Справа № 216/5132/21
провадження №2/216/2611/21
23 листопада 2021 року
Центрально-Міський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі:
головуючого судді Бутенко М.В.
за участю секретаря судового засідання Клименко О.В.
розглянувши заочно у відкритому судовому засіданні в залі суду № 1 в м. Кривий Ріг в Дніпропетровській області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат, -
Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат.
Свої позовні вимоги мотивує наступним: 26 серпня 2006 року між позивачем та громадянкою України ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 було укладено шлюб.
ІНФОРМАЦІЯ_1 у сторін народилась донька ОСОБА_3 .
Сімейне життя не склалося, сторони розлучилися. Їх шлюб було розірвано рішенням Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 21.03.2012 року.
13 грудня 2018 року позивач надав відповідачу ОСОБА_2 письмову нотаріальну згоду на тимчасовий виїзд її з донькою ОСОБА_3 за межі України до Сполучених Штатів Америки з метою туристичних поїздок до 25.12.2019 року.
Проживаючи на території США, ОСОБА_2 уклала шлюб з громадянином США та змінила прізвище на ОСОБА_5 . Зі своїм чоловіком та донькою сторін відповідач проживала за адресою: АДРЕСА_3, але і з другим чоловіком у ОСОБА_2 не складались стосунки, разом з донькою ОСОБА_3 вони виїхали з будинку чоловіка і декілька раз змінювали місце проживання. Дитина тривалий час не відвідувала школу у зв`язку з постійними переїздами. Донька постійно скаржилась позивачу у телефонній переписці, що мати байдуже ставиться до її виховання, ніколи не готує їжу, годує лише продуктами швидкого харчування, такими як чіпси та кола. Мати не приділяє дитині належної уваги, не має постійного місця роботи, зі слів доньки займається проституцією, так як приводила до себе різних чоловіків додому, та виганяла доньку на вулицю на час приймання чоловіків у квартирі. Часто невідомі чоловіки, яких приймала мати залишалися ночувати у житловому приміщенні де проживала відповідач з донькою, та яке складалось з однієї маленької кімнати у хостелі. Мати періодично била доньку, постійно ображала, вела себе неадекватно. Дитина постійно дзвонила та писала позивачу, благала забрати назад до себе в Україну. Позивач був у розпачі, так як розумів, що дитина знаходиться у небезпеці, зазнає жахливого ставлення з боку матері на території США, а він не знає англійської мови та не має достатньої кількості коштів для того, щоб поїхати і забрати дитину в Україну. Перебуваючи у розпачі, позивач звернувся по допомогу до Державних органів України, зокрема консульської служби, для захисту доньки на території США, до Міністерства юстиції України із заявою «Про сприяння поверненню дитини відповідно до Конвенції про цивільно-правові аспекти міжнародного викрадення дітей», до Департаменту консульської служби Міністерства закордонних справ України, у відповідь отримав бланки заяв які йому потрібно було заповнити та відправити. Ситуація була критична, дитина постійно знаходилась у небезпеці та у стресовому стані, тому позивач вирішив діяти інакше: донька ОСОБА_3 зателефонувала у поліцію США та повідомила про факт знущання над нею матір`ю, поліція приїхала та вилучила дитину від матері, після вилучення дитини її передали до служби у справах дітей, а потім до дитячого притулку, де вона перебувала більше 30 днів, аж до моменту коли суддя Тьютон вирішив надати дозвіл на перевезення доньки паном ОСОБА_6 , а позивач як батько, відповідний дозвіл нотаріуса.
Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з письмовою заявою у якій просить розглянути справу за його відсутністю та без застосування технічного запису, задовольнити позов в повному обсязі.
Відповідач ОСОБА_2 в жодне судове засідання не з`явилася, була повідомлена про день та час розгляду справи належним чином за місцем свого реєстраційного обліку, додатково повідомлялася на сайті суду. За правилами ст.128-130 ЦПК України, відповідач про причини своєї неявки суд не повідомила, не надала відзиву на позов, не надала суду жодної заяви або клопотання про розгляд справи за її відсутністю або про відкладення справи, у зв`язку з чим суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, та зі згоди позивача, що відповідає положенням ст. ст. 280-282 ЦПК України.
Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Проаналізувавши матеріали цивільної справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, судом встановлено наступні обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Судом встановлено, що 26 серпня 2006 року між позивачем та громадянкою України ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 було укладено шлюб.
ІНФОРМАЦІЯ_1 у сторін народилась донька ОСОБА_3 .
Сімейне життя не склалося, сторони розлучилися. Їх шлюб було розірвано рішенням Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 21.03.2012 року.
13 грудня 2018 року позивач надав відповідачу ОСОБА_2 письмову нотаріальну згоду на тимчасовий виїзд її з донькою ОСОБА_3 за межі України до Сполучених Штатів Америки з метою туристичних поїздок до 25.12.2019 року.
Проживаючи на території США, ОСОБА_2 уклала шлюб з громадянином США та змінила прізвище на ОСОБА_5 . Зі своїм чоловіком та донькою сторін відповідач проживала за адресою: АДРЕСА_3, але і з другим чоловіком у ОСОБА_2 не складались стосунки, разом з донькою ОСОБА_3 вони виїхали з будинку чоловіка і декілька раз змінювали місце проживання. Дитина тривалий час не відвідувала школу у зв`язку з постійними переїздами. Донька постійно скаржилась позивачу у телефонній переписці, що мати байдуже ставиться до її виховання, ніколи не готує їжу, годує лише продуктами швидкого харчування, такими як чіпси та кола. Мати не приділяє дитині належної уваги, не має постійного місця роботи, зі слів доньки займається проституцією, так як приводила до себе різних чоловіків додому, та виганяла доньку на вулицю на час приймання чоловіків у квартирі. Часто невідомі чоловіки, яких приймала мати залишалися ночувати у житловому приміщенні де проживала відповідач з донькою, та яке складалось з однієї маленької кімнати у хостелі. Мати періодично била доньку, постійно ображала, вела себе неадекватно. Дитина постійно дзвонила та писала позивачу, благала забрати назад до себе в Україну. Позивач був у розпачі, так як розумів, що дитина знаходиться у небезпеці, зазнає жахливого ставлення з боку матері на території США, а він не знає англійської мови та не має достатньої кількості коштів для того, щоб поїхати і забрати дитину в Україну. Перебуваючи у розпачі, позивач звернувся по допомогу до Державних органів України, зокрема консульської служби, для захисту доньки на території США, до Міністерства юстиції України із заявою «Про сприяння поверненню дитини відповідно до Конвенції про цивільно-правові аспекти міжнародного викрадення дітей», до Департаменту консульської служби Міністерства закордонних справ України, у відповідь отримав бланки заяв які йому потрібно було заповнити та відправити. Ситуація була критична, дитина постійно знаходилась у небезпеці та у стресовому стані, тому позивач вирішив діяти інакше: донька ОСОБА_3 зателефонувала у поліцію США та повідомила про факт знущання над нею матір`ю, поліція приїхала та вилучила дитину від матері, після вилучення дитини її передали до служби у справах дітей, а потім до дитячого притулку, де вона перебувала більше 30 днів, аж до моменту коли суддя Тьютон вирішив надати дозвіл на перевезення доньки паном ОСОБА_6 , а позивач як батько, відповідний дозвіл нотаріуса.
Всі вищезазначені факти підтверджуються матеріалами справи.
За змістом ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого ч. 5 ст. 157 цього Кодексу.
Відповідно до ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення одноразово, періодично або постійно.
У пункті 18 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про застосування судами окремих норм СК України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15.05.2006 року роз`яснено, що відповідно до ст. 185 СК України до участі в додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом тощо), можна притягати лише батьків. У цих випадках йдеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі.
Додаткові витрати на утримання дитини мають бути викликані особливими обставинами. У зв`язку із особливими обставинами (розвиток здібностей дитини, тяжка хвороба, каліцтво дитини, тощо) потрібні значні додаткові витрати, тому розмір додаткових витрат, що стягується, повинен визначатися залежно від дійсно понесених або передбачуваних витрат.
Участь у додаткових витратах на дитину є не правом, а обов`язком батьків незалежно від сплати ним аліментів. Чинним законодавством не передбачена можливість повного звільнення особи від участі в таких витратах, а обставини, що мають істотне значення, враховуються лише при визначенні судом розміру участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору.
Аналізуючи положення ст. 185 Сімейного Кодексу України слід дійти висновку, що додаткові витрати присуджуються на дитину за наявності в одного з батьків, з яким проживає дитина, додаткових витрат, викликаних особливими обставинами, зокрема необхідністю в розвитку дитини за наявності в неї здібностей, талантів, у зв`язку з її хронічною хворобою, лікуванням, каліцтвом тощо.
Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини.
До таких правових висновків дійшов Верховний Суд України у постанові від 13.09.2017 року у справі № 6-1489цс17.
Суд виходить з того, що батьки зобов`язані займатися розвитком дитини, забезпеченням її матеріальних потреб, в разі відсутності самостійного заробітку, але, при цьому, необхідно враховувати також матеріальні можливості батьків та врегульовувати додаткові витрати за домовленістю між батьками. При цьому, суд бере до уваги, що додаткові витрати на дитину сторін стосуються продовження навчання.
Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно залежно від причини, що зумовила додаткові витрати.
Розмір додаткових витрат на дитину має обґрунтовуватись відповідними документами.
При цьому Сімейний Кодекс України виходить з принципу рівності прав та обов`язків батьків. Відповідно до закону брати участь у додаткових витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає дитина. При визначенні розміру стягнення з одного з батьків суд відносить частину витрат на іншого.
Суд звертає увагу, що відповідно до закону брати участь у додаткових витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає дитина. Суд виходить з принципу рівності прав та обов`язків батьків. При визначенні розміру стягнення з одного з батьків, суд відносить частину витрат на іншого.
Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними документами наприклад: витрати на спеціальний медичний догляд - довідкою медичного закладу про вартість медичних послуг; витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування - виписками з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, довідками, чеками, рахунками, проїзними документами тощо). При стягненні коштів на додаткові витрати, які повинні бути понесені у майбутньому, необхідно надати розрахунок або обґрунтування необхідності майбутніх витрат. Тобто, не тільки факт понесення додаткових витрат на дитину має бути документально підтверджений, а й необхідність у них, а також має прослідковуватись причинно-наслідковий зв`язок між доказами понесених витрат.
Із врахуванням обставин справи, що мають суттєве значення, суд вважає, що позовні вимоги позивача слід задовольнити повному обсязі.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 908,00 грн.
Керуючись ст.ст. 5-8, 12-19, 23, 89, 128, 131, 136, 141, 197, 206, 258-259, 263-265, 268, 280-282,430 ЦПК України, суд,-
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат - задовольнити.
Стягнути з відповідача ОСОБА_2 ( ОСОБА_2 ) ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянки України, паспорт НОМЕР_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_3, tel, НОМЕР_2 , НОМЕР_3 , моб. тел. НОМЕР_4 , місце роботи невідоме, судовий збір на користь держави у сумі 908,00 грн.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом України. Повторне заочне рішення позивач та відповідач можуть оскаржити в загальному порядку, встановленому цим Кодексом.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржено з загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Головуючий суддя: М.В. БУТЕНКО