ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

26 листопада 2021 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 742/440/21

Головуючий у першій інстанції Бездідько В. М.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/1085/21

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД у складі:

головуючого-судді: Онищенко О.І.

суддів: Скрипки А.А., Харечко Л.К.,

Позивач: Акціонерне товариство « Альфа-Банк»

Відповідач: ОСОБА_1 , ОСОБА_2

Особа, яка подала апеляційну скаргу: Акціонерне товариство Альфа-Банк»

Розглянув у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу на рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 21 травня 2021 року у справі за позовом Акціонерного товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості (суддя Бездідько В.М.,) ухвалене в м. Прилуки о 11 годині 21 хвилині, повний текст рішення виготовлено 24.05.2021 року,

В С Т А Н О В И В:

В лютому 2021 року позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , згідно якого просить стягнути солідарно з відповідачів заборгованість розраховану на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України та пунктів Кредитного договору за невиконання грошового зобов`язання встановленого рішенням суду в розмірі 71958,88 грн. та витрати по сплаті судового збору в розмірі 2270,00 грн.

Свої вимоги аргументує тим, що 22.08.2007 року Акціонерний комерційний інноваційний банк «Укрсиббанк» та ОСОБА_1 уклали кредитний договір № 0. На забезпечення його виконання було також укладено договір поруки між банком та ОСОБА_2 08 грудня 2011 року між ПАТ «УКРСИББАНК» та ПАТ «ДЕЛЬТА БАНК» укладено Договір купівлі- продажу прав вимоги, яке в подальшому на підставі договору про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги відступило свої права вимоги по кредитному договору АТ «Альфа-Банк». Відповідно до Договору та чинного законодавства позивач набув усі права вимоги по відступленим кредитним договорам включаючи сплату суми основного боргу, відсотків, комісій, нарахованих штрафних санкцій. Згідно з рішенням Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 14 вересня 2009 року, по справі № 2-1270/09р. на користь акціонерного комерційного інноваційного банку «УкрСиббанк» стягнуто заборгованість за кредитним договором № 0 від 22.08.2007 року, в розмірі 60 131 (шістдесят тисяч сто тридцять один) доларів США 06 центів, що за курсом Національного Банку України станом на 11 червня 2009 року становить 457 597 грн. 35 коп., а також витрати по справі у розмірі 1 700,00грн. судового збору та 250,00 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи, а всього 459 547 грн. 35 коп. В зв`язку з невиконанням відповідачами рішення суду щодо повернення заборгованості позивач змушений звернутися до суду з позовом про стягнення заборгованості розрахованої на підставі вимог ч.2 ст. 625 ЦК України та пунктів кредитного договору за порушення грошового зобов`язання.

Рішенням Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 21 травня 2021 року відмовлено у задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості. Рішення суду мотивовано тим, що обов`язок щодо сплати відповідачами заборгованості виник на підставі укладених з акціонерним комерційним інноваційним банком «Укрсиббанк» договору про надання споживчого кредиту та договору поруки, згідно рішення суду на підставі вказаних договорів було винесено рішення про стягнення в солідарному порядку заборгованості з відповідачів на користь акціонерного комерційного інноваційного банку «Укрсиббанк». АТ «Альфа-Банк» уклав договір про відступлення (купівлі - продажу) прав вимоги з АТ «Дельта Банк» та як наслідок став добросовісним набувачем права вимоги після АТ «Дельта Банк». Але позивачем не доведено належними та допустимими доказами те, що акціонерний комерційний інноваційний банк «Укрсиббанк» передав своє право вимоги АТ «Альфа-Банк», тому право вимоги останнього за договором про надання споживчого кредиту та договором поруки не підтверджено. За таких обставин суд не вбачає підстав для задоволення вимоги позивача про стягнення заборгованості розрахованої відповідно до ст. 625 ЦК України, тому в задоволенні позову необхідно відмовити в повному обсязі. На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу відповідачі надали наступні документи: ордери на надання правової допомоги, договори про надання правової допомоги від 06.01.2021, акти прийому передачі виконаних робіт з розрахунком витраченого часу для підтвердження розміру оплати послуг адвоката (гонорару) згідно договору про надання правової допомоги на суму 4200,00 грн. кожен та квитанції до прибуткового касового ордера №1,2 на суму 4200,00грн. кожна. За таких обставин суд вважав за необхідне стягнути з позивача на користь відповідачів понесені ними витрати на професійну правничу допомогу.

