Справа №333/5159/20
Провадження №2/333/482/21
РІШЕННЯ

Іменем України

24 листопада 2021 року м. Запоріжжя

Комунарський районний суд м. Запоріжжя у складі головуючого судді Піха Ю.Р., за участю секретаря судового засідання Панченко К.О., представника позивача ОСОБА_1 , розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Запоріжжі цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа ОСОБА_4 про визнання права власності на нерухоме майно, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду з вказаним позовом, зазначивши, що позивачем на товарній біржі «Строй-Інвсет» було укладено з продавцем ОСОБА_5 договір купівлі-продажу житлового будинку АДРЕСА_1 , який складається з трьох кімнат житловою площею 40,6 кв.м, загальною площею 60,7 кв.м. Договір був зареєстрований на біржі в той же день за № 310/1489.

На даний час біржа припинила своє існування.

Продавець ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Право власності на ОСОБА_2 було зареєстровано в ЗМБТІ за реєстровим номером 144/21619, інвентарний номер 290596. 27.03.2018 року право власності на нерухоме майно було зареєстровано за ОСОБА_2 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрації права власності, про що свідчить Витяг з Державного реєстру № 119255983 від 02.04.2018 р. Вказані реєстрації права власності на даний час ніким не оспорені, та не скасовані. Згідно Звіту про оцінку майна Висновку про вартість об?єкту оцінки ринкова вартість вказаного житлового будинку станом на 03.09.2019 року складає 408 000 грн. Вказаний правочин купівлі-продажу був вчинений під час перебування позивачки в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_6 .

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_6 помер. Спадкоємцями, які звернулися з заявами про видачу свідоцтва про право на спадщину є позивач ОСОБА_2 , та її син ОСОБА_3 . З отриманої спадкової справи вбачається, що ОСОБА_3 отримав у спадщину за заповітом батька - спадкодавця 49/100 житлового будинку АДРЕСА_2 . На це майно 17.06.2021 року йому видано свідоцтвом про право на спадщину за заповітом. В отриманні свідоцтва про право на спадщину на інше майно житловий будинок АДРЕСА_1 обом спадкоємцям було відмовлено у зв?язку з ненаданням нотаріусу документів, які б підтверджували право власності на це нерухоме майно.

На підставі викладеного позивач просила ухвалити рішення, яким визнати за нею право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 , який складається з трьох кімнат житловою площею 40,6 кв.м., загальною площею 60,7 кв.м., придбаний 13.03.1998 року на товарній біржі «Строй-Інвест» та зареєстрований на біржі за № 310/1489.

Підстава відмови - житловий будинок був придбаний за договором купівлі-продажу на біржі. Виходячи з вимог законодавства, що діяло на час укладення зазначеного договору, такий договір підлягав обов?язковому нотаріальному посвідченню. А тому наданий договір , що не посвідчений нотаріально, є недійсним на підставі ст.227 ЦК УРСР.

В судовому засіданні представник позивача, яка діє на підставі довіреності ОСОБА_1 позов підтримала.

Відповідач ОСОБА_3 до судового засідання не з?явився, надіслав до суду відзив на позовну заяву в якій вказав, що позовні вимоги визнає в повному обсязі.

Третя особа приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Банковська Ю.В. до судового засідання не з?явилась, про час та місце слухання справи була повідомлена своєчасно та належним чином, про причину неявки суду не повідомила.

Установлені фактичні обставини справи і зміст правовідносин, що виникли між сторонами, з посиланням на докази і застосовані правові норми

У свою чергу, суд, дослідивши надані докази, оцінивши їх з точки зору належності, допустимості і достовірності, а також достатності та взаємозв`язку, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному та безпосередньому дослідженні доказів, керуючись законом, виходив із такого.

Зокрема, суд установив:

13.03.1998 року ОСОБА_5 , як продавець,та ОСОБА_2 , як покупець уклали договір купівлі-продажу, за умовами якого продавець продав, а покупець купив житлового будинку АДРЕСА_1 , який складається з трьох кімнат житловою площею 40,6 кв.м, загальною площею 60,7 кв.м.

Договір посвідчено Товарною біржею «Строй-Інвест» 13.03.1998 року, реєстраційний номер № 310/1489.

Згідно реєстраційного напису, що міститься на договорі, житловий будинок зареєстрований БТІ за ОСОБА_2 - 16 березня 1998 року (реєстр №144).

Вказаний правочин купівлі-продажу був вчинений під час перебування позивачки в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_6 .

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_6 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 від 16.04.2018 року.

Спадкоємцями, які звернулися з заявами про видачу свідоцтва про право на спадщину є позивач ОСОБА_2 , та її син ОСОБА_3 . З отриманої спадкової справи вбачається, що ОСОБА_3 отримав у спадщину за заповітом батька - спадкодавця 49/100 житлового будинку АДРЕСА_2 . На це майно 17.06.2021 року йому видано свідоцтвом про право на спадщину за заповітом.

Згідно Постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 11.10.2019 року № 667/02-31, винесену приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Банковською Ю.В., ОСОБА_3 було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, а саме на житловий будинок АДРЕСА_1 , через ненадання документів, які б підтверджували право власності на це нерухоме майно.

Тож, при вирішенні спору, з огляду на правовідносини, що виникли між сторонами, судом застосовані наступні правові норми.

Згідно ст.55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Відповідно до ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Пунктом 2 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» № 9 від 06.11.2009р. регламентовано, що відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину.

Вказаний договір купівлі-продажу був вчинений у 13.03.1998 року, тобто під час дії ЦК УРСР 1963 року, який на той час регулював правочин купівлі-продажу майна.

Відповідно дост.15 ЗУ «Про товарну біржу»: біржовою операцією визнається угоді, якщо вона являє собою купівлю-продаж, поставку та обмін товарів, допущених до обігу на товарній біржі; якщо її учасниками є члени біржі; якщо вона подана до реєстрації та зареєстрована на біржі не пізніше наступного за здійсненням угоди дня. Угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. Угода вважається укладенню з моменту її реєстрації на біржі.

При цьому чіткої регламентації механізму допуску товарів до обігу на товарній біржі на той час не існувало. Необхідні зміни до ст. 15 Закону України "Про товарну біржу", що дозволяли відмежувати об`єкти нерухомості від біржових операцій були внесені лише у 2003 році.

У редакції, що діяла на час укладення договору купівлі-продажу спірної квартири, в самому Законі України"Протоварну біржу" не передбачалися правові наслідки у вигляді недійсності договору, укладеного та зареєстрованого на біржі, у разі порушення вимог, встановлених ст.15цього закону до біржової операції, як щодо допуску товарів до обігу на біржі, так і щодо прийняття у члени біржі.

За змістом статей 128, 153 ЦК УРСР (1963 року) право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором. Договір вважається укладеним, коли між сторонами в потрібній у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах. Істотними є ті умови договору, які визнані такими за законом або необхідні для договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою однієї зі сторін повинно бути досягнуто згоди.

Відповідно до статті 224 ЦК УРСР (1963 року) за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму.

Статтею 227 ЦК УРСР передбачалася обов`язкова нотаріальна форма договору купівлі-продажу житлового будинку (квартири) і його реєстрація органами місцевого самоврядування.

Згідно зі статтею 15 Закону України «Про товарну біржу» не підлягали нотаріальному посвідченню угоди, які зареєстровані на біржі, якщо вони являють собою купівлю-продаж, поставку та обмін товарів, допущених до обігу на товарній біржі.

Частиною 2 ст.47 ЦК УРСР (1963 р.) передбачено, що у разі, якщо одна із сторін повністю або частково виконала угоду, яка потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, що виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається.

Відповідно до ст.209 ЦК України, правочин, який вчинений у письмовій формі, підлягає нотаріальному посвідченню лише у випадках, встановлених законом або домовленістю сторін.

Відповідно з ч.1 ст.655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Статтею 650 ЦК України визначено, що особливості укладення договорів на біржах встановлюються відповідними актами цивільного законодавства.

Відповідно до ч.4 ст.656 ЦК України до договору купівлі-продажу на біржах, конкурсах, аукціонах, (публічних торгах), договору купівлі-продажу валютних цінностей і цінних паперів застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено законом про ці види договорів купівлі-продажу або не випливає з їхньої суті.

Договори, зареєстровані на біржі, не прирівнюються до нотаріально посвідчених, в зв`язку з чим необхідно дотримуватися законодавчо встановленої форми угод про відчуження нерухомого майна незалежно від місця, де ці угоди укладаються.

Таким чином, договори щодо придбання на біржових торгах об`єктів нерухомого майна вимагають оформлення в письмовій формі та підлягають нотаріальному посвідченню.

В силу ст. 220 ЦК України, у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним.

В даному випадку право власності виникло на підставі договору купівлі-продажу, який проведено у якості біржової операції між продавцем ОСОБА_5 та покупцем ОСОБА_2 .

Реєстрація на Біржі нерухомості права власності на квартиру на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого біржею, а не нотаріусом, на той момент не суперечила чинному законодавству. Інструкція «Про порядок Державної реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна, які перебувають у власності юридичних і фізичних осіб» передбачала підставу для державної реєстрації - договорів купівлі-продажу і міни, зареєстровані біржею.

З огляду на викладене, оскільки сторони домовилися щодо всіх істотних умов договору купівлі-продажу та така домовленість підтверджується письмовими доказами, повністю виконали умови угоди, яку не було нотаріально засвідчено з посиланням на ст. 15 Закону України "Про товарну біржу", є підстави для визнання договору купівлі-продажу № 185-2 від 08.08.1997, оформленого на товарній біржі «Українська біржа нерухомості», дійсним.

Відповідно до абз. 3 та 4п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», при розгляді таких справ суди повинні з`ясувати, чи підлягає правочин обов`язковому нотаріальному посвідченню, чому він не був нотаріально посвідчений, чи дійсно сторона ухилилася від його посвідчення та чи втрачена така можливість, а також чи немає інших підстав нікчемності правочину.

Відповідно до ч. 2. ст.3 Закону України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових правна нерухоме майно та їх обтяжень» в редакції, що діє на теперішній час, права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Відповідно до ч. 2.ст.3 Закону України від 01липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових правна нерухоме майно та їх обтяжень» в редакції, що діє на теперішній час, речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 01.01.2013 року, визнаються дійсними, якщо реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення або на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації.

З огляду на вищевикладене, вбачається, що позивач, повністю виконала умови договору купівлі-продажу, сплатила за придбане майно, вселилася в нього, договір відповідно до частини 2статті 227 ЦК УРСР був зареєстрований в БТІ у передбаченому законом порядку, угода купівлі-продажу з підстав недотримання нотаріальної форми судом не визнавалася недійсною, сторонами досягнуто згоди зі всіх його істотних умов, відповідач позовні вимоги визнав, таким чином ОСОБА_2 набула право власності на будинок і правомірно володіє ним до теперішнього часу, тому, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог та наявність підстав для їх задоволення.

З цих мотивів, керуючи ст.ст. ст.ст. 258, 259, 263 - 265, 268, 273 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву задовольнити в повному обсязі.

Визнати за ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 , який складається з трьох кімнат житловою площею 40,6 кв.м., загальною площею 60,7 кв.м., придбаний 13.03.1998 року на товарній біржі «Строй-Інвест» та зареєстрований на біржі за № 310/1489.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня його проголошення до Запорізького апеляційного суду через Комунарський районний суд м. Запоріжжя. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Повний текст рішення виготовлено 24 листопада 2021 року.

Головуючий суддя Ю.Р. Піх