRAINE, №19164/04, § 47, ЄСПЛ, від 21 жовтня 2010 року).

Дніпровська міська рада звернулося з позовом до померлої особи, правоздатність якої на час пред`явлення позову припинилась.

Суд першої інстанції на зазначені вище положення закону уваги не звернув.

Ураховуючи викладене, судове рішення у частині вирішення позовних вимог Дніпровської міської ради до ОСОБА_2 , як правонаступника померлого ОСОБА_3 про визнання недійсними договорів купівлі-продажу та скасування записів про державну реєстрацію права власності підлягає скасуванню із закриттям провадження у справі, оскільки ще до пред`явлення Дніпровською міською радою позову ОСОБА_3 помер, тому, відповідно до вищевказаних положень закону, незалежно від кількості процесуальних дій, які були вчинені судами та учасниками судового процесу під час розгляду справи, суд зобов`язаний закрити провадження у справі. На такі дії суду не впливає те, що у справі бере участь відповідач-спадкоємець, яка на час розгляду справи має цивільну процесуальну правосуб`єктність.

При цьому колегією суддів установлено, що провадження у справі відкрито до померлого ОСОБА_3 (т.1 а.с.21-22), а провадження у справі до його спадкоємця не відкривалось.

Крім того, зміна Дніпровською міською радою позовних вимог до спадкоємця ОСОБА_3 є по суті відмовою від позову до ОСОБА_3 , оскільки одночасно змінено і предмет і підставу позову та заявлено нові вимоги, що в одному судовому провадженні є недопустимим.

У статті 41 Конституції України закріплено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.

Власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном (стаття 317 ЦК України).

Статтею 319 ЦК України визначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів, і вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (стаття 328 ЦК України).

Аналіз норм ЦК України свідчить, що право власності це сукупність правових норм, які регулюють відносини, пов`язані з володінням, користуванням і розпорядженням власником належним йому майном на свій розсуд і в своїх інтересах, усунення третіх осіб від протиправного втручання у сферу його володіння цим майном, а також обов`язки власника не порушувати прав та законних інтересів інших осіб. Можливість виникнення права власності за рішенням суду передбачена лише у статтях 335 та 376 ЦК України. В інших випадках право власності набувається з інших не заборонених законом підстав, зокрема з правочинів (частина перша статті 328 цього Кодексу).

За правилами статті 392 ЦК України, в якій ідеться про визнання права власності, на підставі рішення суду не породжується, а підтверджується наявне в позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, у тому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне в позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності.

За загальним правилом, закріпленим у частині другій статті 373 ЦК України, особа, яка здійснила самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

Статтею 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Із офіційним визнанням державою права власності пов`язується можливість матеріального об`єкта (майна) перебувати в цивільному обороті та судового захисту права власності на нього.

Отже, законодавець визначив, що до інших правових наслідків, окрім офіційного визнання і підтвердження державою відповідних юридичних фактів, встановлюючи презумпцію правильності зареєстрованих відомостей з реєстру для третіх осіб, застосування норм Закону «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» не призводить. Державна реєстрація права власності на нерухоме майно є одним з юридичних фактів у юридичному складі, необхідному для виникнення права власності, а самостійного значення щодо підстав виникнення права власності не має.

Таким чином, системний аналіз наведених положень законодавчих актів дає підстави вважати, що державна реєстрація визначає лише момент, після якого виникає право власності, за наявності інших юридичних фактів, передбачених законом як необхідних для виникнення права власності.

При цьому формулювання статті 376 ЦК України виключає можливість існування інших способів легітимізації самочинного будівництва та набуття права власності на таке нерухоме майно, ніж ті, що встановлені цією статтею.

Тож реєстрація права власності на самочинне будівництво за особою, що здійснила самочинне будівництво, у силу наведених вище положень законодавства та приписів частини другої статті 376 ЦК України, не змінює правовий режим такого будівництва як самочинного з метою застосування, зокрема, положень частини четвертої цієї статті.

Зважаючи на те, що право власності ОСОБА_1 на магазин продовольчих товарів, що розташований в АДРЕСА_1 та складається з літ.А-1: 1- торговельний зал, площею 40,0 кв.м, було визнано заочним рішенням Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 08 квітня 2016 року, без введення в експлуатацію, а вказане рішення в подальшому скасовано. Та беручи до уваги те, що відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкту нерухомого майна, 30 квітня 2016 року за ОСОБА_1 було зареєстровано право власності на магазин непродовольчих товарів літ.А-1, загальною площею 40 кв.м, підстава виникнення права власності: рішення суду №202/4280/15-ц, пров. №2/0202/157/2016 (яке скасоване), виданий 08 квітня 2016 року, видавник: Індустріальний районний суд м.Дніпропетровська (т.1 а.с.12-13). Позовні вимоги Дніпровської міської ради в частині припинення права власності ОСОБА_1 на об`єкт нерухомого майна, розташованого в АДРЕСА_1 , який складається з магазину продовольчих товарів, літ.А-1, площею 40,0 кв.м та скасування запису про державну реєстрацію права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за ОСОБА_1 номер запису про право власності: 14446092 від 30 квітня 2016 року, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 01, підлягають до задоволення.

