Гребінківський районний суд Полтавської області
___________________________________________________________________________________
Справа №: 528/402/20
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

16 листопада 2021 року м. Гребінка

16 листопада 2021 року Гребінківський районний суд Полтавської області у складі: головуючого судді Татіщевої Я.В., секретаря Трохименка В.В., з участю: представника позивача адвоката Потапенка А.М., відповідача ОСОБА_1 , представника відповідача адвоката Чумарного А.І., представника третьої особи Макогон І.П., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Гребінка цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання нерухомого майна спільною сумісною власністю подружжя та визнання права власності на частину майна та зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи: Служба у справах дітей Виконавчого комітету Гребінківської міської ради, Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу, про визнання договору дарування удаваним з настанням прав та обов`язків, передбачених договором купівлі-продажу, визнання майна спільною сумісною власністю подружжя, визнання права власності на 1/2 частину майна,-

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про визнання нерухомого майна спільною сумісною власністю подружжя та визнання права власності на частину майна.

В обґрунтування позовних вимог вказала, що з 16.03.2002 року по 31.05.2017 року вона перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі.

Зазначила, що за час спільного подружнього життя у власність ними було придбано житловий будинок, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , загальною площею 69,5 кв.м., житловою площею 34,6 кв.м., з допоміжними господарськими побудовами. Вказаний житловий будинок було придбано ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 23.01.2004 року та оформлено на відповідача ОСОБА_1 .

Вказала, що в добровільному порядку провести поділ майна позивачу з відповідачем не має можливості, тому позивач ОСОБА_2 була вимушена звернутися з даним позовом до суду.

15.01.2020 позивачем ОСОБА_2 подано до суду позовну заяву, уточнену в порядку ст. 49 ЦПК України, в якій позивач зазначила, що окрім вказаного житлового будинку впродовж спільного подружнього життя також було придбано легковий автомобіль марки: ЗАЗ-DAEWOO, модель: SENS, рік випуску 2006, дата набуття права власності - 25.09.2014, який було відчужено 06.09.2016 без згоди позивача ОСОБА_2 .

На підставі вищевикладеного, з урахуванням уточнених позовних вимог, просить суд визнати спільною сумісною власністю ОСОБА_2 та ОСОБА_1 житловий будинок, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , загальною площею 69,5 кв.м., житловою площею 34,6 кв.м., з допоміжними господарськими побудовами, легковий автомобіль марки: ЗАЗ-DAEWOO, модель: SENS, рік випуску 2006, визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину вказаного житлового будинку та стягнути з ОСОБА_1 на її користь компенсацію 1/2 частини вартості автомобіля в розмірі 23 950,00 грн. Судові витрати просить стягнути з відповідача.

07.07.2020 року до суду надійшла зустрічна позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи: Служба у справах дітей Гребінківської РДА, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Пальора Г.Ю., про визнання договору дарування удаваним з настанням прав та обов`язків, передбачених договором купівлі-продажу, визнання майна спільною сумісною власністю подружжя, визнання права власності на 1/2 частину майна.

В обґрунтування заявленого зустрічного позову послався на те, що він та ОСОБА_2 , перебуваючи у зареєстрованому шлюбі, заощадили кошти в розмірі близько 42 000 дол. США для придбання у подальшому житлової квартири у місті Києві спільній дочці ОСОБА_1 . У вересні 2016 року, після сварки, відповідач за зустрічним позовом ОСОБА_2 покинула їх спільне місце проживання та забрала з собою вказані спільно набуті кошти.

Зазначив, що на його вимогу повернути половину грошей, ОСОБА_2 відмовила та пояснила, що за ці кошти буде придбана квартира в м. Києві їхній дочці, а вона, у подальшому, не претендуватиме на житловий будинок, в якому залишився проживати позивач за зустрічним позовом ОСОБА_1 . Погодившись на такі умови, він підписав заяву, посвідчену нотаріусом, якою надав згоду на купівлю його неповнолітньою дочкою ОСОБА_1 квартири, що за адресою: АДРЕСА_2 , та підписання нею договору купівлі-продажу.

Втім, після відкриття провадження у даній справі за первісним позовом ОСОБА_2 з інформації з державного реєстру на нерухоме майно від 03.07.2020 року відповідач за первісним позовом ОСОБА_1 дізнався, що вищевказана квартира 09.11.2016 на підставі договору дарування передана у власність ОСОБА_2 , а не їх неповнолітній донці, чим порушено досягнуту між ними домовленість.

Позивач за зустрічним позовом ОСОБА_1 ставить під сумнів вчинений між відповідачами за зустрічним позовом ОСОБА_2 та ОСОБА_3 договір дарування квартири та вважає, що даний правочин вчинено з метою приховати купівлю - продаж квартири, яка насправді відбулася між сторонами, а тому вказаний договір дарування слід визнати удаваним правочином.

08.12.2020 року представником позивача за зустрічним позовом адвокатом Чумарним А.І. подано до суду заяву в порядку ст. 49, 183 ЦПК України, в якій він уточнив позовні вимоги в частині обсягу майна, що є спільною сумісною власністю подружжя та підлягає розподілу між сторонами, зазначивши, що окрім житлової квартири у спільну сумісну власність подружжя була набута земельна ділянка площею 1,8000 га з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства на території Тополівської сільської ради Гребінківського району Полтавської області згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЯЕ №749252 від 29.07.2009, виданого на ім`я ОСОБА_2 .

Враховуючи вищевикладене, просить суд поновити строк на звернення до суду із зустрічним позовом; визнати договір дарування серія та номер 1886, виданий 09.11.2016 року, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Пальора Г.Ю. житлової квартири, що за адресою: АДРЕСА_2 , удаваним, вчиненим для приховання договору купівлі- продажу квартири; визнати, що 09.11.2016 року між сторонами ОСОБА_3 та ОСОБА_2 відбулися правовідносини, характерні договору купівлі - продажу квартири за адресою вказаною вище з настанням відповідних прав та обов`язків; визнати спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 житлову квартиру, що за адресою: АДРЕСА_2 , та земельну ділянку площею 1,8000 га з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства на території Тополівської сільської ради Гребінківського району Полтавської області згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ №749252 від 29.07.2009; визнати за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 право власності по 1/2 на спірне нерухоме майно. Судові витрати просить стягнути з першого відповідача за зустрічним позовом ОСОБА_2

30.03.2021 року представником ОСОБА_2 адвокатом Потапенком А.М. до суду подано відзив на зустрічну позовну заяву, в якому він повністю заперечує проти зустрічного позову та вказує, що земельна ділянка площею 1,8000 га набута ОСОБА_2 внаслідок безоплатної передачі із земель державної власності, у тому числі приватизації, а отже є особистою приватною власністю ОСОБА_2 та не може бути визнана спільною сумісною власністю подружжя. Стосовно визнання договору дарування квартири, що за адресою: АДРЕСА_2 , удаваним, яким було приховано правочин купівлі-продажу житлової квартири та визнання даної квартири спільною сумісною власністю подружжя, сторона відповідача за зустрічним позовом не погоджується, оскільки жодних доказів обставин, викладених у зустрічному позові, не надано.

У судовому засіданні представник позивача за первісним позовом та відповідача за зустрічним позовом ОСОБА_2 , адвокат Потапенко А.М., позовні вимоги підтримав, просив задовольнити позов у повному обсязі, надав пояснення, аналогічні викладеним у первісній позовній заяві. У задоволені зустрічного позову просив відмовити з підстав, викладених у відзиві на зустрічну позовну заяву. Крім того, зазначив, що його клієнтка заперечує, що у неї та ОСОБА_1 були спільно нажиті в шлюбі грошові кошти в розмірі близько 42 000 дол. США, про що вказано в зустрічному позові, а також звертає увагу суду, що заява, якою ОСОБА_1 надає згоду на купівлю неповнолітньою дочкою квартири в м. Києві, посвідчена нотаріусом зі слів самого ОСОБА_1 , а тому не може підтверджувати обставин справи.

У судовому засіданні відповідач за первісним позовом ОСОБА_1 та його представник адвокат Чумарний А.І. позовні вимоги за первісним позовом визнали частково, не заперечували щодо позовної вимоги про визнання спільною сумісною власністю спірного житлового будинку та визнання за ОСОБА_2 права власності на 1/2 його частину, заперечили відносно визнання спільною сумісною власністю спірного автомобіля, так як його було відчужено, коли сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, а кошти, отримані від продажу, були використані на потреби сім`ї. Що ж стосується зустрічного позову, то позовні вимоги підтримали, просили задовольнити у повному обсязі. Крім того, у судовому засіданні позивач за зустрічним позовом ОСОБА_1 вказав, що його колишня дружина сама знайшла квартиру для купівлі та її власницю ОСОБА_3 , до того часу ОСОБА_2 з ОСОБА_3 не перебували в родинних чи дружніх відносинах, умови договору купівлі - продажу квартири були заздалегідь обговорені між подружжям та продавцем квартири, про що зазначено в посвідченій нотаріально заяві ОСОБА_1 . Представник позивача за зустрічним позовом адвокат Чумарний А.І. в судовому засіданні наголосив на тому, що існує істотна різниця у вартості спірної квартири, так як при підписанні ОСОБА_3 договору купівлі - продажу майнових прав вартість майнових прав на квартиру складала 520 502,40 грн., а при укладенні між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 договору дарування квартири вона оцінена в 149 180,00 грн. Не підтримав позовну вимогу за зустрічним позовом в частині визнання спільною сумісною власністю земельної ділянки площею 1,8000 га. Звернув увагу суду на процесуальну поведінку відповідачів за зустрічним позовом ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які жодного разу не з`явилися в судове засідання та не надали пояснень по суті справи

Представник третьої особи, Служби у справах дітей Гребінківської міської ради, Макогон І.П. , у судовому засіданні пояснила, що для укладення неповнолітньою особою договору купівлі - продажу нерухомого майна необхідна згода органів опіки та піклування за місцем знаходження нерухомого майна. Зазначила, що ОСОБА_2 зверталася до неї, як спеціаліста служби у справах дітей, з питанням про отримання дозволу органу опіки та піклування на вчинення її неповнолітньою дочкою правочину купівлі - продажу квартири в м. Києві, на що їй було надано відповідні роз`яснення та запропоновано звернутися до органу опіки та піклування за місцем розташування квартири, а також Макогон І.П. вказала, що особисто допомагала ОСОБА_2 знайти адресу, за якою знаходиться відповідна служба.

Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи та перевіривши фактичні обставини справи у межах наданих письмових доказів, суд приходить до висновку, що первісний позов та зустрічний позов підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що сторони ОСОБА_2 та ОСОБА_1 з 16.03.2002 року по 31.05.2017 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано згідно рішення Гребінківського районного суду Полтавської області від 31.05.2017 у справі № 528/472/17 (а.с.18).

Згідно договору купівлі-продажу жилого будинку, посвідченого приватним нотаріусом Гребінківського районного нотаріального округу Боровик О.В. та зареєстрованого в реєстрі за № 80, 23.01.2004 року ОСОБА_1 придбав у ОСОБА_5 будинок з господарськими спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та складається з: «А-1» - жилого будинку житловою площею 34,9 кв.м., загальною площею 70,7 кв. м., «а» - сіни, «Б» - літньої кухні, ганку, ганку, «б» - прибудови, «В» - сараю, погребу під сараєм, «Г» - вбиральні, «№1,2» - паркану, «№3» - колодязю (а.с.12).

Дана обставина також підтверджується Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно, номер витягу 2687508 від 29.01.2004 року (а.с.13).

Відповідно до Технічного паспорту на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 від 02.04.2020 року вбачається, що загальна площа будинку 69,5 кв.м., житловою площею 34,9 кв.м. (а.с.15-17).

В інформаційній довідці № 293 від 28.04.2020 вказана коротка технічна характеристика житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: «А-1» - житловий будинок, «Б» - літня кухня, «б» - прибудова, «В» - сарай, «під В» - погріб, «Г» - вбиральня, «№1,2» - огорожа, «№3» - колодязь. В примітках зазначено, що при перенесенні перегородок змінилася загальна площа, що становить 69,5 кв.м., сіни «а», ганок, ганок, увійшли у загальну площу житлового будинку «А», паркан № 1,2, це огорожа №1,2 - не потребують дозвільних документів для введення в експлуатацію (а.с.14).

Як вбачається із відповіді Територіального сервісного центру МВС №5343 від 22.09.2020 року за №31/16-16-419, відповідно відомостей Єдиного державного реєстру транспортних засобів станом на 22.09.2020 року за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстровано транспортні засоби: DELTA, 4 TC, VIN НОМЕР_1 , дата реєстрації 02.03.2011 року; ЗАЗ-DAEWOO SENS, VIN НОМЕР_2 , дата реєстрації 25.09.2014 року, в подальшому перереєстрований на іншого власника 06.09.2016; VOLKSWAGEN CADDY, VIN НОМЕР_3 , дата реєстрації 19.06.2018 року (а.с. 84).

Згідно Звіту про незалежну оцінку автомобіля ЗАЗ-DAEWOO Т13110, виконаного ФОП ОСОБА_6 , станом на 13.01.2021 року найбільш вірогідна вартість об`єкта оцінки становить 47 900, 00 грн (а.с. 134).

31.10.2016 року ОСОБА_1 підписав заяву, яка була нотаріально посвідчена приватним нотаріусом Гребінківського районного нотаріального округу Полтавської області Радзівон Н.В. та зареєстрована в реєстрі за №796, в якій надав згоду на купівлю своєю неповнолітньою дочкою, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , та підписання нею договору купівлі - продажу вказаної квартири. Вказано, що сума, за яку буде здійснюватися продаж, а також інші умови договору купівлі - продажу обговорені ними раніше і будуть названі донькою та ним при укладенні договору. Стверджує в заяві, що такий договір відповідає інтересам неповнолітньої дочки та укладається з метою задоволення її потреб (а.с. 44).

Згідно із договором купівлі - продажу майнових прав № 6757/РН-К від 07.07.2014 року та Актом прийому - передачі майнових прав на Об`єкт до договору купівлі - продажу майнових прав № 6757/РН-К від 07.07.2014 року від 27.10.2016, ОСОБА_3 придбала у ПАТ «Холдингова компанія «Київміськбуд» майнові права на кв. АДРЕСА_3 ( АДРЕСА_2 ) (а.с. 87, 88-92).

За умовами договору згідно п. 1.2 під майновими правами сторони розумітимуть право набути право власності на квартиру після введення об`єкту будівництва в експлуатацію, в п. 3.1 відповідного договору зазначено, що на дату підписання договору вартість майнових прав на квартиру складає 520 502, 40 грн (а.с. 88, 90).

27.10.2016 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу м. Києва Паденко Т.М. на підставі договору купівлі - продажу майнових прав № 6757/РН-К від 07.07.2014 року було зареєстровано право власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_2 за ОСОБА_3 , що підтверджено інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 71706640 від 28.10.2016 року (а.с. 45).

09.11.2016 року ОСОБА_3 уклала договір дарування з ОСОБА_2 , який посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Пальорою Г.Ю. та зареєстровано в реєстрі за № 1886, на підставі якого ОСОБА_3 передала безоплатно у власність ОСОБА_2 однокімнатну квартиру АДРЕСА_4 , цей дар оцінено в 149 180, 00 грн (а.с. 79-80).

Право власності на вказану вище квартиру за ОСОБА_2 було зареєстровано в державному реєстрі 09.11.2016, про що свідчить інформаційна довідка з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 214935115 від 03.07.2020 року (а.с. 46).

Відповідно до Технічного паспорту на квартиру АДРЕСА_4 від 14.06.2016 року вбачається, що квартира однокімнатна загальна площа - 42,4 кв.м., житлова площа - 16,6 кв.м. (а.с.81-82).

Розпорядженням голови Гребінківської районної державної адміністрації Полтавської області від 24.06.2005 року № 98 надано дозвіл громадянам на розробку технічної документації із землеустрою щодо складення документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства на території Тополівської сільської ради згідно додатку, до списку цих громадян включено ОСОБА_2 (а.с. 166).

ОСОБА_2 на праві власності на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ № 749252 від 29.07.2009 року належить земельна ділянка площею 1,8000 га, кадастровий номер :00:008:1536, для ведення особистого селянського господарства, що розташована на території Тополівської сільської ради Гребінківського району Полтавської області (а.с. 165).

Вказаний факт підтверджено інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 226182071 від 30.09.2020 року (а.с. 119-120).

Вартість земельної ділянки площею 1,8000 га, кадастровий номер :00:008:1536, згідно Витягу із технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки від 07.12.2020 становить 55 670, 04 грн (а.с. 121).

Відповідно до ст. 60 СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Частиною 1 ст. 61 СК України встановлено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Відповідно до ч. 1 ст. 63 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Згідно ч. 1 ст. 69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням.

З ч. 1 ст. 70 СК України вбачається, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Суб`єктами права спільної сумісної власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, а також держава, територіальні громади, якщо інше не встановлено законом. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі.

Згідно ч. 2 ст. 372 ЦК України, у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року №11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" визначено, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК України, ч. 3 ст. 368 ЦК України), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Отже, у сімейному законодавстві діє презумпція спільності майна подружжя, при цьому частини чоловіка та дружини є рівними. Спростувати цю презумпцію може сторона, яка надає докази протилежного, що мають відповідати вимогам належності та допустимості (ст.ст. 77, 78 ЦПК України), і це є її процесуальним обов`язком (ст.ст. 12, 81 ЦПК України).

Таким чином, з огляду на досліджені письмові докази по справі, як кожного окремо так і в їх сукупності, враховуючи вищевикладене, приймаючи до уваги те, що спірний житловий будинок було придбано за спільні кошти подружжя у період перебування та проживання у зареєстрованому шлюбі, і дана обставина не спростовувалася і самим відповідачем ОСОБА_1 , тому суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення первісного позову в частині визнання житлового будинку спільною сумісною власністю та визнання права власності за позивачем за первісним позовом на 1/2 його частину.

У частині другій статті 65 Сімейного кодексу України сформульована правова презумпція, відповідно до якої вважається, що один з подружжя, укладаючи договір щодо спільного майна, діє зі згоди другого подружжя. Наявність такої згоди може бути оспорена дружиною чи чоловіком лише щодо договорів, які виходять за межі дрібного побутового договору.

Відмовляючи в частині позовних вимог про визнання спільною сумісною власністю легкового автомобіля та стягнення з відповідача за первісним позовом на користь позивача за первісним позовом компенсацію 1/2 частини вартості транспортного засобу, суд вважає недоведеним позивачем за первісним позовом та не підтвердженим належними та допустимими доказами, що автомобіль ЗАЗ-DAEWOO SENS, VIN НОМЕР_2 , дата реєстрації 25.09.2014 року, відчужений 06.09.2016, під час перебування сторін у шлюбі, без згоди дружини ОСОБА_1 , а кошти від продажу транспортного засобу використані не в інтересах сім`ї.

Що стосується зустрічного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи: Служба у справах дітей Виконавчого комітету Гребінківської міської ради, Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу, про визнання договору дарування удаваним з настанням прав та обов`язків, передбачених договором купівлі-продажу, визнання майна спільною сумісною власністю подружжя, визнання права власності на 1/2 частину майна, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 202 ЦК України правочин це дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з ч. ч. 1, 2, 3, 4, 5 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

В силу ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ст. 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдарованому) безплатно майно (дарунок) у власність. Договір, що встановлює обов`язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування.

За приписом ч. 2 ст. 719 ЦК України договір дарування нерухомої речі укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

Статтею 174 ПК України передбачено порядок оподаткування доходу, отриманого платником податку в результаті прийняття ним у спадщину чи дарунок коштів, майна, майнових чи немайнових прав.

Як вказано в п. 174.6. ст. 174 ПК України об`єкти дарування, зазначені в пункті 174.1 цієї статті, подаровані платнику податку іншою фізичною особою, оподатковуються згідно з правилами, встановленими цим розділом для оподаткування спадщини.

Пунктом 174.3. ст. 174 ПК України встановлено, що особами, відповідальними за сплату (перерахування) податку до бюджету, є спадкоємці, які отримали спадщину. Враховуючи положення п. 174.6 ст. 174 ПК України, при даруванні такими особами є обдаровані.

Відповідно до абзаців 2, 3 ст. 174 ПК (у редакції чинній на час вчинення правочину), якщо об`єкти, подаровані платнику податку, оподатковуються за нульовою ставкою, оціночна вартість таких об`єктів з метою оподаткування не визначається. В інших випадках отримання доходів у вигляді об`єктів спадщини/дарунків об`єктом оподаткування є оціночна вартість таких об`єктів спадщини/дарунків, визначена згідно із законом.

Згідно із п. 2 ч. 1 ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є, зокрема майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування.

Згідно з ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст. 657 ЦК України, договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі.

Статтею 172 ПК України передбачено порядок оподаткування операцій з продажу (обміну) об`єктів нерухомого майна. Зокрема в ч. 172.1. ст. 172 ПК України зазначено, що не оподатковується таке майно лише за умови перебування у власності платника податку понад три роки.

За правилом п. 172.2. ст. 172 ПК України (в редакції чинній на час вчинення правочину) дохід, отриманий платником податку від продажу протягом звітного податкового року більш як одного з об`єктів нерухомості, зазначених у пункті 172.1 цієї статті, або від продажу об`єкта нерухомості, не зазначеного в пункті 172.1 цієї статті, підлягає оподаткуванню за ставкою, визначеною пунктом 167.2 статті 167 цього Кодексу.

Пунктом 172.3. ст. 172 передбачено, що дохід від продажу об`єкта нерухомості визначається виходячи з ціни, зазначеної в договорі купівлі-продажу, але не нижче оціночної вартості такого об`єкта, розрахованої модулем електронного визначення оціночної вартості Єдиної бази даних звітів про оцінку, або не нижче ринкової вартості такого об`єкта, визначеної суб`єктом оціночної діяльності (оцінювачем) відповідно до законодавства та зазначеної у звіті про оцінку, зареєстрованому в Єдиній базі даних звітів про оцінку.

Згідно положень п.п. а) п. 172.5. ст. 172 ПК України сума податку визначається та самостійно сплачується через банківські установи: а) особою, яка продає або обмінює з іншою фізичною особою нерухомість, - до нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу, міни.

Як вбачається з матеріалів справи в 2016 році, перебуваючи в зареєстрованому шлюбі, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 були вчинені певні дії, спрямовані на укладення договору купівлі - продажу квартири, на той час неповнолітньою дочкою ОСОБА_1 , що підтверджено нотаріально посвідченою заявою ОСОБА_1 від 31.10.2016 року про надання згоди батька на купівлю неповнолітньою дочкою саме спірної квартири за адресою АДРЕСА_2 .

Представником служби у справах дітей у судовому засіданні підтверджено, що ОСОБА_2 зверталася до органів опіки та піклування в м. Гребінка з метою отримання відповідного дозволу для оформлення договору купівлі - продажу вказаної квартири неповнолітньою дочкою.

З інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вбачається, що 27.10.2016 на підставі договору купівлі - продажу майнових прав № 6757/РН-К від 07.07.2014 за ОСОБА_3 було зареєстровано право власності на квартиру за адресою АДРЕСА_2 .

