Справа № 343/155/21
Провадження № 22-ц/4808/1558/21
Головуючий у 1 інстанції Лицур І. М.
Суддя-доповідач Бойчук
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 листопада 2021 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

судді-доповідача Бойчука І.В.,

суддів: Пнівчук О.В., Томин О.О.,

секретаря Петріва Д.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та Витвицької сільської ради об`єднаної територіальної громади Долинського району Івано-Франківської області про усунення перешкод в користуванні об`єктом торгівлі, земельною ділянкою та скасування рішення сільської ради за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 адвоката Підлуського Василя Дмитровича на ухвалу Долинського районного суду від 15 вересня 2021 року під головуванням судді Лицура І.М. у м. Долина,

в с т а н о в и в:

Ухвалою Долинського районного суду від 15 вересня 2021 року провадження у справі за позовом фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та Витвицької сільської ради об`єднаної територіальної громади Долинського району Івано-Франківської області про усунення перешкод в користуванні об`єктом торгівлі магазином « ІНФОРМАЦІЯ_1 » зі складськими приміщеннями, земельною ділянкою площею 0,0183 га та скасування рішення сільської ради закрито на підставі п. 1 ст. 255 ЦПК України у зв`язку з тим, що справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Ухвала суду мотивована тим, що спір в цій справі виник зв`язку з господарською (підприємницькою) діяльністю ОСОБА_2 встановлення кіоску « ІНФОРМАЦІЯ_2 » - продаж товарів народного промислу, а також оспорюваним рішенням сільської ради йому надано дозвіл на встановлення тимчасової споруди для здійснення господарської діяльності, що вказує на необхідність його віднесення до господарського, а тому розгляд цієї справи не може бути проведено за правилами ЦПК України, так як вона підлягає розгляду за правилами господарського судочинства.

У апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 посилається на незаконність ухвали суду.

Зазначає, що відповідно до положень ч. 2 ст. 31 ЦПК України справа, прийнята судом до свого провадження з додержанням правил підсудності, повинна бути ним розглянута і в тому випадку, коли в процесі розгляду справи вона стала підсудною іншому суду, за винятком випадків, коли внаслідок змін у складі відповідачів справа належить до виключної підсудності іншого суду. Згідно ч. 1 ст. 32 ЦПК України спори між судами про підсудність не допускаються.

Таким чином, оскаржувана ухвала суду не гарантує дотримання і захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина від порушень з боку суб`єкта владних повноважень, тобто Витвицької сільської ради об`єднаної територіальної громади Долинського району Івано-Франківської області як органу місцевого самоврядування, а також відповідача ОСОБА_2 , і не відповідає природі спірних правовідносин в господарському суді.

Суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що цей спір виник в зв`язку із здійсненням ОСОБА_2 господарської діяльності, оскільки договір оренди землі укладала фізична особа ОСОБА_2 , а не підприємець.

В матеріалах справи немає інших доказів, що ОСОБА_2 продовжував проводити підприємницьку діяльність у 2021 році щодо встановлення кіоску після припинення такої 30.12.2016. Встановлення тимчасової споруди здійснювала фізична особа ОСОБА_2 .

Внесення змін до кодексів у грудні 2017 року не розповсюджується щодо ОСОБА_2 , оскільки він припинив підприємницьку діяльність за один рік до внесення таких змін.

Спори, що виникають із земельних відносин, у яких хоча б однією зі сторін є фізична особа, незважаючи на участь у них суб`єкта владних повноважень, розглядаються в порядку цивільного судочинства.

Відповідач Витвицька сільська рада об`єднаної територіальної громади Долинського району Івано-Франківської області не мала права приймати оскаржуване рішення, оскільки ОСОБА_2 вже припинив свою підприємницьку діяльність, тому цей спір по вирішенню земельного питання слід розглядати в порядку цивільного судочинства.

Також ОСОБА_2 не будучи вже підприємцем уклав ще додаткову угоду на п`ять років про продовження договору оренди земельної ділянки.

Просить ухвалу суду скасувати та направити справу для подальшого розгляду до суду першої інстанції.

Відзив на апеляційну скаргу, підписаний ОСОБА_3 як представником ОСОБА_2 за довіреністю, апеляційним судом не приймається до уваги, оскільки підписаний особою, яка не є адвокатом та не має права здійснювати представництво інтересів сторони у цій справі.

