Справа №399/556/21
Провадження №2/399/276/2021
08 листопада 2021 року селище Онуфріївка
Онуфріївський районний суд Кіровоградської області в складі: головуючого судді Лях М.М., за участю секретаря судових засідань Марченко М.Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні в селищі Онуфріївка в залі суду за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та інтересах малолітньої доньки ОСОБА_2 , до Товариства з додатковою відповідальністю «Міжнародна страхова компанія» про відшкодування шкоди, заподіяної смертю фізичної особи,
До Онуфріївського районного суду Кіровоградської області з позовом звернулась ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та інтересах малолітньої доньки ОСОБА_2 , до відповідача ТДВ «Міжнародна страхова компанія», в якому просить стягнути з відповідача 154311, 09 грн. страхового відшкодування, як грошову компенсацію за шкоду, спричинену втратою годувальника, що належить малолітній дочці загиблого ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
В обґрунтування позову зазначила, що 19 квітня 2020 року по вул. Сухомлинського в смт Павлиш Онуфріївського району Кіровоградської області відбулась ДТП за участю автомобілів «Даф», д.н.з. НОМЕР_1 та «ЗАЗ Таврія», д.н.з. НОМЕР_2 , водій якого виїхав на смугу зустрічного руху та допустив зіткнення. Внаслідок ДТП пасажир ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , від отриманих травм помер.
Станом на дату настання ДТП, відповідальність водія за спричинену шкоду майну, здоров`ю та/або життю третіх осіб, була застрахована у відповідача за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №165352597, який діяв на момент настання ДТП станом на 19.04.2020.
Проте, відповідно до ч. 5 ст. 1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.
В ході проведення розслідування страхового випадку відповідачем не здобуто, відповідно не надано їй жодних доказів, які б підтверджували той факт, що шкода спричинена внаслідок непереборної сили або внаслідок умислу потерпілого. Також, підтвердженням того, що шкода не заподіяна внаслідок непереборної сили чи умислу потерпілого є той факт, що кримінальне провадження розслідується за ст. 286 КК України, як дорожньо-транспортна пригода, і жодних підстав для перекваліфікації немає.
В результаті вищевказаної ДТП та наслідків від нього, дочці загиблого, ОСОБА_2 , було завдано шкоди, у зв`язку з чим виникло право на відшкодування за рахунок відповідача.
Листом за вих. № 3993 від 10.09.2020 відповідач повідомив представника позивача ОСОБА_5 про те, що ТДВ "Міжнародна СК" визнає дану подію страховим випадком і визнає дану подію страховим випадком і визнає наступний розмір страхового відшкодування ОСОБА_2 - 184 197, 00 грн. Дана сума буде сплачена: у вересні 2020 року 21 131, 05 грн.; далі щомісячно по 1428, 81 грн. з жовтня 2020 року по лютий 2030 року; у березні 2030 року - 1428, 42 грн.
15.09.2020 року відповідачем було частково здійснено виплату страхового відшкодування, що належить ОСОБА_2 у розмірі 21 313, 05 грн. (з яких 14 169, 00 грн. - відшкодування моральної шкоди).
З 06.10.2020 по 08.04.2021 відповідачем було здійснено виплати страхового відшкодування, що належить ОСОБА_2 в загальній сумі 8 572, 86 грн. (по 1428, 81 в місяць).
Оскільки, такі дії ТДВ "Міжнародна СК" суперечать вимогам чинного законодавства України, позивачем прийнято рішення звернутися до суду за захистом своїх порушених прав та інтересів.
Ухвалою Онуфріївського районного суду Кіровоградської області від 09.09.2021 зазначену позовну заяву прийнято до розгляду, та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження.
Позивач та його представник адвокат Ієговська А.О. в судове засідання не з`явились, про день і час розгляду справи повідомлені належним чином. Подали до суду клопотання про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримують у повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечують.
