Справа № 522/6796/21
Провадження № 2/522/6330/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 листопада 2021 року Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді Свяченої Ю.Б.,

при секретарі судового засідання Шеян І.В..

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Одесі в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про звернення стягнення на майно в рахунок погашення боргу та стягнення заборгованості за договорами позики, -

ВСТАНОВИВ:

14.04.2021 р. Позивач звернулася до Приморського районного суду м. Одеси з позовною заявою до ОСОБА_2 в якій просила в рахунок погашення заборгованості за договором позики звернути стягнення на майно Відповідача, шляхом визнання права власності на вказане майно за позивачем, скасувати обтяження у вигляді арешту, на ј (одну четверту) частки квартири, стягнути заборгованість за договорами позики, стягнути понесені судові витрати.

22 червня 2021 року від Позивача до суду надійшла заява про уточнення позовних вимог, згідно якої Позивач просить:

- в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) перед Позивачем у справі ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) звернути стягнення на майно ОСОБА_2 3/4 (три четвертих) частки квартири під АДРЕСА_1 , що складається в цілому з двох житлових кімнат та приміщень, загальною площею 60,7 кв. м., у тому числі житловою площею 37,5 кв. м., та належать Відповідачу на праві приватної власності на підставі свідоцтва про право власності на житло від 16.12.1998 р. видане Управлінням житлово-комунального господарства виконкому Одеської міської ради, на підставі розпорядження від 16.12.1998 р., зареєстровано і записано у реєстрову книгу за № 7-14902, свідоцтва про право на спадщину за законом від 25.05.2020 р. видане державним нотаріусом Приморської державної нотаріальної контори у м. Одесі Пенчевим К.Л., зареєстрованого в реєстрі за № 1-440; свідоцтва про право на спадщину за законом від 25.05.2020 р. видане державним нотаріусом Приморської державної нотаріальної контори у м. Одесі Пенчевим К.Л., зареєстрованого в реєстрі за № 1-439, шляхом визнання права власності на вказане майно за позивачем у справі ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ).

- скасувати обтяження у вигляді арешту накладеного Приморським районним судом м. Одеси, на ј (одну четверту) частки квартири під АДРЕСА_1 , (реєстраційний номер обтяження 9639658, дата державної реєстрації обтяження 19.03.2010 р., реєстраційний номер у реєстрі заборон № 80/2010).

- стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) понесені судові витрати.

Позивач обґрунтовує вимоги тим, що 04.01.2009 р., 03.01.2018 р. та 08.01.2019 р. між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено ряд Договорів позики грошових коштів, що підтверджується оригіналами розписок від 04.01.2009 року, від 03.01.2018 року та 08.01.2019 року.

Відповідно до умов Договорів позики Відповідач отримала у борг грошові кошти у розмірі 30000 (тридцять тисяч) доларів США 00 центів та зобов`язувалась повернути кошти до 01.02.2020 р.

Відповідач свої зобов`язання по договорам позики не виконала, основний борг за договорами позики не повернула, у зв`язку із чим Позивач звернулася до суду з відповідним позовом.

Умовами договору також було передбачено, що у разі, якщо вся сума боргу не буде повернута в строк, то зобов`язання щодо повернення коштів мають бути виконані шляхом передачі від ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , нерухомого майна.

В порушення вимог договору та закону Відповідач не повернув гроші як своєчасно так і в повному обсязі, а тому в рахунок погашення заборгованості має бути звернено стягнення на майно ОСОБА_2 шляхом визнання права власності на вказане майно за Позивачем.

Ухвалою суду від 16 квітня 2021 року позовну заяву залишено без руху та надано строк на усунення недоліків.

15 червня 2021 року до суду від позивача надійшла заява про усунення недоліків.

Ухвалою суду від 09 липня 2021 року відкрито провадження по справі в порядку загального позовного провадження з проведенням підготовчого засідання на 19 серпня 2021 року.

19 серпня 2021 року до суду надійшла заява відповідача про визнання позовних вимог, в якій Відповідач, керуючись п. 1 ч. 2 ст. 49 ЦПК України, повністю визнає заявлені позовні вимоги та проти їх задоволення не заперечує.

У підготовче засідання 19 серпня 2021 року з`явилися представник позивача та відповідач. Учасникам справи роз`яснено їх права та обов`язки. ОСОБА_2 позов визнала та підтвердила той факт, що брала гроші у Позивача, однак не має змоги їх повернути. Представник позивача проти заяви про визнання позову не заперечував. Протокольною ухвалою закрито підготовче засідання та призначено справу до розгляду по суті на 22 вересня 2021 року.

У період з 30 серпня 2021 року по 20 вересня 2021 року суддя Свячена Ю.Б. знаходилася у щорічній відпустці.

У судове засідання 22 вересня 2021 року з`явився представник позивача, відповідач подала заяву про розгляд справи без її участі та зазначила, що позов визнає та проти задоволення позовних вимог не заперечує. Представником позивача до суду подано клопотання про витребування доказів. Оголошено перерву на 26 жовтня 2021 року.

У судове засідання 26 жовтня 2021 року з`явився представник позивача, відповідач подала заяву про розгляд справи без її участі. Представником позивача під час судового засідання заявлено клопотання про витребування доказів та ознайомленням з матеріалами виконавчого провадження. Оголошено перерву на 22 листопада 2021 року.

09 листопада 2021 року до суду надійшла заява від позивача про долучення доказів, а саме витяг від 09.11.2021 року з інформацією про закінчене виконавче провадження.

У судове засідання 22 листопада 2021 року з`явився представник позивача, відповідач до суду не з`явилася. Представник позивача надав пояснення по суті позовних вимог, досліджено додаткові докази.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що 04 січня 2009 року між ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_2 ) та ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) було укладено Договір Позики грошових коштів, що підтверджується оригіналом розписки від 04.01.2009 року.

Відповідно до умов договору Відповідач отримала у борг грошові кошти у розмірі 10000 (десять тисяч) доларів США 00 центів.

03.01.2018 р. та 08.01.2019 р. між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено два договори позики, згідно умов яких Позивач надав Відповідачу у борг 20000 (двадцять тисяч) доларів США 00 центів, про що свідчать оригінали письмових розписок від «03» січня 2018 року, «08» січня 2019 року.

Згідно умов договорів Позичальник зобов`язувалась повернути отримані у борг кошти Позикодавцю до «01» лютого 2020 року.

Відповідач свої зобов`язання по договорам позики не виконала, основний борг за договорами позики не повернула, у зв`язку із чим Позивач звернулася до суду з зазначеними позовними вимогами.

Вказане нерухоме майно належить Відповідачу на праві приватної власності на підставі свідоцтва про право власності на житло від 16.12.1998 р. видане Управлінням житлово-комунального господарства виконкому Одеської міської ради, на підставі розпорядження від 16.12.1998 р., зареєстровано і записано у реєстрову книгу за № 7-14902, свідоцтва про право на спадщину за законом від 25.05.2020 р. видане державним нотаріусом Приморської державної нотаріальної контори у м. Одесі Пенчевим К.Л., зареєстрованого в реєстрі за № 1-440; свідоцтва про право на спадщину за законом від 25.05.2020 р. видане державним нотаріусом Приморської державної нотаріальної контори у м. Одесі Пенчевим К.Л., зареєстрованого в реєстрі за № 1-439.

Згідно зі статтею 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до статті 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (частина перша стаття 1049 ЦК України).

У частині першій статті 1050 ЦК України встановлено, що у разі несвоєчасного повернення позичальником суми позики він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу, згідно з якою боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу та три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За своїми правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника.

У разі пред`явлення позову про стягнення боргу за позикою кредитор повинен підтвердити своє право вимагати від боржника виконання боргового зобов`язання. Для цього, з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України, суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносини за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умови.

У відповідності з правовою позицією Верховного Суду України по справі №6-63 цс13 (постанова від 18 березня 2013 року), письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

Також положеннями статті 27 Конвенції про право міжнародних договорів закріплено, пю учасник не може посилатися на положення свого внутрішнього права як виправдання для невиконання ним договору.

Принцип pacta sunt servanda в Україні закріплений ст. 1 Закону України «Про міжнародні договори України» та міститься в статті 629 Цивільного кодексу України, якою встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що «при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права».

Виходячи з міжнародно-правових зобов`язань держави, положень ст. 8 Конституції України та Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) дотримання принципу верховенства права є однією з підвалин демократичного суспільства.

Статтею 1 протоколу № 1 Конвенції передбачено, що: «кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права».

Європейський суд з прав людини в своєму рішенні від 06.12.2007 по справі «Воловік проти України» (п. 67) зазначив, що поняття «власність», яке передбачене першою частиною статті 1 Першого протоколу до Конвенції, має автономне значення, яке не обмежується правом власності на матеріальні речі та не залежить від формальної класифікації у національному законодавстві, певні інші права та інтереси, які становлять майно (наприклад заборгованість), можуть також розглядатись як «право на власність» та відповідно як власність» для цілей цієї статті (див. рішення у справі "Копецький проти Словаччини" iKopecky V. Slovakia ), [GC], N 44912/98, п. 52, ECHR 2004-ІХ, та рішення "Грецькі нафтопереробні заводи "Стрен" і Стратіс Андреадіс проти Греції" (Stran Greek Refineries and Stratis Anreadis v. Greece), від 9 грудня 1994 року, Серія А. № ЗОЇ-В, ст. 84. п. 59).

З Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 28.01.2021 р., вбачається, що 19.03.2010 р. на ј (одну четверту) частки квартири під АДРЕСА_1 , накладено Приморським районним судом м. Одеси, обтяження у вигляді арешту.

Під час розгляду справи виникла необхідність дослідження інформації з Автоматизованої системи виконавчих проваджень щодо стану виконавчого провадження № 44719901 та встановлено, що станом на теперішній час виконавче провадження № 44719901 завершене, а виконавчий документ повернутий стягувачові на підставі п. 2 ч. 1 ст. 47 ЗУ «Про виконавче провадження.

Суд приходить до висновку, що вказане обтяження є неправомірним та таким, що порушує законні інтереси Позивача. Адже як було зазначено обтяження накладено на майно 19.03.2010 р., а договір позики між Позивачем та Відповідачем був укладений 04.01.2009 р., тобто задовго до правовідносин внаслідок, яких був накладений арешт.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Як роз`яснено п. 2 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» №5 від 03.06.2016, позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно).

Згідно із ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року № 606-XIV особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Копія постанови про зняття арешту з майна надсилається боржнику та органу (установі), якому була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника. З майна боржника може бути знято арешт за постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, якщо виявлено порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом. Копія постанови начальника відділу державної виконавчої служби про зняття арешту з майна боржника не пізніше наступного дня після її винесення надсилається сторонам та відповідному органу (установі) для зняття арешту. У разі наявності письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зносу, пошкодженням або в разі якщо витрати, пов`язані із зверненням на таке майно стягнення, перевищують грошову суму, за яку воно може бути реалізовано, арешт з майна боржника може бути знято за постановою державного виконавця, що затверджується начальником відділу, якому він безпосередньо підпорядкований. Копії постанови державного виконавця про зняття арешту з майна надсилаються не пізніше наступного робочого дня після її винесення сторонам та відповідному органу (установі) для зняття арешту. У всіх інших випадках незавершеного виконавчого провадження арешт з майна чи коштів може бути знятий за рішенням суду. Зазначені у цій статті постанови можуть бути оскаржені сторонами в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до положень ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року № 606-XIV і роз`яснень, викладених у пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 серпня 1976 року № 4 «Про судову практику в справах про виключення майна з опису» (з наступними змінами) особа, яка вважає, що майно на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Суд наголошує, що статтею 204 Цивільного кодексу України визначена презумпція правомірності правочину: правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Згідно ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом, у передбачених ЦПК України випадках.

Відповідно до ч.1 та п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до змісту ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на відповідача у разі задоволених позовних вимог.

Судом встановлено, що за подання даного позову Позивач поніс витрати по сплаті судового збору в розмірі 8445,00 грн., що підтверджується наявною у матеріалах справи квитанцією.

Керуючись ст.ст. 1, 2, 5, 12, 43, 76, 81, 89, 95, 133, 141, 223, 235, 241, 258, 259, 263-265, 268, 354 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) до ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) про звернення стягнення на майно в рахунок погашення боргу за договорами позики, - задовольнити.

В рахунок погашення заборгованості ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) перед позивачем у справі ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) звернути стягнення на майно Відповідача ѕ (три четвертих) частки квартири під АДРЕСА_1 , що складається в цілому з двох житлових кімнат та приміщень, загальною площею 60,7 кв. м., у тому числі житловою площею 37,5 кв. м., та належить Відповідачу на праві приватної власності на підставі свідоцтва про право власності на житло від 16.12.1998 р., видане Управлінням житлово-комунального господарства виконкому Одеської міської ради, на підставі розпорядження від 16.12.1998 р. зареєстровано і записано у реєстрову книгу за № 7-14902, свідоцтва про право на спадщину за законом від 25.05.2020 р. видане державним нотаріусом Приморської державної нотаріальної контори у м. Одеси Пенчевим К.Л., зареєстрованого в реєстрі за № 1-440; свідоцтва про право на спадщину за законом від 25.05. 2020 р., видане державним нотаріусом Приморської державної нотаріальної контори у м. Одесі Пенчевим К.Л., зареєстрованого в реєстрі за № 1-439, шляхом визнання права власності на вказане майно за позивачем у справі ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ).

Скасувати обтяження у вигляді арешту, накладеного Приморським районним судом м. Одеси, суддя Кравчук Т.С., на ј (одну четверту) частки квартири під АДРЕСА_1 , (реєстраційний номер обтяження 9639658, дата державної реєстрації обтяження 19.03.2010 р., реєстраційний номер у реєстрі заборон № 80/2010).

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) понесені судові витрати в розмірі 8445,00 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Одеського апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту судового рішення. У разі якщо рішення було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня отримання копії рішення..

Повний текст рішення суду виготовлено 26 листопада 2021 року.

Суддя Свячена Ю.Б.

22.11.21