Справа №463/8905/21
Провадження №4-с/463/38/21
УХВАЛА

24 листопада 2021 року Личаківський районний суд м. Львова

в складі: головуючого судді Рудаков Д. І.

за участю секретаря судового засідання - Ліпчанської А.В.,

представника скаржника - Харченюк І.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за скаргою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» про визнання бездіяльності державного виконавця незаконною та зобов`язання вчинити дії,

в с т а н о в и в:

скаржник 06.08.2021р. звернувся до суду із скаргою про визнання незаконною бездіяльності відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України щодо не зняття арештів та не припинення обтяжень і виключення записів про обтяження (накладення арешту) щодо майна ОСОБА_1 , зобов`язання відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України скасувати арешт щодо майна ОСОБА_1 , який накладений постановами про арешт майн боржника №39235543 від 15 листопада 2013 року, шляхом припинення обтяження та виключення записів про обтяження (накладення арешту) щодо майна ОСОБА_1 ..

Скаргу мотивує тим, що рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 08.07.2011 у справі 2-3391/11 з нього та ОСОБА_2 солідарно стягнуто на користь ПАТ «УкрСиббанк» борг в сумі 14663706,89 грн. за кредитними договорами №0, №0, №0, №0, №0, №0 із додатковими угодами від 09.09.2009 та 1820 грн. судових витрат. В подальшому, за договором факторингу від 20.04.2015, право вимоги за вказаними кредитними договорами перейшло до ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія». На підставі вказаного рішення суду, судом було видано виконавчий лист від 15.11.2013. Відповідно до Інформації з державного реєстру речових прав на нерухомемайно в рамках примусового виконання були накладенні арешти на нерухоме майно скаржника та твкі станом на день звернення не зняті органом виконавчої служби, а саме записи про обтяження(накладення арешту) № 3495774 від 22.11.2013 року, який накладений постановою про арешт майна боржника серія та номер : 39235543, виданою 15.11.2013 року відділом примусового виконання рішень Державної виконавчоїьслужби України, та №3496791 від 22.11.2013, який накладений постановою про арешт майна боржника серія та номер: 39235543, виданого 15.11.2013 року відділом примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України.

Увідповідь на адвокатський запит від 10.06.2021 Відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України надано відповідь 22 липня 2021, згідно якої слідує, що у відділі виконання перебували виконавче провадження ВП №39235543 з примусового виконання виконавчого листа Личаківського районного суду міста Львова №2/1312/3022/11 від 23.07.2013 року щодо стягнення з ОСОБА_3 та ОСОБА_2 солідарно на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованості. Окрім цього з вканої відповіді вбачається, що 07.08.2013 року державним виконавцем прийнятол постанову про відкриття виконавчого провадження. 15.11.2013 року винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження та внесено обятяження до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна. 2912.2016 на підставі ухвали Личаківського районного суду м.Львова від 17.03.2016 замінено стягувача. Так 10.08.2018 державним виконавцем було прийнято постанову про повернення виконавчого документа стягувачу. Водночас : Відділом примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України повідомлено, що відсутні підстави для зняття арешту обтяжень.

Вважає таку бездіяльність заінтересованої особи протиправною, оскільки з аналізу законодавства випливає обов`язок виконавця скасувати арешт майна при повернення виконавчого документа. До того ж на час його звернення сплив строк для повторного пред`явлення виконавчого документу на виконання. В той же час, подальша наявність обтяження у вигляді арешту всього його майна порушує його майнові права на розпорядження, подальшого набуття у власність та володіння майном, а тому просить скаргу задоволити.

Дана скарга була передана відповідно до Протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06.08.2021 судді Рудакову Д.І. та призначена до судового розгляду у відкритому судовому засіданні.

В процесі розгляду справи, долучено відповідь відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 04.08.2021 на адвокатський запит представника скаржника, про неможливість зняття арешту з майна по виконавчому провадженню №3495774.

Крім цього, відділом примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України надано суду відзив на скаргу від 10.10.2021, яким вимоги скарги вважає безпідставними. Станом на даний час дані про виконання виконавчого документу відсутні. В той же час, у відповідності до ст.59 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено вичерпний перелік підстав зняття державним виконавцем арешту з майна та коштів боржника, серед яких відсутні підстави, на які посилається скаржник. А тому, в задоволенні скарги просить відмовити.

Також, заінтересованою особою ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» подано до суду 10.09.2021 письмові пояснення, згідно з якими вважає, що скарга не підлягає до задоволення з підстав того, що повернення виконавчого документу стягувачу, не є закінченням виконавчого провадження, оскільки не позбавляє стягувача права повторного пред`явлення виконавчого документа до виконання. Крім цього, посилаючись на аналіз змісту ст.ст.37, 39, 40 Закону України «Про виконавче провадження», правові висновки Верховного Суду за 2019 рік, зазначає про безпідставність висновків скаржника про обов`язок державного виконавця одночасного зняття арешту майна при поверненні виконавчого документу стягувачу, оскільки такий обов`язок у виконавця виникає лише при повернення виконавчого документа до суду.

В судовому засіданні представник скаржника ОСОБА_4 підтримав вимоги скарги, а також додаткові письмові пояснення від 28.09.2021, зазначив, що у скаржника відсутні відкриті виконавчі провадження, орган виконавчої служби закінчив виконавчі провадження, у яких позивач був боржником, майно, на яке накладено арешти є у власності третьої особи, чим фактично порушує її право.

Заінтересовані особи про час та місце розгляду скарги повідомлялися у встановленому законом порядку, явку своїх представників не забезпечили повторно, причин неявки в останнє судове засідання не повідомили, подали письмові пояснення по суті скарги, а тому, оскільки у відповідності до положень ст.450 ЦПК України, їх неявка не перешкоджає розгляду скарги, слід розглянути справу у їх відсутності.

Заслухавши пояснення представника скаржника, дослідивши матеріали скарги та докази в їх сукупності, суд дійшов до наступного висновку.

Як встановлено, із матеріалів скарги рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 08.07.2011 з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 солідарно стягнуто на користь ПАТ «УкрСиббанк» борг в сумі 14663706,89 грн. за кредитними договорами №0, №0, №0, №0, №0, №0 із додатковими угодами від 09.09.2009 та 1820 грн. судових витрат.

На підставі рішення суду, судом видано виконавчий лист, який стягувачем пред`явлено до виконання у відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України.

Постановою старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 07.08.2013 відкрито виконавче провадження №39235543 з виконання рішення суду про солідарне стягнення на користь ПАТ «УкрСиббанк» з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 боргу за кредитними договорами в сумі 14663706,89 грн.

Постановою старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 15.11.2013, в межах виконавчого провадження №39235543, накладено арешт на все майно, що належить боржнику ОСОБА_1 , у межах суми звернення стягнення 14656807,89 грн.

В подальшому, постановою старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 10.08.2018, у виконавчому провадженні №39235543, виконавчий документ виконавчий лист №2/1312/3022/11 про солідарне стягнення з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 на користь ПАТ «УкрСиббанк» борг в сумі 14663706,89 грн. за кредитними договорами №0, №0, №0, №0, №0, №0 із додатковими угодами від 09.09.2009 та 1820 грн. судових витрат, повернуто стягувачу та встановлено строк для повторного пред`явлення виконавчого документу для виконання.

Встановлено, що 20.04.2015 між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» укладено договір факторингу №17, за умовами якого до останнього перейшло право вимоги за вказаними кредитними договорами.

Згідно з заявою від липня 2021, направленою відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України скаржник просив зняти арешт з його майна, накладений зазначеними постановами державного виконавця від 22.11.2013 у виконавчому провадженні №3495774 та від 22.11.2013 у виконавчому провадженні №3496791. Однак, Відділом відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України було відмовлено у знятті таких.

Частиною 1 ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Зокрема відповідно до ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Частиною 3 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що у разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець.

При цьому частиною 4 такої визначено виключний перелік підстав для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини, а частиною 5 передбачено, що у всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

За змістом статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження є завершальною стадією судового провадження. Окрім того, ЄСПЛ у своїх рішеннях неодноразово вказував, що ефективний доступ до суду включає право на своєчасне виконання судового рішення, і що виконання судового рішення слід розглядати як невід`ємну складову судочинства, як цього вимагають приписи статті 6 Конвенції щодо забезпечення справедливого судового процесу.

Права та обов`язки державного виконавця чітко регулюються нормами Закону, виконавець зобов`язаний вживати передбачених Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до ч 1 ст 18 ЗУ «Про виконавче провадження Виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі

Відповідно до ч 1 ст 10 ЗУ «Про виконавче провадження» заходами примусового виконання рішень є: звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами;

15.11.2013 року державним виконавцем винесено постанову про арешт майна боржника.

Постановою від 01.04.2014 року транспортні засоби боржника оголошено в розшук.

Постановою від 21.10.2014 року на підставі рішення Шевченківського районного суду м.Львова від 26.06.2014 року № 466/2361/14-ц припинено чинність арешту квартири АДРЕСА_1 .

10.08.2018 року виконавчий документ повернуто стягувачу на підставі п.7 ч 1. ст. 37 ЗУ «Про виконавче провадження» виходячи з наступного: 01.04.2014 державним виконавцем винесено постанову про розшук майна боржника, а саме: автомобіль марки СНEVROLET LАСЕТТІ. Станом на сьогодні зазначений транспортний засіб не розшукано. Окрім того, в ході проведення виконавчих дій описано та арештовано майно належне боржнику, а саме: 1/5 частину квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 . Відповідно до протоколів № 303238 від 13.12.2017, № 309696 від 09.01.2018 та 314185 від 31.01.2018 сформованих ДП «СЕТАМ» торги з реалізації вищевказаного майна не відбулися у зв`язку із відсутністю допущених учасників торгів. Відповідно до частини шостої статті 61 Закону України «Про виконавче провадження» (далі - Закон) У разі нереалізації майна на третіх електронних торгах виконавець повідомляє про це стягувачу і пропонує йому вирішити питання про залишення за собою нереалізованого майна, крім майна, конфіскованого за рішенням суду. Частинами сьомою та восьмою статті 61 Закону вказано, що у разі якщо стягувач протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця письмово не заявив про своє бажання залишити за собою нереалізоване майно, арешт з майна знімається і воно повертається боржникові. За відсутності у боржника іншого майна, на яке може бути звернено стягнення, виконавчий документ повертається стягувачу без виконання. У разі якщо стягувач виявив бажання залишити за собою нереалізоване майно, він зобов`язаний протягом 10 робочих днів з дня надходження від виконавця відповідного повідомлення внести на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби або рахунок приватного виконавця різницю між початковою вартістю нереалізованого майна та сумою коштів, що підлягають стягненню на його користь, якщо початкова вартість нереалізованого майна перевищує суму боргу, яка підлягає стягненню за виконавчим документом. За рахунок перерахованих стягувачем коштів оплачуються витрати виконавчого провадження, задовольняються вимоги інших стягувачів та стягуються виконавчий збір і штрафи, а залишок коштів повертається боржникові. Відповідно до вимог частини дев`ятої статті 61 Закону, майно передається стягувачу за ціною третіх електронних торгів або за фіксованою ціною. Листом від 06.06.2018 № 39235543/20.1/27 стягувачу запропоновано протягом 10 робочих днів з дня надходження від виконавця відповідного повідомлення повідомити про вирішення питання про залишення за собою нереалізованого майна. Станом на сьогодні стягувач письмово не заявив про бажання залишити за собою нереалізоване майно боржника. Іншого майна належного боржнику, на яке б можна було б звернути стягнення не виявлено.

Відповідно до частини 3 ст. 37 ЗУ «Про виконавче провадження» у разі повернення виконавчого документа з підстав, передбачених частиною першою цієї статті, стягувачу повертаються невикористані суми внесеного ним авансового внеску. На письмову вимогу стягувача виконавцем надається звіт про використання авансового внеску. У разі повернення виконавчого документа стягувачу на підставі пунктів 1,3, 11 частини першої цієї статті арешт з майна знімається.

Виходячи з вищенаведеного Законом чітко передбачено що в разі повернення виконавчого документа на підставі п.7 ч 1. ст. 37 ЗУ «Про виконавче провадження» арешт з майна не знімається.

Відповідно до п. 22 Розділу III Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України № 512/5 від 02 квітня 2012 року у постанові про закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа стягувачу, виконавець зазначає підставу для цього з посиланням на відповідну норму Закону, результати виконання, залишок нестягненої суми, якщо за виконавчим документом проводилося стягнення, сума стягнутого виконавчого збору або сума стягнутої основної винагороди приватного виконавця, розмір авансового внеску, який підлягає поверненню стягувачу, а також наслідки закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа, передбачені частиною першою статті 40 Закону.

Відповідно до частини 1 ст. 40 ЗУ «Про виконавче провадження» у разі закінчення виконавчого провадження (крім закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження.

Аналіз викладених норм свідчить, що наслідки завершення виконавчого провадження, у тому числі зняття арешту з майна боржника, можуть бути застосовані лише у випадку закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав

Таким чином, повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п.7 ч 1. ст. 37 ЗУ «Про виконавче провадження» не передбачає застосування заходів передбачених ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження».

Оскільки повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених статтею 37 ЗУ "Про виконавче провадження", не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених цим Законом, державний виконавець підставно не знімав арешту, який був накладений з метою виконання рішення.

Стосовно пропуску стягувачем строку пред`явлення виконавчого документа хочу зазначити наступне: статтею 12 ЗУ «Про виконавче провадження» передбачено строки звернення з виконавчим листом, а також право стягувача звернутись до суду із заявою про поновлення пропущеного строку.

Крім того, статтею 433 ЦПК України передбачено, що у разі пропуску строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено.

Таким чином, стягувач не позбавлений права звернутись до суду із заявою про поновлення строків для пред`явлення виконавчого листа до виконання.

У відповідності до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно з ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Як безспірно встановлено в ході судового розгляду скарги, строк для повторного пред`явлення для примусового виконання виконавчого листа №2-3391/11, виданого Личаківським районним судом м. Львова 23 липня 2013 року, про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 , завершився та та на даний час у відділах державної виконавчої служби відсутні відкриті виконавчі провадження з примусового виконання такого.

Поточний стягувач за виконавчим листом №2/1312/3022/11, виданим 23 липня 2013 року Личаківським районним судом м. Львова, ТзОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» будь якої інформації про наявність відкритих виконавчих проваджень щодо примусового виконання рішення Личаківського районного суду м. Львова від 08.07.2011 суду не надав.

Також з Автоматизованої системи виконавчого провадження Міністерства юстиції України станом на день розгляду скарги вбачається, що відносно ОСОБА_1 відсутні відомості про наявні відкриті щодо нього виконавчі провадження.

Варто зазначити, що повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п.7 ч 1. ст. 37 ЗУ «Про виконавче провадження» не передбачає застосування заходів передбачених ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження».

Відтак враховуючи те, що ОСОБА_1 є стороною виконавчих проваджень, в рамках яких державними виконавцями відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України було накладено арешт на його нерухоме майно, однак на даний час вказані виконавчі провадження завершено, при завершенні таких питання скасування вказаного арешту вирішено не було, виконавче провадження не завершено, відтак суд приходить до висновку, що дана скарга є не обґрунтованою та відповідно до ст. 433 ЦПК України передбачено, що у разі пропуску строку для предявлення виконавчого документу до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлений. Окрім цього стягувач не позбавлений права звернутися до суду із заявою про поновлення строків для предявлення виконавчого листа до виконання, а тому посилання скаржника на те, що стягувач втратив право для предявлення виконавчого документа до виконання є безпідставними.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст.247, 447, 450, 451 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

В задоволенні скарги - відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала може бути оскаржена до Львівського апеляційного суду в порядок та строки, передбачені ст.ст.354,355 ЦПК України, п.15.5 Перехідних положень ЦПК України.

Суддя Д.І. Рудаков