Справа №295/44/21
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.01.2021 року м. Житомир

Суддя Богунський районний суд міста Житомира Слюсарчук Н. Ф. розглянувши заяву ОСОБА_1 про стягнення аліментів з ОСОБА_2 ,-

ВСТАНОВИВ:

Заявник звернулась до суду з заявою про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання дитини сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини від його щомісячного, заробітку (доходу).

Вивчивши матеріали заяви, судом встановлено, що вона підлягає направленню за підсудністю, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 162 ЦПК України, заява про видачу судового наказу подається до суду першої інстанції за загальними правилами підсудності, встановленими цим Кодексом.

Відповідно до ст.28 ЦПК України передбачена підсудність справ за вибором позивача, де в частині першій вказано, що позови про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, про визнання батьківства відповідача, позови, що виникають з трудових правовідносин, можуть пред`являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача.

Але аналіз зазначеної норми свідчить про те, що таке право надано позивачу у разі захисту прав дітей та матеріальне утримання від того з батьків, хто проживає окремо.

В заяві ОСОБА_1 зазначає та з її копії паспорту, вбачається, що ОСОБА_1 зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , разом з дитиною ОСОБА_3 .

В заяві про видачу судового наказу адреса боржника ОСОБА_2 , вказана: АДРЕСА_2 .

Однак докази про фактичне зареєстроване в законному порядку місце проживання або місце перебування боржника ОСОБА_2 , за вказаною в заяві адресою, на день пред`явлення заяви до суду в матеріалах справи відсутні.

Таким чином, дана справа не підсудна Богунському районному суду м. Житомира.

Згідно Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року, Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року № 3477-1V, інститут підсудності безпосередньо пов`язаний із забезпеченням права на справедливий судовий розгляд, закріпленого у п.1 ст. 6 Конвенції, оскільки за його допомогою визначається «належний суд», тобто суд, уповноважений розглядати конкретну справу.

Відповідно до усталеної прецедентної практики Суду термін «встановленим законом» у статті 6 Конвенції спрямований на гарантування того, «що судова гілка влади у демократичному суспільстві не залежить від органів виконавчої влади, але керується законом, що приймається парламентом (рішення у справі «Занд проти Австрії» (Zand v. Austria), заява № 7360/76, доповідь Комісії від 12.10.10678 року). Суд повторює, що, як було раніше визначено, фраза «встановленого законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. У рішенні «Занд проти Австрії», що згадувалося раніше, Комісія висловила думку, що термін «судом, встановленим законом» у пункті 1 статті передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з (..) питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів(..).

Зазначена правова позиція дає можливість виділити дві умови відповідності критерію «суд, встановлений законом: організаційну (організація судової системи повинна регулюватися законами у їх буквальному значенні) та юрисдикційну (суд повинен діяти у спосіб та відповідно до повноважень, передбачених законом, у межах своєї компетенції).

Відповідно до вимог ст. 378 ЦПК України прийняте судом рішення з порушенням правил територіальної підсудності є підставою для його скасування судом апеляційної інстанції з направленням справи на розгляд за встановленою законом підсудністю.

Відповідно до ч. 8ст. 165 ЦПК України, якщо за результатами розгляду отриманих судом відомостей про місцезнаходження боржника - юридичної особи або фізичної особи - підприємця буде встановлено, що заява про видачу судового наказу не підсудна цьому суду, суд не пізніше десяти днів з дня надходження заяви постановляє ухвалу про передачу заяви про видачу судового наказу разом з доданими до неї документами за підсудністю.

Також, відповідно до вимог п.1 ч.1ст. 31 ЦПК України, суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до юрисдикції (підсудності) іншого суду.

Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне передати цивільну справу за заявою ОСОБА_1 про стягнення аліментів з ОСОБА_2 за підсудністю до Чуднівського районного суду Житомирської області.

Керуючись ст.ст.162,165,31,260,353,354,378 ЦПК України,

ПОСТАНОВИВ:

Цивільну справу №295/44/21 за заявою ОСОБА_1 про стягнення аліментів з ОСОБА_2 , надіслати за підсудністю до Чуднівського районного суду Житомирської області.

Передача справи на розгляд іншого суду за встановленою ЦПК України підсудністю з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 31 ЦПК України, здійснюється на підставі ухвали суду не пізніше п`яти днів після закінчення строку на її оскарження, а в разі подання скарги - не пізніше п`яти днів після залишення її без задоволення.

На ухвалу може бути подано апеляційну скаргу до Житомирського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Богунський районний суд м. Житомира протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Суддя Н. Ф. Слюсарчук