ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 січня 2021 року м. Миколаїв

справа № 470/765/19-ц

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого Тищук Н.О.,

суддів: Кушнірової Т.Б., Лівінського І.В.,

із секретарем Біляєвою В.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу

акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Миколаївгаз»

на рішення Березнегуватського районного суду Миколаївської області від 3 листопада 2020 року постановленого суддею Лустою С.А. в приміщенні цього ж суду (дата складання повного тексту рішення 9 листопада 2020 року), у цивільній справі за позовом

ОСОБА_1 до

публічного акціонерного товариства «Миколаївгаз» та

товариства з обмеженою відповідальністю «Миколаївгаз Збут»

про визнання дій неправомірними та відшкодування моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2019 року ОСОБА_1 звернулась з позовом до ПАТ «Миколаївгаз» та ТОВ «Миколаївгаз Збут» про визнання дій неправомірними та відшкодування моральної шкоди.

Позивачка зазначала, що 9 серпня 2018 року вона відмовила представнику оператора газорозподільної мережі у демонтажі газового лічильника у зв`язку з тим, що не була завчасно повідомлена про намір вчинити такі дії. 5 квітня 2019 року представник оператора ГРМ, без завчасного повідомлення та без пред`явлення посвідчення, знову намагався демонтувати лічильник, але не зміг цього зробити, про що склав акт. 27 травня 2019 року комісією з розгляду актів про порушення вирішено провести нарахування показників спожитого газу за граничними нормами споживання (без урахування показів лічильника), та за період травня-серпня 2019 року позивачу нараховано до сплати 11 091, 27 грн. 9 серпня 2019 року за її ініціативою лічильник було демонтовано, а 12 серпня 2019 року проведено його перевірку, за висновком якої лічильник є придатним до використання та підлягає монтажу. 12 грудня 2019 року комісією з розгляду актів про порушення було скасовано рішення від 27 травня 2019 року про нарахування граничних об`ємів газу, проте дані про їх нарахування з особового рахунку не вилучені.

Посилаючись на викладене, ОСОБА_1 просила визнати неправомірними дії відповідачів по складанню акту та визнати незаконним нарахування об`єму газу на суму 11 091, 27 грн.

Також, посилаючись на спричинення їй моральних страждань незаконними діями відповідачів, ОСОБА_1 просила стягнути з ПАТ «Миколаївгаз» та ТОВ «Миколаївгаз збут» по 5 000 грн. на відшкодування моральної шкоди.

У поданому відзиві на позовну заяву ПАТ «Миколаївгаз» просило закрити провадження у справі в зв`язку з відсутністю предмету спору через скасування рішення комісії. Також просило відмовити у задоволенні позову про відшкодування моральної шкоди, у зв`язку з його недоведеністю.

Представник ТОВ «Миколаївгаз Збут» у поданому відзиві зазначав, що не може бути відповідачем у справі оскільки визначення обсягів спожитого позивачкою газу не відноситься до його ліцензованої діяльності, а є виключною компетенцією оператора ГРМ ПАТ «Миколаївгаз».

Ухвалою Березнегуватського районного суду Миколаївської області від 3 листопада 2020 року закрито провадження у справі в частині позовних вимог про визнання неправомірними дій з нарахування 11 628, 30 грн. заборгованості.

Рішенням цього ж суду від 3 листопада 2020 року позов задоволено частково, визнано неправомірними дії ПАТ «Миколаївгаз» щодо визначення обсягів споживання ОСОБА_1 природного газу за граничними нормами споживання (без урахування показів лічильника) за період з 1 травня 2019 року по 1 вересня 2019 року. З ПАТ «Миколаївгаз» на користь ОСОБА_1 стягнуто 500 грн. відшкодування моральної шкоди та 84, 08 грн. судових витрат. У задоволенні позову ОСОБА_1 до ТОВ «Миколаївгаз Збут» відмовлено.

В апеляційній скарзі АТ «Миколаївгаз» просило рішення скасувати та відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог. Апелянт зазначав, що судом не враховано здійснення перерахунку обсягу спожитого позивачкою газу після скасування рішення комісії від 27 травня 2019 року, та вважав, що нараховані за період з 1 травня 2019 року по 8 серпня 2019 року обсяги зміні не підлягають. Однак в подальшому було здійснено перерахунок в частині скасування нарахованого обсягу за граничними нормами споживання в розмірі 1471,26 куб. м. Вважав також, що АТ «Миколаївгаз» не вчинило дій, які б порушували права позивачки, тому відсутні підстави для стягнення моральної шкоди.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи та перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається і не оспорюється сторонами, що ОСОБА_1 уклала договір розподілу природного газу з ПАТ «Миколаївгаз» та договір на постачання природного газу з ТОВ «Миколаївгаз збут» та за адресою її проживання по АДРЕСА_1 , та на її ім`я відкрито особовий рахунок № НОМЕР_1 .

9 серпня 2018 року слюсарем ОСОБА_2 складено акт № 1272 про порушення Кодексу газорозподільних систем, яке виразилось у відмові споживача від демонтажу газового лічильника (а.с. 9).

