Дата документу 26.11.2021
ЄУ № 942/762/21
Провадження №2/942/350/21
16 листопада 2021 року Новопсковський районний суд Луганської області
у складі: головуючого судді Проньки В.В.,
за участю секретаря судового засідання Колесник Г.О.,
представника позивача адвоката Плахотнюк М.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт. Новопсков в режимі відеоконференції в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - орган опіки та піклування Корабельної районної у місті Херсон ради,
Позивач звернулася до Новопсковського районного суду Луганської області з позовом про позбавлення батьківських прав.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що перебувала у шлюбі з відповідачем, від якого вони мають малолітню дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Позивач посилається на те, що після досягнення дитиною трирічного віку з 2015 року відповідач виїхав до Російської Федерації, після чого повністю припинив контакти з нею та сином, жодної участі у вихованні дитини відповідач не приймав, з 2015 року не виявив бажання спілкуватися з сином, коштів на утримання дитини не надає, відповідач не опікується сином, не відвідує його, не телефонує, не цікавиться його розвитком, станом здоров`я, не має наміру виховувати сина. Позивач вказує, що син проживає разом з нею, обов`язки по утриманню, вихованню, моральному та фізичному розвитку дитини повністю лежать на ній, рішенням суду з відповідача стягнуті аліменти на утримання сина, однак відповідач їх не сплачує.
Посилаючись на те, що відповідач самоусунувся від виконання батьківських обов`язків, свідомо нехтує обов`язком щодо виховання сина, не проявляє турботу про задоволення його базових життєвих потреб, стан здоров`я та розвиток, позивач просить позбавити відповідача батьківських прав відносно дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
02.07.2021 суд постановив ухвалу про відкриття загального позовного провадження у справі, розпочав підготовче провадження у справі, залучив до участі у справі третю особу, призначив підготовче судове засідання на 17.08.2021.
17.08.2021 підготовче судове засідання відкладено до 02.09.2021 у зв`язку з неналежним повідомленням третьої особи.
02.09.2021 за клопотанням представника позивача до участі у справі залучено орган опіки та піклування Корабельної районної у місті Херсон ради у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору. Службу у справах дітей Херсонської міської ради виведено зі складу третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, відкладено підготовче засідання до 05.10.2021, продовжено строк проведення підготовчого провадження.
05.10.2021 суд постановив ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначив справу до судового розгляду по суті на 05.11.2021.
05.11.2021 судове засідання відкладено до 16.11.2021.
Представник позивача в судовому засіданні підтримала позовні вимог з підстав, викладених у позові, просила їх задовольнити, надала згоду на ухвалення заочного рішення суду.
Відповідач про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином на підставі п.19 Перехідних Положень ЦПК України та Законів України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» та «Про здійснення правосуддя та кримінального провадження у зв`язку з проведенням антитерористичної операції» шляхом розміщення оголошення про виклик до суду на сайті Новопсковського районного суду Луганської області, однак останній до судового засідання не з`явився, про наявність поважних причин для цього суд не повідомив, заяви про відкладення розгляду справи до суду не направив, відзиву на позовну заяву не надав.
Представник третьої особи в судове засідання не з`явилася, про дату, час і місце судового засідання повідомлена належним чином, надала висновок органу опіки та піклування щодо розв`язання спору.
За згодою представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України
Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши наявні у справі письмові докази, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази у сукупності з нормами чинного законодавства України, суд дійшов такого.
Суд встановив, що позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 з 02.12.2011 по 26.12.2020 перебували у шлюбі, який заочним рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 25.11.2020 було розірвано. Вказані обставини підтверджуються свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 , виданим Міусинською міською радою міста Красний Луч Луганської області 02.12.2011, заочним рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 25.11.2020, яке набрало законної сили 26.12.2020.
Від шлюбу сторони мають малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про його народження серії НОМЕР_2 , виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Краснолуцького міського управління юстиції у Луганській області 02.02.2012.
Суд встановив, що заочним рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 04.12.2020, яке набрало законної сили 12.01.2021, відповідач зобов`язаний сплачувати аліменти на користь позивача на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини від усіх видів його заробітку, але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 22.09.2020 і до досягнення дитиною повноліття.
Частиною 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, яка набрала чинності для України з 11 вересня 1997 року і відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства, передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку належним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Положеннями ч.1 ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
За приписами ч.ч. 1, 2 ст. 10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Відповідно до положень ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно із ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Відповідно до ч. 2, 3 ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.
За змістом ст. 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, додержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Згідно із ч. 1 ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
За приписами ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
У відповідності до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Надаючи оцінку доказам, наданим позивачем на підтвердження своїх вимог, суд виходить з такого.
Суд встановив, що позивач разом з малолітнім сином фактично проживають за адресою: АДРЕСА_1 , де створені необхідні умови для утримання, виховання та розвитку дитини, що підтверджується актом обстеження умов проживання, складеним головним спеціалістом сектору з питань захисту прав дітей та профілактичної роботи служби у справах дітей виконавчого комітету Корабельної районної у місті Херсон ради Скибою О.В. 11.10.2021.
Відповідно до довідки, виданої Херсонською загальноосвітньою школою І-ІІІ ступенів №46 Херсонської міської ради 05.05.2021 за вих. № 88/01-18, малолітній ОСОБА_3 навчається у 3-А класі цієї школи з 01.09.2020. Мати дитини супроводжує сина до навчального закладу та після занять додому, відвідує батьківські збори та бере участь у позакласних заходах школи. Батько дитини не бере участі у позакласних заходах школи.
Згідно із характеристикою, наданою Херсонською загальноосвітньою школою І-ІІІ ступенів №46 Херсонської міської ради 06.05.2021 за вих. № 89/01-18, на учня ОСОБА_3 , вихованням дитини займається мати ОСОБА_1 , вона проявляє постійний інтерес та зацікавленість до навчання ОСОБА_3 , його шкільного життя, приводить його до школи та забирає зі школи. ОСОБА_1 приймає активну участь у житті класу та школи. Рідний батько ОСОБА_3 участі у житті сина не приймав, школу ніколи не відвідував.
Зі змісту довідки КНП «Херсонська міська клінічна лікарня імені Афанасія і Ольги Тропіних» за вих. №01-7/1060-4 від 05.05.2021 слідує, що дитина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , знаходиться під наглядом медичних працівників цієї установи з серпня 2020 року, за час спостереження під час оглядів в дитячій поліклініці та на дому з дитиною завжди була мати ОСОБА_1 . Батько дитини не був присутнім під час оглядів дитини.
Зазначені обставини та додані письмові докази свідчать про те, що відповідач усунувся від виконання батьківських обов`язків відносно свого малолітнього сина ОСОБА_3 , покладених на нього сімейним законодавством, не піклується про стан здоров`я сина, здобуття ним освіти, не надає матеріальної допомоги. Вихованням та утриманням сина, піклуванням про його здоров`я та майбутнє займається матір дитини ОСОБА_1 .
З висновку органу опіки та піклування Корабельної районної у місті Херсоні ради про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , вбачається, що дане питання було розглянуто на засіданні комісії з питань захисту прав дитини, де орган опіки та піклування дійшов висновку про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав відносно малолітнього сина.
Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи.
Згідно із ст. 18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.
Статтями 3, 27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, діючої в Україні з 27.09.1991 року, визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасники визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення умов життя, необхідних для розвитку дитини, в межах своїх здібностей і фінансових можливостей.
Згідно із ст.150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.
Відповідно до п.2 ч.1 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.
Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Відповідно до положення ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини, ч.ч.7, 8 ст.7 СК України при вирішенні будь - яких питань щодо дітей суд повинен керуватися максимальним забезпеченням інтересів дітей.
В п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» зазначено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.
Пунктом 16 вказаної Постанови № 3 Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року роз`яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Відповідно до ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків.
В Рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» встановлено, що вирішуючи справи про позбавлення батьківських прав, суд зобов`язаний дотримуватися вимог ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема, судове рішення має бути побудоване на з`ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи ґрунтується висновок органу опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання.
Згідно із ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.
Таким чином, повно та всебічно з`ясувавши обставини справи, оцінивши зібрані у справі докази, їх належність, допустимість, достовірність, а також враховуючи, що відповідач заперечень на позов та доказів на їх підтвердження суду не надав, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, оскільки в ході судового розгляду підтверджено факт свідомого ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків, покладених на нього ст. 150 Сімейного кодексу України, відносно малолітньої дитини.
Відповідно до ч.5 ст.164 СК України рішення суду про позбавлення батьківських прав після набрання ним законної сили суд надсилає органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем реєстрації народження дитини.
Згідно із ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір, понесений нею при зверненні до суду.
Керуючись ст. ст. 2, 4, 10, 12, 13, 77-81, 89, 141, 229, 258, 259, 263-265, 268, 273, 352, 354, 355 ЦПК України, суд
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - орган опіки та піклування Корабельної районної у місті Херсон ради, задовольнити повністю.
Позбавити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , батьківських прав відносно малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 , 908,00 грн (дев`ятсот вісім грн 00 коп.) в рахунок відшкодування понесеного судового збору.
Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 , паспорт серії НОМЕР_4 , виданий Краснолуцьким МВ УМВС України в Луганській області, зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ; місце перебування: АДРЕСА_1 .
Представник позивача: адвокат Плахотнюк Маргарита Олегівна, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю серії ХС № 000147 від 02.03.2018, доручення на надання безоплатної вторинної правової допомоги №2975-Д від 18.08.2020, яка здійснює свою діяльність за адресою: АДРЕСА_3 .
Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_4 .
Копію рішення суду після набрання ним законної сили надіслати до Новопсковського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Старобільському районі Луганської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків).
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Позивач має право оскаржити заочне рішення протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Апеляційна скарга подається до Луганського апеляційного суду.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом тридцяти днів з дня його проголошення, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Вступна та резолютивна частини заочного рішення прийняті у нарадчій кімнаті та проголошені у судовому засіданні 16 листопада 2021 року.
Повний текст рішення складено в нарадчій кімнаті 26 листопада 2021 року.
Суддя: В.В. Пронька