Представник відповідача Товариства з додатковою відповідальністю «Міжнародна страхова компанія» в судове засідання не з`явився, повідомлений про дату, час та місце судового засідання у встановленому законом порядку, причини неявки суду не повідомив, заяви про розгляд справу за його відсутності не подавав.
Враховуючи, неявку всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось, що відповідає вимогам ч. 2 ст. 247 ЦПК України.
На підставі ст. 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення спору.
Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази в їх сукупності, приходить до наступних висновків.
Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 19 квітня 2020 року по вул. Сухомлинського в смт Павлиш Онуфріївського району Кіровоградської області відбулась ДТП за участю автомобілів «Даф», д.н.з. НОМЕР_1 та «ЗАЗ Таврія», д.н.з. НОМЕР_2 , водій якого виїхав на смугу зустрічного руху та допустив зіткнення. Внаслідок ДТП пасажир ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , від отриманих травм помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_3 , виданим Виконавчим комітетом Павлиської селищної ради Онуфріївського району Кіровоградської області /а.с. 17/.
На день смерті загиблий ОСОБА_3 перебував у шлюбі з ОСОБА_1 , яка є позивачем по справі, зареєстрованому 19 вересня 2015 року Виконавчим комітетом Павлиської селищної ради Онуфріївського району Кіровоградської області, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_4 , виданим 19.09.2015 /а.с. 21/.
В даному шлюбі ІНФОРМАЦІЯ_3 народилась дочка ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_5 , виданим виконавчим комітетом Павлиської селищної ради Онуфріївського району Кіровоградської області, батьком якої є загиблий ОСОБА_3 /а.с. 24/.
Станом на дату ДТП, тобто на 19.04.2020, відповідальність власника наземного транспортного засобу ЗАЗ-1102, д.н.з. НОМЕР_2 за спричинену шкоду майну, здоров`ю та/або життю третіх осіб, була застрахована у ТДВ «Міжнародна страхова компанія» за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 11.03.2020 згідно полісу ЕР-165352597 /а.с. 16/.
В результаті вищевказаної ДТП та наслідків від нього, батькам загиблого, його дружині та малолітній дочці, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , було завдано шкоди, у зв`язку з чим у них виникло право на відшкодування за рахунок відповідача ТДВ «Міжнародна страхова компанія».
05.06.2020 представником позивача ОСОБА_5 було направлено на адресу відповідача повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду разом з заявами про виплату страхового відшкодування та усіма необхідними документами /а.с. 26-31/.
З 06.10.2020 по 08.04.2021 відповідачем було здійснено виплати страхового відшкодування, що належить ОСОБА_2 в загальній сумі 8572,86 грн., тобто по 1428,81 в місяць.
Таким чином, позивачу не доплачено відповідачем належного страхового відшкодування позивачу у розмірі 154311, 09 грн.
Відповідно до ч. 5 ст. 1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоду було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.
В ході проведення розслідування страхового випадку відповідачем не здобуто, відповідно не надано їй жодних доказів, які б підтверджували той факт, що шкода спричинена внаслідок непереборної сили або внаслідок умислу потерпілого. Також, підтвердженням того, що шкода не заподіяна внаслідок непереборної сили чи умислу потерпілого є той факт, що кримінальне провадження розслідується за ст. 286 КК України, як дорожньо-транспортна пригода, і жодних підстав для перекваліфікації немає.
У частинах першій - третій статті 1200 ЦК України зазначено, що у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті. Шкода відшкодовується, зокрема, дитині - до досягнення нею вісімнадцяти років (учню, студенту - до закінчення навчання, але не більш як до досягнення ним двадцяти трьох років).
Шкода відшкодовується у розмірі середньомісячного заробітку (доходу) потерпілого з вирахуванням частки, яка припадала на нього самого та працездатних осіб, які перебували на його утриманні, але не мають права на відшкодування шкоди. До складу доходів потерпілого також включаються пенсія, суми, що належали йому за договором довічного утримання (догляду), та інші аналогічні виплати, які він одержував.