Позовні вимоги Дніпровської міської ради в частині зобов`язання ОСОБА_1 повернути земельну ділянку загальною площею 40,0 кв.м, розташовану в АДРЕСА_1 , привівши її у придатний для використання стан шляхом знесення самочинно побудованого нерухомого майна, яке складається з магазину продовольчих товарів, літ.А-1, площею 40,0 кв.м, до задоволення не підлягають у зв`язку з наступним.

Згідно зі статтею 212 ЗК України самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власникам землі або землекористувачам без відшкодування затрат, понесених за час незаконного користування ними. Приведення земельних ділянок у придатний для використання стан, включаючи знесення будинків, будівель і споруд, здійснюється за рахунок громадян або юридичних осіб, які самовільно зайняли земельні ділянки. Повернення самовільно зайнятих земельних ділянок провадиться за рішенням суду.

Подібні висновки висловлені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 07 квітня 2020 року у справі №916/2791/13, у постанові Верховного Суду від 20 жовтня 2020 року у справі №569/21350/18.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Дніпровська міська рада у позові зазначала, що самовільно зайнята спірна земельна ділянка, на якій розташований об`єкт самочинного будівництва, підлягає приведенню у придатний для використання стан шляхом знесення об`єкту самочинного будівництва особою, яка його здійснила.

В той же час позивачем не надано доказів стосовно того, що саме ОСОБА_1 було вчинено самочинне будівництво, не надано суду жодних актів обстеження земельної ділянки, акту перевірки дотримання вимог земельного законодавства, який складено працівником відділу контролю за використання земель управляння земельних відносин, коли саме було виявлено порушення земельного законодавства, графічних матеріалів, висновків землевпорядної чи будівельно-технічної експертизи, які вказували б на конкретну земельну ділянку на якій розташоване майно та характеристики будівлі, яку позивач вимагає знести.

Інша частина позовних вимог Дніпровської міської ради до ОСОБА_1 , а саме: визнання недійсним договору купівлі-продажу 1/2 частини нерухомого майна від 23 травня 2016, серія та номер: 1024, посвідчений ПН ДМНО Кокосадзе Л.В. (номер запису про право власності: 14693906), що був укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 ; визнання недійсним договору купівлі-продажу 1/2 частини нерухомого майна від 24 травня 2016 року, серія та номер: 1027, посвідчений ПН ДМНО Кокосадзе Л.В. (номер запису про право власності: 14747575), що був укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 ; припинення права власності на об`єкт нерухомого майна, розташований в АДРЕСА_1 , який складається з магазину продовольчих товарів, літ.А-1, площею 40,0 кв.м та скасування записів про державну реєстрацію права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за: ОСОБА_3 , номер запису про право власності: 14693906 від 23 травня 2016 року, серія та номер: 1024, посвідчений ПН ДМНО Кокосадзе Л.В.; ОСОБА_3 , номер запису про право власності: 14747575 від 24 травня 2016 року, серія та номер: 1027, посвідчений ПН ДМНО Кокосадзе Л.В., не може бути вирішена, оскільки вони пов`язані з вимогами до померлого ОСОБА_3 .

На основі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень, підтверджених доказами, перевірених в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, колегія суддів приймає частково до уваги доводи апеляційної скарги та приходить до висновку про її часткове задоволення та скасування рішення з закриттям провадження у частині позовних вимог до ОСОБА_2 , треті особи - Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, ПН ДМНО Кокосадзе Л.В., про визнання недійсними договорів купівлі-продажу та скасування записів про державну реєстрацію права власності та з ухваленням нового рішення в іншій частині.

Керуючись ст.ст.367,374,376,377,381-383 ЦПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу Дніпровської міської ради задовольнити частково.

Рішення Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 27 квітня 2021 року в частині позовних вимог Дніпровської міської ради до ОСОБА_2 , треті особи - Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Кокосадзе Лілія Вячеславівна, про визнання недійсними договорів купівлі-продажу та скасування записів про державну реєстрацію права власності скасувати і провадженні у справі в цій частині закрити.

Рішення Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 27 квітня 2021 року в частині позовних вимог Дніпровської міської ради до ОСОБА_1 , треті особи - Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Кокосадзе Лілія Вячеславівна, про звільнення самовільно зайнятої ділянки шляхом знесення будівлі, скасування записів про державну реєстрацію права власності скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов Дніпровської міської ради до ОСОБА_1 , треті особи - Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Кокосадзе Лілія Вячеславівна, про звільнення самовільно зайнятої ділянки шляхом знесення будівлі, скасування записів про державну реєстрацію права власності задовольнити частково.

Припинити право власності на об`єкт нерухомого майна, розташованого в АДРЕСА_1 , який складається з магазину продовольчих товарів, літ.А-1, площею 40,0 кв.м та скасувати записи про державну реєстрацію права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ), номер запису про право власності: 14446092 від 30 квітня 2016 року, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 01, посвідченого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Кокосадзе Л.В.

В іншій частині позову Дніпровської міської ради до ОСОБА_1 відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий: Демченко Е.Л.

Судді: Куценко Т.Р.

Макаров М.О.