Справа № 462/5786/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

26 листопада 2021 року Залізничний районний суд м. Львова у складі:

головуючої судді Галайко Н. М.,

з участю секретаря судового засідання Любінець В. Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Львові в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,

встановив:

ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом, у якому просить визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме квартирою АДРЕСА_1 .

Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що їй на праві особистої приватної власності належить квартира АДРЕСА_1 . Вказана квартира належить їй на підставі договору дарування № 1606 від 20.12.2004 року. Згідно довідки № 132 від 06.08.2021 року виданої головою правління ЖБК 74 у зазначеній квартирі зареєстровані: власник - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , чоловік ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . Рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 25.10.2018 року у справі № 462/2505/18 шлюб між позивачем та ОСОБА_2 було розірвано. Зазначає також, що ОСОБА_2 не проживає у цьому житловому приміщенні вже понад 4 роки, про що було складені Акти № 113, 129, 130 від 27.04.2018 року, 20.07.2021 року, 04.08.2021 року комісією у складі голови правління ЖБК-74 та у присутності сусіді. Відповідач не сплачує комунальні платежі, в утриманні житла участі не бере, особистих речей в квартирі не має і взагалі квартирою не цікавиться. Відтак, просить суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 21.10.2021 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі, яку постановлено розглядати у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін (а.с. 21).

У судове засідання 26.11.2021 року позивач не з`явилася, хоча про дату, час і місце проведення такого ОСОБА_1 було повідомлено належним чином. При цьому представник позивача ОСОБА_1 ОСОБА_5 , 26.11.2021 року подав до суду письмове клопотання у якому просить суд розглянути справи за відсутності сторони позивача, позовні вимоги підтримав та не заперечує проти заочного рішення у справі, що є правом сторони позивача, передбаченим ч. 3 ст. 211 ЦПК України.

Відповідач у судове засідання не з`явився, заяви про розгляд справи за його відсутності не подав, про причини неявки суд не повідомив, хоча належно був повідомлений про день, час та місце розгляду справи, наслідки неявки.

За таких обставин, відповідно до ст. 280 ЦПК України, враховуючи відсутність заперечень позивача проти заочного розгляду справи, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, згідно Договору дарування квартири, посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Пилипенко Л. І. 20.12.2004 року, зареєстрованого у реєстрі за № 1606 - ОСОБА_1 прийняла у дарунок від ОСОБА_6 квартиру АДРЕСА_1 (а.с. 6). Зазначене також стверджується Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 6228840 від 17.01.2005 року (а.с. 7) та Витягом з Державного реєстру правочинів № 516711 від 20.12.2004 року (а.с. 8).

Згідно довідки № 132 від 06.08.2021 року виданої головою правління ЖБК 74 вбачається, що у квартирі АДРЕСА_1 зареєстровані: власник - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , чоловік ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с. 11).

Рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 25.10.2018 року ухвалено розірвати шлюб укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 (до шлюбу ОСОБА_7 ), зареєстрований 07.06.1997 відділом реєстрації актів громадянського стану Львівського міськвиконкому, запис № 712 (а.с. 9-10).

Згідно ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Також встановлено, що відповідач з 2017 року у вказаній квартирі не проживає, жодних речей відповідача у спірній квартирі немає.

Наведене підтверджується актами ЖБК 74 № 113 від 27.04.2018 року (а.с.12), № 129 від 20.07.2021 року (а.с. 13), № 130 від 04.08.2021 року (а.с.14).

Суду також не надано доказів на спростування повідомлених позивачем обставин того, що відповідачу ніхто і ніколи не чинив перешкод у користуванні спірним жилим приміщенням, однак, він не користується таким та не приймає участі в утриманні житла протягом вказаного періоду часу.

Конституцією України у ст. 41 та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17.07.1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд, вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України).

Згідно зі ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь - яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння.

Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Власник згідно зі ст. 319 ЦК України володіє, користується, розпоряджується своїм майном на власний розсуд.

Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.

Відповідно до ст. 72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

З роз`яснень, які містяться у п. 11 Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.04.1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» вбачається, що на ствердження вибуття особи суд може брати до уваги будь-які фактичні дані, які свідчать про обрання стороною іншого постійного місця проживання кореспонденції, утворення сім`ї в іншому місці, перевезення майна в інше жиле приміщення, виїзд в інший населений пункт, укладення трудового договору на невизначений строк тощо).

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Зі змісту ст.ст. 76-80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Докази повинні відповідати ознакам належності, допустимості, достовірності, а їх сукупність достатності.

Статтями 12, 81 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

З огляду на наведене та встановивши, що власником квартири АДРЕСА_1 є ОСОБА_1 згідно договору дарування квартири, відповідач не є членом її сім`ї, а тому вимоги позивача є підставними, оскільки це порушує її права як власника.

З огляду на вимоги ст. 141 ЦПК України, судовий збір у розмірі 908 грн. 00 коп., від сплати якого позивач була звільнена згідно п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» (а.с. 15), слід стягнути з відповідача на користь держави.

Керуючись ст.ст. 10, 12, 13, 81, 258, 263-265, 268, 280, 282ЦПК України, суд, -

ухвалив:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме квартирою АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 908 (дев`ятсот вісім) грн. 00 коп. судового збору у дохід держави.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Рішення суду може бути оскаржене позивачем, третіми особами у апеляційному порядку протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Львівського апеляційного суду.

Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено в день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер: НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_2 );

Відповідач: ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 ).

Текст рішення складено 26.11.2021 року.

Суддя/підпис/

З оригіналом згідно.

Суддя: Н. М. Галайко