09.11.2016 на підставі договору дарування № 1886 від 09.11.2016 спірна квартира перейшла від ОСОБА_3 у власність ОСОБА_2 .

З доданих до матеріалів справи доказів судом встановлено значну різниця у вартості спірної квартири, яка при укладенні ОСОБА_3 договору купівлі - продажу майнових прав складала 520 502,40 грн., а при укладенні між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 договору дарування квартири її оцінено в 149 180,00 грн., що явно є заниженою.

Виходячи із зазначених норм Податкового кодексу України, при укладенні договору дарування ОСОБА_2 , як обдарована, повинна була сплатити податок на дохід від подарованого нерухомого майна до державного бюджету за ставкою податку 5 % від вартості подарованої квартири, тобто від суми 149 180,00 грн., яка зазначена в договорі відповідно до грошової оцінки.

У випадку укладення між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , неповнолітньою дочкою сторін, договору купівлі - продажу спірної квартири, продавцю ОСОБА_3 , відповідно до приписів податкового законодавства України, необхідно було б сплатити податок на прибуток від проданого майна за ставкою податку 5% від вартості проданої нерухомості, грошова оцінка якої становила б не менше 520 502,40 грн.

Суд критично оцінює процесуальну поведінку відповідачів за зустрічним позовом ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які у судове засідання не з`являлися, не скористалися своїм правом на участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції, не надали обґрунтованих пояснень стосовно суті позовних вимог за зустрічним позовом. Не підтверджено також належними та допустимими доказами і те, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 перебували між собою у родинних чи дружніх стосунках, що дало б можливість припустити дійсність наміру ОСОБА_3 подарувати ОСОБА_2 квартиру.

Згідно із ч. 1 ст. 235 ЦК України удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили.

За удаваним правочином (ст. 235 ЦК України) сторони умисно оформляють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини. Удавані правочини вчиняються з метою приховання іншого правочину, який сторони насправді мали на увазі. Отже, в даному випадку завжди має місце укладення двох правочинів: 1) реального правочину, вчиненого з метою створити певні юридичні наслідки; 2) правочину, вчиненого для приховання реального правочину.

Встановивши під час розгляду справи, що правочин вчинено з метою приховати інший правочин, суд на підставі ст. 235 ЦК України має право визнати, що сторонами вчинено саме цей правочин, та вирішити спір із застосуванням норм, що регулюють цей правочин. Якщо правочин, який насправді вчинено, суперечить закону, суд ухвалює рішення про встановлення його нікчемності або про визнання його недійсним.

Позивач, заявляючи вимогу про визнання правочину удаваним, має довести: 1) факт укладення правочину, що, на його думку, є удаваним; 2) спрямованість волі сторін в удаваному правочині на встановлення інших цивільно-правових відносин, ніж тих, що передбачені насправді вчиненим правочином, тобто відсутність у сторін іншої мети, ніж намір приховати насправді вчинений правочин; 3) настання між сторонами інших прав та обов`язків, ніж тих, що передбачені удаваним правочином.

Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 25 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» роз`яснено, що за удаваним правочином (стаття 235 ЦК України) сторони умисно оформляють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини. На відміну від фіктивного правочину, за удаваним правочином права та обов`язки сторін виникають, але не ті, що випливають зі змісту правочину. Встановивши під час розгляду справи, що правочин вчинено з метою приховати інший правочин, суд на підставі статті 235 ЦК України має визнати, що сторонами вчинено саме цей правочин, та вирішити спір із застосуванням норм, що регулюють цей правочин. Якщо правочин, який насправді вчинено, суперечить закону, суд ухвалює рішення про встановлення його нікчемності або про визнання його недійсним.

Аналогічний правовий висновок зробив Верховний Суд у постанові від 03 червня 2020 року у справі № 683/3451/16-ц.

А тому, за змістом частини третьої статті 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їх спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (частина перша статті 70 СК України).

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Відповідно до ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Положеннями статей 12, 81 ЦПК України унормовано, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу.

Відповідно до частини 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Враховуючи викладене вище, беручи до уваги наявні у матеріалах справи письмові докази, пояснення учасників справи, а також те, що фактичні обставини, які передували укладенню оспорюваного правочину, у їх сукупності, відсутність між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 будь-яких родинних чи дружніх стосунків, підтверджує, що договір дарування квартири, укладений 09.11.2016 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , є удаваним, оскільки волевиявлення сторін договору було спрямоване на перехід за плату від відчужувача (продавця) до набувача (покупця) права власності на квартиру за адресою АДРЕСА_2 , що свідчить про фактичне укладення між ними договору купівлі-продажу, тому суд приходить до висновку, що зустрічний позов у цій частині заявлених позовних вимог підлягає задоволенню.

Згідно із ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 60, 61,63, 65, 69, 70, 71 СК України, ст. ст. 202, 203, 235, 368, 372, 626, 655, 657, 717, 719 ЦК України, ст. ст. 172, 174 ПК України, ст. ст. 10, 12, 17, 76, 81, 89, 141, 263-265, 273, 354, 355 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в:

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання нерухомого майна спільною сумісною власністю подружжя та визнання права власності на частину майна - задовольнити частково.

Визнати спільною сумісною власністю ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_4 , та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_5 житловий будинок загальною площею 69,5 кв.м., житловою площею 34,9 кв.м. з допоміжними господарськими побудовами, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , та в цілому складається з: «А-1» - житловий будинок, «Б» - літня кухня, «б» - прибудова, «В» - сарай, «під В» - погріб, «Г» - вбиральня, «№1,2» - огорожа, «№3» - колодязь.

Визнати за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_4 , право власності на 1/2 частину житлового будинку загальною площею 69,5 кв.м., житловою площею 34,9 кв.м. з допоміжними господарськими побудовами, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , та в цілому складається з: «А-1» - житловий будинок, «Б» - літня кухня, «б» - прибудова, «В» - сарай, «під В» - погріб, «Г» - вбиральня, «№1,2» - огорожа, «№3» - колодязь.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_5 , на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_4 , сплачений нею судовий збір у розмірі 1 681 грн. 60 коп.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Зустрічний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи: Служба у справах дітей Виконавчого комітету Гребінківської міської ради, Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу, про визнання договору дарування удаваним з настанням прав та обов`язків, передбачених договором купівлі-продажу, визнання майна спільною сумісною власністю подружжя, визнання права власності на 1/2 частину майна - задовольнити частково.

Визнати договір дарування серія та номер: 1886, виданий 09.11.2016 року, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Пальора Г.Ю., житлової квартири розташованої в АДРЕСА_2 (загальна площа - 42,4 кв.м., житлова площа - 16,6 кв.м.), внесений запис до відомостей з ДРРП на нерухоме майно на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 32297161 від 09.11.2016 року - удаваним, вчиненим для приховання договору купівлі - продажу квартири.

Визнати, що 09.11.2016 року між сторонами ОСОБА_3 та ОСОБА_2 відбулися правовідносини характерні договору купівлі - продажу житлової квартири розташованої в АДРЕСА_2 (загальна площа - 42,4 кв.м., житлова площа - 16,6 кв.м.) з настанням між сторонами відповідних прав та обов`язків, передбачених договором купівлі - продажу.

Визнати спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , житлову квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 (загальна площа - 42,4 кв.м., житлова площа - 16,6 кв.м.).

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , право власності на 1/2 частину житлової квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 (загальна площа - 42,4 кв.м., житлова площа - 16,6 кв.м.).

Визнати за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , право власності на 1/2 частину житлової квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 (загальна площа - 42,4 кв.м., житлова площа - 16,6 кв.м.).

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_4 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_5 , сплачений ним судовий збір у розмірі 6 467 грн. 20 коп.

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_6 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_5 , сплачений ним судовий збір у розмірі 420 грн. 40 коп.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повне рішення виготовлено 25.11.2021 року.

Суддя Я. В. Татіщева