Провадження № 22-ц/801/174/2021
Головуючий у суді 1-ї інстанції Ан О. В.
Доповідач:Міхасішин І. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2021 рокуСправа № 127/25170/20м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді - доповідача: Міхасішина І.В.

суддів: Войтка Ю.Б., Стадника І.М.

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи в м. Вінниця цивільну справу №127/25170/20 за матеріалами позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту, що має юридичне значення, та визнання права власності на майно

за апеляційною скаргою представника позивача ОСОБА_1 адвоката Мотилюка Олексія Вільямовича на ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 17 листопада 2020 року, постановлену у складі судді Ан О.В.

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2020 року ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Мотилюк О.В. звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про встановлення факту, що має юридичне значення, та визнання права власності на майно.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 17 листопада 2020 року позовну заяву повернуто позивачу.

Ухвала суду першої інстанції обґрунтована тим, що повноваження адвоката Мотилюка О.В. на представництво інтересів позивача ОСОБА_1 в суді, зокрема підписання та подання від її імені позовної заяви до суду, не підтверджені належним чином, оскільки до матеріалів позовної заяви не надана довіреність або договір, в яких передбачено право представника (адвоката) підписувати документи від імені особи, представництво якої здійснюється. Отже, позов підписано особою, яка не має права його підписувати.

А тому, з врахуванням приписів п.1 ч.4 ст.185 ЦПК України, позовну заяву ОСОБА_1 підлягає поверненню.

Вважаючи ухвалу суду незаконною, необґрунтованою, постановленою з порушенням норм процесуального права та за невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи, представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Мотилюк О.В. подав апеляційну скаргу та просив скасувати ухвалу суду першої інстанції та направити справу для продовження розгляду.

Відзив на апеляційну скаргу від інших учасників справи впродовж встановленого апеляційним судом строку не надходив.

Апеляційна скарга на підставі статті 369 ЦПК України розглядається судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Згідно зі статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Суд, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України).

Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій (ч. 5 ст. 12 ЦПК України).

Відповідно до положень частин 1, 2, 3, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним положенням ухвала суду першої інстанції в повній мірі не відповідає.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, що позовна заява підписана адвокатом Мотилюком О.В. який на підтвердження повноважень надав ордер.

Згідно із ч. 7 ст. 177 ЦПК України, до позовної заяви, підписаної представником позивача, додається довіреність чи інший документ, що підтверджує повноваження представника позивача.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України, представником у суді може бути адвокат або законний представник.

Права адвоката під час здійснення адвокатської діяльності визначені у ч. 1 ст. 20 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність».

Водночас повноваження адвоката як представника підтверджується довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» (ч. 4 ст. 62 ЦПК України).

Згідно із ч. 1 ст. 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правової допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.

Ордер - письмовий документ, що у випадках, встановлених цим Законом та іншими законами України, посвідчує повноваження адвоката на надання правової допомоги. Ордер видається адвокатом, адвокатським бюро або адвокатським об`єднанням та повинен містити підпис адвоката (ч. 2 ст. 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Частиною 4 ст. 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» встановлено, що адвокат зобов`язаний діяти в межах повноважень, наданих йому клієнтом, у тому числі з урахуванням обмежень щодо вчинення окремих процесуальних дій.

Аналіз наведених положень законодавства дає підстави для висновку, що повноваження представника позивача, яким є адвокат, повинні бути підтверджені оригіналом ордеру виданого на ведення справи в суді або довіреністю; по-друге, ордер на відміну від довіреності не вказує обсяг повноважень, наданих адвокату.

Постановляючи оскаржувану ухвалу суд першої інстанції виходив з того, що повноваження адвоката, зокрема, в даному випадку щодо підписання заяви, повинно підтверджуватись домовленістю сторін у договорі про надання правової допомоги, який засвідчує існування між клієнтом та адвокатом домовленості стосовно об`єму наданих йому повноважень, шляхом окремого визначення такої дії у договорі.

До матеріалів позовної заяви не надана довіреність або договір, в яких передбачено право представника (адвоката) підписувати документи від імені особи, представництво якої здійснюється. Отже, позов підписано особою, яка не має права його підписувати.

Проте, з таким висновком суду першої інстанції колегія суддів апеляційного суду не погоджується виходячи з такого.

Відповідно до положень ст. ст. 55, 124 Конституції України та ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Пунктом 1 ч.4 ст.185 ЦПК України, на яку посилався суд першої інстанції, як на підставу для повернення позовної заяви, визначено, що позовна заява повертається, якщо її подано особою, яка не має процесуальної дієздатності, не підписана або підписана особою, яка не має права її підписувати, або особою, посадове становище якої не вказано.

Згідно ч. 7 ст. 177 цього Кодексу, до позовної заяви, підписаної представником позивача, додається довіреність чи інший документ, що підтверджує повноваження представника позивача.

Частиною 1 ст.58 ЦПК України встановлено, що сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника.

Згідно ч.1 ст.60 ЦПК України, представником у суді може бути адвокат або законний представник.

Відповідно до ч.4 ст.62 ЦПК України, повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність».

Згідно з ч.1 ст. 26 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність" документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правової допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.

Відповідно до Положення про ордер на надання правничої (правової) допомоги, ордер видається адвокатом, адвокатським бюро, адвокатським об`єднанням та повинен містити обов`язкові реквізити, передбачені цим Положенням. В Україні встановлюється єдина, обов`язкова для всіх адвокатів, типова форма ордера, яку затверджує Рада адвокатів України.

Ордер, встановленої цим Положенням форми, є належним та достатнім підтвердженням правомочності адвоката на вчинення дій в інтересах клієнта.

Отже, ордер, який видано відповідно до Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність", є самостійним документом, що підтверджує повноваження адвоката.

Надання договору про правничу допомогу, його копії або витягу разом із ордером чинна редакція ЦПК України не вимагає.

Виходячи зі змісту ч. 3 ст. 26 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність", ордер може бути оформлений адвокатом (адвокатським бюро, адвокатським об`єднанням) лише на підставі вже укладеного договору.

Адвокат зобов`язаний діяти в межах повноважень, наданих йому клієнтом, у тому числі з урахуванням обмежень щодо вчинення окремих процесуальних дій (ч.4 ст.26 Закону).

Крім того, адвокат несе кримінальну відповідальність за завідомо неправдиве повідомлення суду про повноваження представляти іншу особу в суді, а так само умисне невнесення адвокатом до ордера відомостей щодо обмежень повноважень, установлених договором про надання правничої допомоги (ст. 400-1 КК України).

Відповідно до п.4 Положення про ордер на надання правничої (правової) допомоги (нова редакція), затвердженого рішенням Ради адвокатів України від 12 квітня 2019 року № 41, ордер, який видається адвокатом, повинен містити обов`язкові реквізити, передбачені цим Положенням.

Згідно з п.12 зазначеного Положення, ордер має містити, зокрема, прізвище, ім`я, по батькові або найменування особи, якій надається правова допомога (12.2); посилання на договір про надання правової допомоги/доручення органу (установи), уповноважених законом на надання безоплатної правової допомоги, номер (у випадку наявності) та дату цього документа( п.12.3); дату видачі ордера (п.12.9).

Отже, в ордері на надання правової допомоги має бути зазначено всі дані у відповідності до укладеного між сторонами договору.

З матеріалів справи вбачається, що при зверненні з даною позовною заявою, адвокат Мотилюк О.В. на підтвердження своїх повноважень надав:

копію свідоцтва про зайняття адвокатською діяльністю № 000474 ;

ордер на надання правничої (правової допомоги) ОСОБА_1 ( серія №1008276) виданий на підставі договору від 15 липня 2019 року;

Таким чином, на підтвердження своїх повноважень адвокат Мотилюк О.В. надав ордер, який оформлений неналежним чином.

Відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 185 ЦПК України заява повертається у випадках, коли, зокрема, заяву подано особою, яка не має процесуальної дієздатності, не підписано або підписано особою, яка не має права її підписувати, або особою, посадове становище якої не вказано.

Зазначена норма, в контексті обставин даної справи, підлягала б застосуванню у випадку, коли до позовної заяви взагалі не додано доказу, який міг би підтвердити повноваження адвоката діяти в інтересах позивача.

Отже, суд першої інстанції неправильно застосував положення ст.185 ЦПК України та дійшов передчасного висновку про повернення позовної заяви, у зв`язку з відсутністю у адвоката Мотилюка О.В. повноважень на підписання позовної зави від імені ОСОБА_1 .

Згідно практики Європейського суду з прав людини, реалізуючи положення Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, необхідно уникати занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише і фактичним, але і реальним. Надмірний формалізм при вирішені питання щодо прийняття позовної заяви або скарги - є порушенням права на справедливий судовий захист.

Зокрема, у рішенні від 04 грудня 1995 року у справі "Беллет проти Франції" Європейський суд з прав людини зазначив, що ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданих національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

У рішенні від 13 січня 2000 року у справі "Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії" та у рішенні від 28 жовтня 1998 року у справі "Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії" Європейський Суд з прав людини вказав, що надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавило заявників права доступу до суду і завадило розгляду їхніх позовних вимог. Це визнано порушенням п. 1 ст. 6 Конвенції.

Виходячи з норм Конституції України, а також з норм міжнародного права, повернення позову з формальних підстав унеможливило доступ позивача до правосуддя для повного захисту своїх прав та інтересів шляхом судового розгляду справи.

Отже, суду слід уникати зайвого і невиправданого надмірного формалізму у застосуванні норм процесуального права, які впливають на саму суть доступу до правосуддя.

Пунктом 6 ч.1 ст. 374 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право, зокрема, скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Статтею 379 ЦПК України передбачено, що підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є:1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи;2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими;3) невідповідність висновків суду обставинам справи;4) порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Виходячи з встановлених обставин справи, наданих до апеляційного суду матеріалів, колегія суддів вважає, що передчасна ухвала суду першої інстанції про повернення позову позивачеві, як така, що постановлена з порушенням норм процесуального права, підлягає скасуванню, а справа - направленню для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що згідно даних зазначених на сайті Судової влади та ЄДРСР представник ОСОБА_1 адвокат Мотилюк О.В. звернувся до Вінницького міського суду Вінницької області з позовом до ОСОБА_2 про встановлення факту, що має юридичне значення, та визнання права власності на майно чотири рази а саме: 16 листопада 2020 року, 17 листопада 2020 року, 03 грудня 2020 року та 04 грудня 2020року.

Згідно із ч. 1 ст.44 ЦПК України, учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 379, 381,382 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 адвоката Мотилюка Олексія Вільямовича задовольнити.

Ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 17 листопада 2020 року скасувати і справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий: І.В. Міхасішин

Судді: І.М. Стадник

Ю.Б. Войтко