Витвицька сільська рада об`єднаної територіальної громади Долинського району Івано-Франківської області правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалася.

Сторони в судове засідання не з`явилися, хоча належним чином повідомлялися про місце і час розгляду справи.

Представник апелянта подав клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку із безпосередньою його участю в церковній літургії з нагоди свята.

Наведені представником апелянта причини неявки апеляційний суд не вважає поважними, тому ухвалив про розгляд справи за відсутності представника ОСОБА_1 , яка належним чином повідомлена про дату, час і місце розгляду справи. Крім того, апелянтом не подано клопотання щодо продовження строку розгляду справи.

З урахуванням положень ч. 2 ст. 372 ЦПК України апеляційний суд ухвалив про розгляд справи за відсутності сторін.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку про відмову у задоволенні апеляційної скарги з таких підстав.

Судом встановлено, що у лютому 2021 року ФОП ОСОБА_1 звернулася з позовом до ОСОБА_2 та Витвицької сільської ради об`єднаної територіальної громади Долинського району Івано-Франківської області про усунення перешкод в користуванні належним їй магазином « ІНФОРМАЦІЯ_1 » зі складськими приміщеннями та земельною ділянкою площею 0,0183 га шляхом знесення ОСОБА_2 за власний рахунок самовільно встановленої споруди (кіоску) загальною площею 20 кв.м. на земельній ділянці загальною площею 0,0723 га, визнання недійсним та скасування рішення сільської ради про надання дозволу на встановлення вказаного кіоску.

Статтями 124, 125 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи. Судоустрій в Україні будується за принципами територіальності й спеціалізації та визначається законом.

Судова юрисдикція - це компетенція спеціально уповноважених органів судової влади здійснювати правосуддя у формі визначеного законом виду судочинства щодо визначеного кола правовідносин.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

При визначенні предметної та/або суб`єктної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Статтею 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частиною першою статті 19 ЦПК України встановлено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Отже, в порядку цивільного судочинства можуть розглядатися будь-які справи, у яких хоча б одна зі сторін є фізичною особою, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства.

Статтею 20 ГПК України визначено особливості предметної та суб`єктної юрисдикції господарських судів, якими уточнено коло спорів, що розглядаються господарськими судами, та встановлено, що господарські суди розглядають справи у спорах, які виникають у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності, та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, справи у спорах щодо права власності чи іншого речового права на майно (рухоме та нерухоме, в тому числі землю), реєстрації або обліку прав на майно, яке (права на яке) є предметом спору, визнання недійсними актів, що порушують такі права, крім спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, та спорів щодо вилучення майна для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності, а також справи у спорах щодо майна, що є предметом забезпечення виконання зобов`язання.

Частиною 9 статті 4 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань» передбачено, що фізична особа - підприємець позбавляється статусу підприємця з дати внесення до Єдиного державного реєстру запису про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності цією фізичною особою.

Господарський суд з 15 грудня 2017 року згідно з п. 6 ч. 1 ст. 231 ГПК України у редакції Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 3 жовтня 2017 року не може закрити провадження у справі, якщо до подання позову припинено діяльність фізичної особи-підприємця, яка є однією зі сторін у справі.

Відтак, з 15 грудня 2017 року господарські суди мають юрисдикцію щодо розгляду за п. 1 ч. 1 ст. 20 ГПК України у вказаній редакції спорів, в яких стороною є фізична особа, яка на дату подання позову втратила статус суб`єкта підприємницької діяльності, якщо ці спори пов`язані, зокрема, з підприємницькою діяльністю, що раніше здійснювалася зазначеною фізичною особою, зареєстрованою підприємцем.

Зазначена правова позиція висловлена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 5 червня 2018 року (справа № 338/180/17, провадження № 14-144цс18), від 9 жовтня 2019 року (справа № 127/23144/18, провадження № 14-460цс19), у постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 27 лютого 2019 року (справа №724/38/18, провадження № 61-45804св18).

З матеріалів справи вбачається, що відповідно до договору оренди землі від 14.06.2012 року, дію якого продовжено додатковою угодою та на підставі рішення сесії Витвицької сільської ради від 12.05.2017 № 139-6/2017 «Про продовження договору оренди земельної ділянки» та рішення сесії цієї ради від 21.07.2017 № 215-8/2017 щодо внесення змін в рішення від 12.02.2017, ОСОБА_2 для комерційного призначення надана в оренду як приватному підприємцю спірна земельна ділянка загальною площею 0,0723 га, кадастровий номер :01:002:0155, що розташована по АДРЕСА_1 , з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування будівель торгівлі, і на якій встановлено спірну споруду (а.с. 10-11, 31-32).

Оспорюваним рішенням Витвицької сільської ради об`єднаної територіальної громади Долинського району Івано-Франківської області сьомого скликання (вісімнадцятої сесії) від 04.05.2018 року № 494-18/2018 ОСОБА_2 надано дозвіл на встановлення тимчасової споруди - кіоску « ІНФОРМАЦІЯ_2 » - продаж товарів народного промислу, тобто для здійснення господарської діяльності, що також підтверджується листом відділу містобудування та архітектури Долинської РДА Івано-Франківської області № 01/01-09 від 30.01.2018 року та листом сільської ради від 10.04.2020 № М/134(а.с. 14, 17, 33).

ОСОБА_2 припинив реєстрацію як суб`єкт підприємницької діяльності 30.12.2016, що встановлено ухвалою Господарського суду Івано-Франківської області від 23.11.2020 року в справі № 909/8901/20 (а.с. 47-48).

Відповідач ОСОБА_2 як суб`єкт підприємницької діяльності отримав в оренду земельну ділянку з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування будівель торгівлі, на якій ним на підставі оспорюваного рішення Витвицької сільської ради об`єднаної територіальної громади Долинського району Івано-Франківської області встановлено спірну споруду.

Тому суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що спір між сторонами виник в зв`язку із здійсненням ОСОБА_2 господарської діяльності встановлення кіоску « ІНФОРМАЦІЯ_2 » - продаж товарів народного промислу.

З цих підстав не заслуговують на увагу доводи апелянта про те, що порушення з боку сільської ради як суб`єкта владних повноваженьта відповідача ОСОБА_2 не відповідає природі спірних правовідносин в господарському суді, а також, що договір оренди землі укладала фізична особа ОСОБА_2 , а не підприємець.

З огляду на суб`єктний склад сторін, предмет та характер спірних правовідносин, висновок суду першої інстанції про те, що спір у цій справі підлягає розгляду в порядку господарського судочинства є обґрунтованим, тому розгляд даної справи не може бути проведено за правилами ЦПК України.

Відсутність станом на момент подання позову у відповідача ОСОБА_2 статусу підприємця не свідчить про те, що він виступав у якості фізичної особи у правовідносинах щодо отримання в оренду спірної земельної ділянки для будівництва та обслуговування будівель торгівлі, а також у правовідносинах щодо встановлення на такій земельній ділянці спірної споруди на підставі оспорюваного рішення Витвицької сільської ради.

Тому посилання апелянта на те, що ОСОБА_2 припинив підприємницьку діяльність 30.12.2016 та сільська рада не мала права приймати оскаржуване рішення не спростовують висновків суду першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги про те, що внесення змін до кодексів у грудні 2017 року не розповсюджується щодо ОСОБА_2 суперечать положенням ст. 3 ЦПК України.

Оскільки положеннями ч. 2 ст. 31 та ст. 32 ЦПК України регулюються правила територіальної юрисдикція (підсудності), тому необґрунтованими є посилання апелянта на порушення цих норм судом першої інстанції при вирішенні питання щодо предметної та суб`єктної юрисдикції.

Відповідно до вимог пункту першого частини першої статті 255 ЦПК України, суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про закриття провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України, так як справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Апеляційний суд дійшов переконання, що судом першої інстанції постановлено ухвалу з додержанням норм матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги не спростовують її законності та обґрунтованості. Підстав для її скасування з мотивів, наведених у апеляційній скарзі, не встановлено.

Керуючись ст. 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Долинського районного суду від 15 вересня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено 26 листопада 2021 року.

Суддя-доповідач: І.В. Бойчук

Судді: О.В. Пнівчук

О.О. Томин