Житомирський апеляційний суд
Справа №274/3426/20 Головуючий у 1-й інст. Хуторна І. Ю.
Категорія 39 Доповідач Шевчук А. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2021 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючої судді Шевчук А.М.,

суддів: Коломієць О.С., Талько О.Б.,

розглянувши в порядку письмового провадження (без повідомлення учасників справи) у м. Житомирі

цивільну справу №274/3426/20 за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором

за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк»

на заочне рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 29 вересня 2020 року, яке ухвалене під головуванням судді Хуторної І.Ю. у м. Бердичеві,

в с т а н о в и в:

У травні 2020 року Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» (надалі АТ КБ «ПриватБанк» або банк) звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 . Просило стягнути заборгованість у сумі 12 488,61 грн., яка складається із: простроченого тіла кредиту в сумі 3 343,60 грн.; процентів, нарахованих на прострочене тіло кредиту згідно з ст.625 ЦК України, в сумі 1 201,12 грн., пені в сумі 6 873 грн. та штрафу, нарахованого відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг 500 грн. (фіксованої частини) і 570,89 грн. (процентної складової). Свої вимоги обґрунтовувало тим, що ОСОБА_1 звернувся до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заяву від 07 жовтня 2016 року №б/н. Для користування кредитним картковим рахунком відповідач отримав кредитну картку. У подальшому розмір кредитного ліміту збільшений до 2 500 грн. ОСОБА_1 належно не виконує свої фінансові зобов`язання, у зв`язку із чим станом на 28 квітня 2020 року утворилася вищевказана заборгованість.

Заочним рішенням Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 29 вересня 2020 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь банку заборгованість за кредитним договором у сумі 3 343,60 грн. У задоволенні решти позову відмовлено. Вирішено питання судових витрат.

Не погодившись із заочним рішенням суду першої інстанції в частині відмови у стягненні заборгованості за процентами, пенею і штрафом, Акціонерне товариство комерційний банк "ПриватБанк" подало апеляційну скаргу в цій частині позову. Посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення в оскарженій частині скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити у повному обсязі. Доводи апеляційної скарги грунтуються на тому, що суду надано усі доказі у підтвердження позовних вимог, які відповідачем не спростовані. ОСОБА_1 не скористався своїм правом на подачу відзиву. Підписавши анкету-заяву відповідач підтвердив те, що ознайомився з Умовами та правилами надання банківських послуг, Тарифами банку та зобов`язався їх дотримуватися. Із виписки про рух коштів прослідковується, що у підтвердження позовних вимог, які відповідачем не спростовані, ОСОБА_1 користувався кредитними коштами, що свідчить про його згоду з умовами кредитного договору. Наполягає на тому, що сторонами узгоджено процентну ставку і порядок сплати процентів за кредитним договором, а тому суд безпідставно відмовив у стягненні процентів за кредитом. Відповідач порушив умови кредитного договору, а тому стягненню підлягають також пеня і штраф, які узгоджені сторонами в Тарифах і Умовах та правилах.

Відзиву на апеляційну скаргу не надходило.

Виходячи із принципу диспозитивності, апеляційний суд не перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в частині задоволених вимог, тобто в частині стягнення на користь банку тіла кредиту в сумі 3343,60 грн., оскільки в цій частині рішення суду не оскаржується.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в частині відмови у стягненні заборгованості за процентами, нарахованими на прострочений кредит згідно з ст.625 ЦК України, в сумі 1 201,12 грн., пені в сумі 6 873 грн. та штрафу, нарахованого відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг 500 грн. (фіксованої частини) і 570,89 грн. (процентної складової), відповідно до положень ст.367 ЦПК України, колегія суддів апеляційного суду доходить висновку, що апеляційна скарга не може бути задоволена з огляду на наступне.

Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626,628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до частини першої ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша ст.1048 ЦК України).

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст.1055 ЦК України).

Згідно з частиною першою ст.633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, окрім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом ст.634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків при застосуванні конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому, з огляду на зміст ст.ст.633,634 ЦК України, можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Визначальним є додержання письмової форми договору.

Із матеріалів справи вбачається та судом установлено, що 07 жовтня 2016 року між Публічним акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк», правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк», та ОСОБА_1 укладений кредитний договір шляхом підписання останнім анкети-заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у ПриватБанку (а.с.11).

У анкеті-заяві зазначено про те, що клієнт згоден із тим, що дана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг і тарифами, правилами користування, основними умовами обслуговування і кредитування, розташованими в рекламному буклеті, складають між ним і банком договір про надання банківських послуг. ОСОБА_1 ознайомився з договором про надання банківських послуг до його укладення і згоден з його умовами, примірник договору про надання банківських послуг погодився отримати шляхом самостійної роздруківки з офіційного сайту www.privatbank.ua. Клієнт зобов`язався виконувати вимоги Умов та правил надання банківських послуг, а також регулярно ознайомлюватися з їх змінами на сайті Приватбанку www.privatbank.ua.