Особам, які втратили годувальника, шкода відшкодовується в повному обсязі без урахування пенсії, призначеної їм внаслідок втрати годувальника, та інших доходів.
Відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю потерпілого, здійснюється щомісячними платежами.
За наявності обставин, які мають істотне значення, та з урахуванням матеріального становища фізичної особи, яка завдала шкоди, сума відшкодування може бути виплачена одноразово, але не більш як за три роки наперед (стаття 1202 ЦК України).
Відповідно до частин першої та другої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію /передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.
З огляду на зазначені положення статті 509 та з урахуванням приписів статей 11, 22, 23, 599, 1166-1168 ЦК України факт завдання фізичній особі шкоди каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, якщо ця особа (потерпілий) не перебуває в договірних правовідносинах із особою, яка завдала шкоди, та/або якщо завдання такого роду шкоди не пов`язане з виконанням цими особами обов`язків за договором, породжує виникнення позадоговірного, деліктного зобов`язання. Воно виникає з факту завдання шкоди й припиняється належним виконанням у момент відшкодування потерпілому шкоди в повному обсязі особою, яка завдала шкоду. Сторонами деліктного зобов`язання класично виступають потерпілий (кредитор) і особа, яка завдала шкоди (боржник).
За правилами статей 1167, 1168 та 1200 ЦК України якщо деліктне зобов`язання виникло із факту смерті фізичної особи, кредиторами можуть бути чоловік (дружина), батьки (усиновлювачі), діти (усиновлені), особи, що проживали однією сім`ю з особою, яка померла. Зазначені особи як кредитори мають право вимагати від боржника відшкодування моральної шкоди, завданої смертю фізичної особи. Крім того, суб`єкти, визначені в пунктах 1-5 частини першої статті 1200 ЦК України, мають право на відшкодування шкоди, завданої смертю потерпілого, в розмірі, обчислюваному виходячи з середньомісячного заробітку (доходу) потерпілого.
За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина друга статті 1187 ЦК України).
Разом із тим правила регулювання деліктних зобов`язань передбачають відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, - якщо законом передбачено такий обов`язок.
Статтею 1 Закону України передбачено, що страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.
За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття 979 ЦК України).
Так, відповідно до статті 999 ІІК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.
До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно - правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України від 1 липня 2004 року № 1961-IV «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».
Метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової
відповідальності (стаття 3 Закону України) визначає забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а також захист майнових інтересів страхувальників. Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 Закону України).
Згідно зі статтею 6 Закону України страховим випадком є дорожньо- транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.
За змістом статей 9, 22-31, 35 та 36 Закону України настання страхового випадку (скоєння дорожньо-транспортної пригоди) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, пов`язана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинно відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.
Згідно пункту 27.2ст. 27 Закону України Страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 Цивільного кодексу України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку.
Відповідно до пункту 27.3 ст. 27 цього ж Закону Страховик (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами.
Тобто, зазначеною нормою Закону, встановлений мінімально гарантований розмір страхового відшкодування шкоди, завданої смертю годувальника.
Відповідно до п. 25 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» № 4 від 01.03.2013 страхове відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю потерпілого в дорожньо-транспортній пригоді, а також особам, яким завдано шкоди смертю годувальника, та витрати на поховання, якщо смерть потерпілого настала в результаті страхового випадку, здійснюються з порядку, передбаченому параграфом 2 глави 82 ЦК та розділом III Закону № 1961-IV «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».
Згідно ч. 1 ст. 1200 ЦК України у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті. Шкода відшкодовується: 1) дитині - до досягнення нею вісімнадцяти років (учню, студенту - до закінчення навчання, але не більш як до досягнення ним двадцяти трьох років); 2) чоловікові, дружині, батькам (усиновлювачам), які досягли пенсійного віку, встановленого законом, - довічно; 3) інвалідам - на строк їх інвалідності; 4) одному з батьків (усиновлювачів) або другому з подружжя чи іншому членові сім`ї незалежно від віку і працездатності, якщо вони не працюють і здійснюють догляд за: дітьми, братами, сестрами, внуками померлого, - до досягнення ними чотирнадцяти років; 5) іншим непрацездатним особам, які були на утриманні потерпілого, - протягом п`яти років після його смерті.
Відповідно до приписів ст. 1200 ЦК України, саме позивач, як законна дружина загиблого ОСОБА_3 , яка діє у власних інтересах та інтересах малолітньої дитини має право на отримання страхового відшкодування, передбаченого пунктами 27.2. та 27.3 статті 27 Закону України.
Згідно ст. 8 Закону України «Про державний бюджет на 2020 рік», розмір мінімальної заробітної плати станом на настання страхового випадку, а саме, 19 квітня 2020 року, складав 4723, 00 грн.
Згідно пункту 35.1 статті 35 Закону України для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо- транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування. У цій заяві має міститися:
а) найменування страховика, якому подається заява, або МТСБУ;
б) прізвище, ім`я, по батькові (найменування) заявника, його місце проживання (фактичне та місце реєстрації) або місцезнаходження;
в) зміст майнової вимоги заявника щодо відшкодування заподіяної шкоди та відомості (за наявності), що її підтверджують;
г) інформація про вже здійснені взаєморозрахунки осіб, відповідальність яких застрахована, або інших осіб, відповідальних за заподіяну шкоду, та потерпілих;
ґ) підпис заявника та дата подання заяви.
У п.п. «е» пункту 35.2. статті 35 Закону України вказано, що до заяви додаються документи, що підтверджують перебування на утриманні потерпілого, його доходи за попередній (до настання дорожньо-транспортної пригоди) календарний рік, розміри пенсій, надані утриманцям внаслідок втрати годувальника, - у разі вимоги заявника про відшкодування шкоди у зв`язку із смертю годувальника.
На час смерті ОСОБА_3 мав на утриманні малолітню дочку ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка на момент ДТП була малолітньою, оскільки їй ще не виповнилось 16 років та перебувала на утриманні загиблого батька ОСОБА_3 , а тому, у зв`язку з вищевикладеним претендує на страхове відшкодування, пов`язане із втратою годувальника.
Відповідно до ст. 48 Конституції України кожен має право на достатній життєвий рівень для себе і своєї сім`ї, що включає достатнє харчування, одяг, житло.
Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.
Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку.
Дитині законом та іншими засобами має бути забезпечений спеціальний захист і надані можливості та сприятливі умови, що дають їй змогу розвиватися фізично, розумово, морально, духовно та соціально, здоровим і нормальним шляхом, в умовах свободи гідності. При ухваленні з цією метою законів основною метою має бути найкраще забезпечення інтересів дитини.
Найкраще забезпечення інтересів дитини має бути керівним принципом для тих, хто несе відповідальність за дитину, насамперед для її батьків.
Законним представником малолітньої дитини загиблого являється її мати - ОСОБА_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження ОСОБА_2 . Таким чином, вона є особою, яка має право в інтересах дочки на відшкодування шкоди у зв`язку із загибеллю її батька, оскільки на день його смерті перебувала на його утриманні та мала право на одержання від нього утримання.
Враховуючи викладене, підлягає до стягнення з відповідача належне страхове відшкодування на користь позивача в розмірі 154311, 09 грн.
Керуючись ст. ст. 4, 10-13, 76-81, 263-265, 268, 273, 280 ЦПК України, суд -
Позовні вимоги ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та інтересах малолітньої доньки ОСОБА_2 , до Товариства з додатковою відповідальністю «Міжнародна страхова компанія» про відшкодування шкоди, заподіяної смертю фізичної особи задовольнити.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Суддя М.М. Лях