В апеляційній скарзі Акціонерне товариство «Альфа-Банк» просить скасувати зазначене рішення суду та постановти нове рішення про задоволення позовних вимог. АТ «Альфа-Банк» в апеляційній скарзі зазначає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відсутність у відповідача права вимоги до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 за кредитним договором №0 від 22.08.2007 року. Встановлення судом першої інстанції даної обставини є виходом за межі позовних вимог, оскільки предметом судового розгляду є виключно обставини правомірності стягнення заборгованості за ст. 625 ЦПК України.Крім того позивач вважає, що в результаті невиконання рішення суду та умов кредитного договору у відповідачів виникла заборгованість розрахована на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України, за невиконання грошового зобов`язання встановленого рішенням суду від 14.09.2009 року.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить суд відмовити в задоволенні апеляційної скарги та залишити рішення суду першої інстанції без змін. Зазначає, що в нього виник обов`язок щодо виконання судового рішення ухваленого у справі № 2-1270/2009 року щодо позивача, стягувача у зазначеній справі, про те АТ « Альфа-банк» у цій справі не набуло такого статусу, а отже і не має права вимоги за ч.2 ст.625 ЦК України. Набуття права вимоги за кредитним договором при наявності укладеного договору про відступлення права вимоги не тягне за собою виникнення у відповідачів похідного обов`язку виконувати зобов`язнання за рішенням суду, ухваленого щодо іншого кредитора. Не існує судового рішення за яким би замінено стягувача ПАТ « Дельта Банк» на його правонаступника АТ « Альфа-банк» у цивільній справі № 2-1270/2009. Навпаки матеріали справи містять ухвалу якою позивачу відмовлено у задоволенні його заяви про заміну сторони виконавчого провадження у зазначеній вище справі. Таким чином , ОСОБА_1 вважає, що оскільки до позивача не перейшло право вимоги за рішенням суду ухваленим щодо первісного кредитора, то до нього не перейшло право вимоги щодо виконання зобов`язань за кредитним договором. Крім того, в порушення п. 3.4. договору про відступлення права вимоги передбачено повідомлення протягом 5 днів про укладення зазначеного договру позичальника, що позивачем не було зроблено і до цього часу.Також ОСОБА_1 ваажає, що не можна вважати належним доказом переходу прав вимоги щодо укладеного кредитного договору №0 від 22.08.2007 року до позивача сторінку з таблицею, оскільки цей доказ не містить підпису уповноваженої особи та не містить даних що вона є невід`ємною частиною додатку № 2 договору. Закусило посилаючись на п.2.2. договору про відступлення права вимоги зазначає, що обсяг (розмір) прав вимог, які переходять до нового кредитора вказаний в Додатку № 5, який відсутній в матеріалах справи. Розмір заборгованості також не доведений позивачем належними та допустимими доказами у справі, оскільки матеріали справи не містять даних про заборгованість перед попереднім кредитором. Наявний у матеріалах розрахунок заборгованості є неналежним, недопустимим доказом наявності не виконаних зобов`язань позичальника щодо повернення кредиту, його розміру.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 просить суд відмовити позивачу у задоволенні апеляційної скарги та залишити рішення суду першої інстанції без змін.

ОСОБА_2 зазначає, що укладення позивачем ( старим кредитором) по справі № 2-1270/2009 року з новим кредитором ( позивачем по справі № 742/440/21) договору про відступлення права вимоги не тягне за собою виникнення у відповідачів ( боржників) похідного обов`язку по справі № 742/440/21. Такий новий кредитор не набув статусу позивача по справі № 2- 1270/2009, оскільки у заміні сторони виконавчого провадження по виконаню рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 14 вересня 2009 року, по справі № 2-1270/09р банку було відмовлено. В п.3.4 Договору про відступлення прав вимоги від 09.12.2019 року передбачено, що АТ «Альфа-банк» протягом 5 календарних днів з моменту набрання чинності Договору про відступлення прав вимоги від 09.12.2019 року повинен повідомити про відступлення прав вимоги, але банк не надав доказів переходу до нього, як нового кредитора, прав у зобов`язанні, як насдідок у неї не виникло зобов`язань виконувати свій обов`язок перед позивачем, як новим кредитором. АТ «Альфа-банк» до позовної заяви додає інший кредитний договір та договір поруки при цому розрахунок заборгованості проведений відносно договору №0 від 22.08.2007 року і при цьому не додає оригіналу чи належним чином завіреної копії договору від 08.12.2019 року про відступлення права вимоги. Крім того, ОСОБА_2 вважає що сплив шестимісячний строк щодо пред`явлення до неї як поручителя вимог щодо виконання зобов`язання, оскільки шестимісячний строк пред`явлення до неї вимог, як поручителя розпочався з моменту набрання законної сили рішення суду від 14.09.2009 року в цивільній справі № 2-1270/2009, а саме з 25.09.2009 року.

Згідно з ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справ.

Відповідно до вимог ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Частиною 1 ст.368 ЦПК України встановлено, що справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

За нормами ст. 268 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Зазначеним вимогам закону відповідає судове рішення суду першої інстанції.

По справі встановлено, що 22.08.2007 року акціонерний комерційний інноваційний банк «Укрсиббанк» та ОСОБА_1 уклали договір про надання споживчого кредиту № 0 (а.с.6-9). В забезпечення виконання кредитного договору 20.09.2007 року акціонерний комерційний інноваційний банк «Укрсиббанк» та ОСОБА_2 уклали договір поруки №30007Р002 (а.с.10-12).

Рішенням Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 14.09.2009 року постановлено стягнути в солідарному порядку з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь акціонерного комерційного інноваційного банку «УкрСиббанк» заборгованість за договором про надання споживчого кредиту № 0 від 22.08.2007 року, в розмірі 60 131 (шістдесят тисяч сто тридцять один) доларів США 06 центів, що за курсом Національного Банку України станом на 11 червня 2009 року становить 457 597 грн. 35 коп., а також витрати по справі у розмірі 1 700,00грн. судового збору та 250,00 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи, а всього 459 547 грн. 35 коп.

Згідно копії договору про відступлення (купівлі продажу) прав вимоги від 19.12.2019 року укладеного між АТ «Дельта Банк» та АТ «Альфа-Банк» позивач набув право вимоги до позичальників, поручителів зазначених у додатку (а.с.19-23).

Ухвалою Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 17 серпня 2020 року, яка набрала законної сили, відмовлено у задоволенні заяви АТ «Альфа-Банк» про заміну сторони виконавчого провадження у справі № 2- 1270/2009 за позовом акціонерного комерційного інноваційного банку «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.( а.с.44)

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор (частина перша статті 510 ЦК України).

Кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) (пункт 1 частини першої статті 512 ЦК України). Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом (частина третя статті 512 ЦК України). Правочинами, на підставі яких відбувається відступлення права вимоги, можуть бути, зокрема, купівля-продаж, дарування, факторинг.

Предметом договору купівлі-продажу може бути право вимоги, якщо вимога не має особистого характеру. До договору купівлі-продажу права вимоги застосовуються положення про відступлення права вимоги, якщо інше не встановлено договором або законом (частина третя статті 656 ЦК України).