Разом із тим, в анкеті-заяві відсутня домовленість сторін щодо розміру та порядку нарахування процентів за користування кредитними коштами, а також розміру та умов нарахування неустойки за порушення строків виконання грошового зобов`язання.

У підтвердження обґрунтування позову в частині щодо нарахування процентів за користування кредитними коштами банк додав до позовної заяви розрахунок заборгованості, виписку про рух коштів, довідки про видану відповідачу кредитну картку та зміну кредитного ліміту, а також витяги з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Умов і правил надання банківських послуг.

Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» передбачає різні умови для кожного виду кредитних карт: «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», «Універсальна contract», «Універсальна gold». Витяг відповідачем не підписаний. Матеріали справи не містять відомостей про те, який саме вид тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» обрано відповідачем та погоджено сторонами. Отже, зазначений витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» не можна вважати частиною укладеного між сторонами кредитного договору.

Матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці витяги з Тарифів та Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у Приватбанку, а також те, що вказані документи на момент підписання відповідачем анкети-заяви містили умови щодо сплати процентів за користування кредитом, зміну процентної ставки, відповідальності за неналежне виконання умов договору саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування.

Роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження №6-16цс15) та не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи, тобто кредитор міг додати до позовної заяви витяги з Тарифів та Умов у редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення його позову.

Без надання підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Тарифи і Умови та правила надання банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про розмір процентної ставки за користування кредитом, відповідальності за неналежне виконання умов договору витяги з Тарифів і Умов та правил не можна вважати складовою частиною кредитного договору, оскільки вони не підписані відповідачем. Отже, недодержання письмової форми кредитного договору щодо процентної ставки та відповідальності за неналежне виконання умов договору не дає підстав розцінювати умови, прописані у витягах з Тарифів та Умов і правил, як невід`ємну складову частину змісту договору, а тому суд першої інстанції правильно не вважав надані позивачем витяги з відповідних документів складовою частиною кредитного договору та обґрунтовано відмовив у стягненні суми процентів за користування кредитними коштами, пені та штрафу, на стягненні яких наполягає банк у апеляційній скарзі.

Довідки про видачу ОСОБА_1 кредитної картки, про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки (фактично про зміну кредитного ліміта) і виписка про рух коштів по картковому рахунку відповідача доводять ті обставини, що ОСОБА_1 дійсно були надані банком кредитні кошти та він ними користувався, але дані обставини автоматично не підтверджують правомірності застосування банком до спірних кредитних правовідносин пені та штрафу, які прописані у Тарифах обслуговування кредитних карт «Універсальна», які відповідачем не підписані, а тому суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у стягненні неустойки, оскільки рішення суду не може ґрунтуватися на припущеннях.

Отже, відсутні підстави вважати, що за кредитними правовідносинами, які виникли між сторонами 07 жовтня 2016 року, сторони досягли у письмовому вигляді згоди щодо відповідальності у вигляді пені та штрафу за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.

Окрім того, колегія суддів звертає увагу й на ту обставину, що банком не доведено порушення відповідачем строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань, чим виключається нарахування неустойки апріорі.

Разом із тим, банк просить стягнути заборгованість за процентами, нарахованими на прострочене тіло кредиту згідно зі ст.625 ЦК України, в сумі 1 201,12 грн.

Відповідно до правової позиції, викладеної Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 28 березня 2018 року (справа №444/9519/12), право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статі 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Згідно з частиною другою ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Кінцевий термін повернення кредиту відповідає строку дії картки. Відповідно до довідки, яка приєднана до позовної заяви, банком 07 жовтня 2016 року видано ОСОБА_1 кредитну картку за номером НОМЕР_1 із терміном дії до липня 2020 року. Проте, розрахунок процентів з використанням ст.625 ЦК України здійснено позивачем станом на 28 квітня 2020 року, тобто у межах строку кредитування, а тому матеріали справи спростовують правомірність нарахування банком трьох процентів річних від простроченої суми у розумінні положень ст.625 ЦК України.

За таких обставин, банк безпідставно нарахував ОСОБА_1 заборгованість у сумі 1 201,12 грн., як відповідальність за порушення грошового зобов`язання у порядку частини другої ст.625 ЦК України, оскільки підстави для стягнення з відповідача на користь банка заборгованості за процентами, нарахованими на прострочений кредит згідно з ст.625 ЦК України, відсутні.

Пересічний споживач банківських послуг, з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту і Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується всіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил.

Із огляду на викладене вище, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують. Рішення ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому залишається без змін, що відповідає приписам ст.375 ЦПК України.

Відповідно до п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах не підлягають касаційному оскарженню. Малозначними є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п.1 ч.6 ст.19 ЦПК України). Дана справа є малозначною в силу вимог закону.

Керуючись ст.ст.367-368,374-375,381-382,384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" залишити без задоволення, а заочне рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 29 вересня 2020 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і не підлягає оскарженню у касаційному порядку.

Головуюча Судді: