У Х В А Л А

02 лютого 2021 року Рівненський міський суд

в особі судді Ковальова І.М.

при секретарі Соломон О.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Рівне заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Бімер», ОСОБА_2 про визнання недійсним договору комісії, визнання недійсним договору купівлі-продажу транспортного засобу, стягнення судових витрат,-

в с т а н о в и в:

В Рівненський міський суд 06 черпня 2020 року з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Бімер», ОСОБА_2 про визнання недійсним договору комісії, визнання недійсним договору купівлі-продажу транспортного засобу, стягнення судових витрат звернувся ОСОБА_1 .

В судовому засіданні позивач та представник позивача підтримали подану позивачем заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на легковий автомобіль ВАЗ 2102 1973 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 , номер кузова (VIN) НОМЕР_2 та автомобільний причіп ММЗ-81021, 1993 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_3 , номер кузова (VIN) НОМЕР_4 , що належать громадянину ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_5 ), який зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 , із забороною відчуження автомобільного причепа, внесення у відповідний реєстр відомостей про накладення арешту.

В судовому засіданні відповідач та представник відповідача з приводу заяви про забезпечення позову поклались на розсуд суду.

Заслухавши учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного висновку.

Відповідно до ст.1 ст.149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Відповідно до ч.1 ст.150 ЦПК України позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; 2) забороною вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; 6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; 7) передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам, які не мають інтересу в результаті вирішення спору; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини.

Відповідно до ч.2 ст.150 ЦПК України суд може застосувати кілька видів забезпечення позову.

Відповідно до ч.5 ст.153 ЦПК України залежно від обставин справи суд може забезпечити позов повністю або частково.

Відповідно до ч. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Враховуючи, що вид забезпечення позову заявлений позивачем є помірним та відповідає вимогам, передбаченим ст.151 ЦПК України, тому з цих підстав заява підлягає до часткового задоволення, а саме накладення заборони на відчуження спірного майна.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.149-153,157,258,259,353,354 ЦПК України, суд,-

у х в а л и в:

Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Бімер», ОСОБА_2 про визнання недійсним договору комісії, визнання недійсним договору купівлі-продажу транспортного засобу, стягнення судових витрат задоволити частково.

Накласти заборону на відчуження транспортного засобу марки ВАЗ 2102 1973 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 , номер кузова (VIN) НОМЕР_2 та автомобільний причіп ММЗ-81021, 1993 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_3 , номер кузова (VIN) НОМЕР_4 , що належать громадянину ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_5 ), який зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 , із забороною відчуження автомобільного причепа.

Копію ухвали суду направити ТСУ МВС №5641 (33000 м.Рівне, вул.Київська, 108Б) для виконання та сторонам для відома.

Ухвала підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення до Рівненського апеляційного суду.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена в день її проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали.

Суддя Рівненського

міського суду І.М.Ковальов