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 514 ЦК України). Обсяг і зміст прав, що переходять до нового кредитора, залежать від зобов`язання, в якому здійснюється відступлення права вимоги. Договір відступлення права вимоги має такі ознаки: предметом є відступлення права вимоги щодо виконання обов`язку у конкретному зобов`язанні; таке зобов`язання може бути як грошовим, так і не грошовим (передання товарів, робіт, послуг тощо); відступлення права вимоги може бути оплатним або безоплатним; форма договору відступлення права вимоги має відповідати формі договору, за яким виникло відповідне зобов`язання; наслідком договору відступлення права вимоги є заміна кредитора у зобов`язанні.

Отже, за договором відступлення права вимоги первісний кредитор у конкретному договірному зобов`язанні замінюється на нового кредитора, який за відступленою вимогою набуває обсяг прав, визначений договором, у якому виникло таке зобов`язання.

З врахуванням правил статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист, у тому числі судовий, свого цивільного права, а також цивільного інтересу, що загалом може розумітися як передумова для виникнення або обов`язковий елемент конкретного суб`єктивного права, як можливість задовольнити свої вимоги та виражатися в тому, що особа має обґрунтовану юридичну заінтересованість щодо наявності/відсутності цивільних прав або майна в інших осіб.

У Рішенні Конституційного Суду України від 01 грудня 2004 року № 18-рп/2004надано офіційне тлумачення поняття «охоронюваний законом інтерес» як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам.

Тобто інтерес особи має бути законним, не суперечити Конституціїі законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам і відповідати критеріям охоронюваного законом інтересу, офіційне тлумачення якого надано у резолютивній частині зазначеного Рішення Конституційного Суду України.

Правом на звернення до суду за захистом наділена особа у разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси.

Вирішуючи переданий на розгляд спір по суті, суд повинен встановити наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист якого подано позов, тобто встановити чи є особа, за позовом якої (або в інтересах якої) порушено провадження у справі, належним позивачем. При цьому обов`язком позивача є доведення/підтвердження в установленому законом порядку наявності факту порушення та/або оспорювання його прав та інтересів.

Відсутність порушеного права й інтересу встановлюється при розгляді справи по суті та є самостійною підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові.

Аналізуючи обставини справи, наявні в матеріалах справи докази та правові норми, що регулюють спірні правовідносини колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновком суду першої інстанції про недоведеність належними, допустимими та достатніми доказами АТ «Альфа-Банк» свого права вимоги про стягнення коштів нарахованих за ч.2 ст.625 ЦК України за кредитним договором №0 від 22.08.2007 року та договором поруки від 20.09.2007 року №30007Р002 з відповідачів.

Доводи апеляційної скарги про вихід судом першої інстанції за межі позовних вимог не заслуговують на увагу, оскільки суд повинен встановити наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист якого подано позов. Неподання АТ «Альфа-Банк» належних доказів про набуття його прав вимоги за кредитним договором №0 від 22.08.2007 року та договором поруки від 20.09.2007 року №30007Р002 від від первісного кредитора позбавляє його права вимагати стягнення коштів за невиконання зазначених договорів.

Враховуючи те, що висновки суду першої інстанції є достатньо аргументованими, апеляційний суд приходить висновку про відсутність підстав повторно відповідати на ті самі аргументи заявника, при цьому апеляційний суд враховує, що як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (§ 2 рішення у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії»).

Суд забезпечив повний та всебічний розгляд справи на основі наданих доказів, рішення суду першої інстанції відповідає нормам матеріального та процесуального права.

Наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків суду першої інстанції по суті вирішення указаного позову та не дають підстав вважати, що судом порушено норми матеріального чи процесуального права, що може бути підставою для скасування судового рішення.

Керуючись ст.ст. 258, 263, 374, 375, 382, 384, 389, 390, 391 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Альфа-Банк» залишити без задоволення, а рішення рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 21 травня 2021 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена до Верховного Суду у випадках, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, протягом 30 днів з дня складення повної постанови.

Головуючий: Судді: