Провадження №22-ц/824/8438/2021
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 листопада 2021 року місто Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Журби С.О.,

суддів Писаної Т.О., Приходька К.П.,

за участю секретаря Сас Ю.В.,

розглянувши справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 04 лютого 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до компанії «Сільверуід Лімітед» («Silverweed Limited»), закритого акціонерного товариства «Центрбудінвест», товариства з обмеженою відповідальністю (КУА) «КРУАР», треті особи: товариство з обмеженою відповідальністю «Пірс», товариство з обмеженою відповідальністю «Фірма «Сердолік» про визнання недійсними договорів,

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2019 року позивач звернулась до суду з позовом про визнання недійсними договорів.

В обґрунтування позову зазначила, що позивачу на праві власності належить квартира, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 29.12.2012 року, який посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Клонцак С.П. Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва у справі №761/36872/14-ц витребувано вищезазначену квартиру у позивача на користь компанії «Сільверуід Лімітед». Рішення оскаржено в апеляційному порядку, проте провадження по апеляційній скарзі зупинено. Як зазначає позивач, оспорюванні договори є недійсними, оскільки були підписані з метою введення в оману третіх осіб щодо фактичних обставин правочинів та дійсних намірів їх учасників, зокрема ПАТ «Комерційний банк «Надра». При цьому всі сторони оспорюваних правочинів свідомо не мали наміру виконувати своїх зобов`язань, що виходять з договорів, оскільки вони були укладені сторонами з метою приховування своїх справжніх намірів, а саме: недопущення негативних наслідків для ЗАТ «Центрбудінвест» при нездійсненні розрахунків з ПАТ КБ «Надра» по кредитному договору №23/5/2004/840-К/102 від 08.07.2004 року, не допущення потрапляння квартир до ліквідаційної маси при здійсненні процедури банкрутства ЗАТ «Центрбудінвест» та оформлення частини нерухомості на третіх осіб, у тому числі і компанії «Сільверуід Лімітед». Також позивач зазначає, що оскаржувані договори є фіктивними на підставі ст. 234 ЦК України. У зв`язку з вищевикладеним просила суд визнати недійсним договір №202Б-1-3D9 від 27.08.2007 року, укладений між Компанією «Сільверуід Лімітед» та Товариством з обмеженою відповідальністю (КУА) «КРУАР», що діяло від свого імені та в інтересах пайового фонду ПВІФ ЗТ «Центр-Інвест»; визнати недійсним договір №103/1-3D9 про резервування об`єкту нерухомості та порядок погашення облігацій від 28.08.2007 року, укладений між компанією «Сільверуід Лімітед» та закритим акціонерним товариством «Центрбудінвест».

Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 04 лютого 2021 року в задоволенні вищезазначеного позову відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, позивач направила апеляційну скаргу, в якій зазначила, що оскаржуване рішення вважає незаконним та таким, що ухвалене з порушенням норм процесуального права та з неправильним застосуванням норм матеріального права. Вказує на те, що висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи та є помилковими. У зв`язку з цим апелянт просить апеляційний суд рішення суду першої інстанції скасувати та постановити нове судове рішення про задоволення позову.

08.06.2021 року відповідач компанія «Сільверуід Лімітед» («Silverweed Limited») направила відзив на апеляційну скаргу вважаючи доводи апеляційної скарги безпідставними, а рішення суду - законним і обґрунтованим. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

Згідно вимог ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими (за умови дотримання відповідної процедури та наявності передбачених законом підстав) доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Положеннями ст. 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів прийшла до висновку, що підстави для зміни чи скасування оскаржуваного рішення відсутні.

Під час розгляду справи судом встановлено, що на підставі договору купівлі-продажу квартири від 29.12.2012 року ОСОБА_1 набула право власності на квартиру АДРЕСА_2 . Право власності ОСОБА_1 16.01.2013 року було зареєстроване в Державному реєстрі прав на нерухоме майно.

27.08.2007 року між ТОВ «КУА «Круар», яке діяло від свого імені та за рахунок ПВІФ «Центр-інвест» НЗ в особі ТОВ фірма «Сердолік» (продавець) та Компанією «Сільверуід Лімітед» («Silverweed Limited») (покупець) був укладений Договір №202Б-1-3D9, за умовами якого продавець зобов`язується передати, а покупець зобов`язується прийняти та сплатити вартість Лоту облігацій в кількості 6 260,00 штук, номінальною вартістю 461 549,80 грн. При погашенні Лоту облігацій, придбаного покупцем відповідно до умов цього договору, останній має право отримати у власність визначений цим договором об`єкт нерухомості - квартиру в АДРЕСА_3 , 1-3D9 загальною проектною площею 62,6 кв.м.

Компанія «Сільверуід Лімітед» («Silverweed Limited») сплатила в три етапи кошти: платіжними дорученнями від 28.08.2007 року сплачено 138 464,94 грн., від 19.02.2008 року сплачено 230 774,90 грн. та від 04.06.2008 року 92 309,96 грн.

Довідкою від 10.06.2009 року ТОВ «Компанія з управління активами КРУАР» підтвердила, що станом на 10.06.2009 року компанією «Сільверуід Лімітед» («Silverweed Limited») за договором купівлі-продажу №202Б-1-3D9 від 27.08.2007 року сплачено 461549,80 грн. (100% лоту).

28.08.2007 року між закритим акціонерним товариством «Центрбудінвест» (Забудовник) та компанією «Сільверуід Лімітед» («Silverweed Limited») (інвестор) був укладений договір №103/1-3D9 про резервування об`єкту нерухомості та порядок погашення облігацій. За умовами вказаного договору було визначено порядок резервування забудовником за інвестором об`єкту нерухомості, погашення Лоту облігацій і передачі об`єкту нерухомості інвестору, а також виконання сторонами інших обов`язків, які передбачені договором з урахуванням умов проспекту емісії.

На виконання умов вказаного договору, а саме п.3.1, 3.4, між сторонами 05.05.2009 року був підписаний акт №1/253К про пред`явлення цінних паперів до погашення; акт №2/253К приймання-передачі об`єкта нерухомості та акт №1/204.

На підставі зазначених документів, на підставі наказу Головного управління житлового забезпечення Виконавчого органу Київської міської ради (Київська міська держана адміністрація) 01.09.2009 року компанії «Сільверуід Лімітед» («Silverweed Limited») було видано свідоцтво про право власності, яке посвідчувало, що квартира АДРЕСА_4 складається з однієї кімнати, жилою площею 18,10 кв.м., загальною площею 62,40 кв.м., дійсно належить компанії «Сільверуід Лімітед» («Silverweed Limited») на праві приватної власності. Право власності 03.09.2009 року було зареєстровано в КП Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності.

Відмовляючи у задоволені позову, суд першої інстанції прийшов до висновку, що позивачем не було доведено своїх посилань щодо фіктивності оскаржуваного правочину, з чим в повній мірі погоджується і колегія суддів апеляційного суду.

Ст. 12 ЦПК України встановлено принцип змагальності сторін в цивільному процесі, який полягає в тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, прямо встановлених Законом. При цьому сторона самостійно несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Обов`язок доведення своєї позиції за допомогою належних та допустимих доказів міститься і в ст. 81 ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За таких умов суд може приймати та покладати в основу рішення по справі лише ті обставини, які були доведені сторонами. При цьому сторона сама визначає обсяг та достатність доказів, що надає до суду, а витребування таких доказів судом самостійно без наявності передбачених законом підстав у чітко визначених випадках було б порушення принципу змагальності сторін в судовому процесі, що є неприпустимим.

У пункті 24 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 6 листопада 2009 року №9 судам роз`яснено, що для визнання правочину фіктивним необхідно встановити наявність умислу всіх сторін правочину. Судам необхідно враховувати, що саме по собі невиконання правочину сторонами не означає, що укладено фіктивний правочин. Якщо сторонами не вчинено будь-яких дій на виконання такого правочину, суд ухвалює рішення про визнання правочину недійсним без застосування будь-яких наслідків. У разі якщо на виконання правочину було передано майно, такий правочин не може бути кваліфікований як фіктивний.

Отже, фіктивний правочин характеризується тим, що сторони вчиняють такий правочин лише для виду, знаючи заздалегідь, що він не буде виконаним; вчиняючи фіктивний правочин, сторони мають інші цілі, ніж ті, що передбачені правочином. Фіктивним може бути визнаний будь-який правочин, якщо він не має на меті встановлення правових наслідків.

Позивач, який звертається до суду з позовом про визнання правочину фіктивним, повинен довести суду відсутність в учасників правочину наміру створити юридичні наслідки. Ознака вчинення правочину лише для виду повинна бути властива діям обох сторін. Якщо одна сторона діяла лише для виду, а інша - намагалася досягти правового результату, такий правочин не може бути фіктивним.

Такої ж правової позиції дійшов і Верховний Суд України у постановах від 21 січня 2015 року у справі №6-197цс14 та у постанові від 19 жовтня 2016 року у справі №6-1873цс16.

За таких умов, сторона має надати докази, які б без заперечень доводили існування вищевказаних підстав для визнання правочину фіктивним. В даному випадку такі докази надані не були, фактично твердження апелянта по своїй суті є припущеннями, якими не може обґрунтовуватися рішення суду у справі.

Враховуючи зазначене вище, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку щодо не доведення позивачем своїх позовних вимог.

Окрім наведеного, колегія суддів звертає увагу також і на наступне:

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

У п. 5 Постанови Пленуму ВСУ від 06.11.2009 № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» зазначено, що «відповідно до статей 215 та 216 ЦК України суди розглядають справи за позовами: про визнання оспорюваного правочину недійсним і застосування наслідків його недійсності, про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину.

Відповідно до статей 215 та 216 ЦК вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину.

В якості обґрунтування фіктивності правочину, апелянт зазначає про те, що його, з її точки зору було укладено задля уникнення відповідальності ЗАТ «Центрбудінвест» перед ПАТ КБ «Надра».

За таких умов, вказане обґрунтування могло б обумовлювати порушення прав або ж банківської установи, або ж її правонаступників. В той же час, яким чином вказані обставини порушують права позивача, який не є жодною з вищезазначених осіб, матеріали справи не місять. В свою чергу наведене додатково обґрунтовує відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Зважаючи на вищевикладене, колегія вважає, що апелянтом не було належним чином доведено своїх апеляційних вимог, відтак підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції відсутні.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За результатами розгляду справи колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку про те, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дав належну оцінку зібраним доказам, вірно послався на закон, що регулює спірні правовідносини, відтак дійшов законної та обґрунтованої позиції при вирішенні справи. Доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження при розгляді справи апеляційним судом. За таких умов підстави для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції при апеляційному розгляді відсутні.

Керуючись ст.ст. 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 04 лютого 2021 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий С.О. Журба

Судді Т.О. Писана

К.П. Приходько