5 квітня 2019 року працівниками ПАТ «Миколаївгаз» повторно складено акт про порушення № 1386 в зв`язку з відмовою позивачки у доступі до приладів обліку за місцем її проживання. Рішенням постійно діючої комісії з розгляду актів про порушення Баштанського відділення АТ «Миколаївгаз» позивачку переведено на граничні об`єми нарахування природного газу з 1 травня 2019 року (а.с. 41 - протокол № 31 від 27 травня 2019 року).

З цього часу АТ «Миколаївгаз» нарахувало ОСОБА_1 об`єми споживання природного газу у травні 2019р. - 450, 9 куб.м., у червні - 450,9 куб.м., у липні - 450,9 куб.м., та у серпні - 125,02 куб. м.,

З урахуванням вказаних об`ємів споживання до сплати нараховано 11091,27 грн. (а.с.14-17).

12 грудня 2019 року комісією з розгляду актів про порушення АТ «Миколаївгаз» скасовано рішення комісії від 27 травня 2019 року про нарахування ОСОБА_1 граничних об`ємів споживання (а.с. 42).

З витягу з особового рахунку позивачки та довідки від 14 січня 2020 року, наданих ПАТ «Миколаївгаз», вбачається, що в грудні 2019 року товариством проведено коригування заборгованості позивачки за споживання природного газу в бік зменшення на суму 11 130,00 грн., після чого станом на 1 січня 2020 року заборгованість відсутня, а за показаннями лічильника рахується аванс, в розмірі 310,33 грн. (а.с. 66-69).

Проте, з особового рахунку показники про граничні об`єми споживання позивачкою ОСОБА_1 природного газу не вилучені та зазначені як: у травні 2019р. - 450,9 куб.м., у червні - 450,9 куб.м., у липні - 450,9 куб. м. та у серпні - 118,56 куб.м. (а.с. 72-73).

Враховуючи вищезазначене, оскільки рішення комісії по розгляду актів ПАТ «Миколаївгаз» від 27 травня 2019р., яким позивачку переведено на граничні об`єми споживання газу, скасовано рішенням комісії від 12 грудня 2019р., але з особового рахунку показники про граничні об`єми споживання позивачкою ОСОБА_1 природного газу не вилучені, суд дійшов правильного висновку, що позовні вимоги позивачки до ПАТ «Миколаївгаз» стосовно визнання неправомірними дій щодо визначення обсягів споживання природного газу за граничними нормами споживання без урахування показників лічильника газу підлягають задоволенню.

Крім того, з огляду на порушення прав позивачки, враховуючи вимоги розумності та справедливості щодо обсягу душевних і психічних страждань, ступені вини відповідача, зусиль позивача для відновлення порушеного права, колегія суддів вважає правильним висновок суду щодо стягнення з ПАТ «Миколаївгаз» моральної шкоди в розмірі 500 грн.

Що стосується додатково долучених письмових доказів апелянта, зокрема витягу з особового рахунку позивача, в якому зазначено про відсутність нарахувань обсягів споживання природного газу за граничними нормами споживання без урахування показників лічильника газу (а.с. 176), що надійшов на адресу апеляційного суду вже після винесення судового рішення судом першої інстанції, то колегія суддів апеляційного суду вказаний доказ не приймає до уваги, виходячи з такого.

Згідно статті 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

За змістом частини п`ятої статті 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до положень ст. 83 ЦПК України сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Відповідно до ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.

Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

Копії доказів (крім речових доказів), що подаються до суду, заздалегідь надсилаються або надаються особою, яка їх подає, іншим учасникам справи. Суд не бере до уваги відповідні докази у разі відсутності підтвердження надсилання (надання) їх копій іншим учасникам справи, крім випадку, якщо такі докази є у відповідного учасника справи або обсяг доказів є надмірним, або вони подані до суду в електронній формі, або є публічно доступними.

Відповідно до п. 6 ч. 2 ст. 356 ЦПК України, в апеляційній скарзі мають бути зазначені нові обставини, що підлягають встановленню, докази, які підлягають дослідженню чи оцінці, обґрунтування поважності причин неподання доказів до суду першої інстанції, заперечення проти доказів, використаних судом першої інстанції.

Відповідно до п. 5 ч. 1, ч. 2 ст. 365 ЦПК України, суддя-доповідач у порядку підготовки справи до апеляційного розгляду вирішує питання щодо поважності причин неподання доказів до суду першої інстанції. Підготовчі дії, визначені пунктами 5, 6 частини першої цієї статті, вчиняються з дотриманням прав всіх учасників справи висловити свої міркування або заперечення щодо їх вчинення, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Згідно з ч. 3 ст. 367 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Колегія суддів критично ставиться до твердження представника апелянта про неподання вказаного доказу до суду першої інстанції в зв`язку з тим, що таке питання не розглядалось, тому що нарахування зазначених обсягів відповідачем і було предметом розгляду в суді. Навпаки, до суду першої інстанції був наданий витяг від 14.01.2020р., з якого вбачається наявність нарахувань у травні 2019р. - 450,9 куб.м., у червні - 450,9 куб.м., у липні - 450,9 куб. м. та у серпні - 118,56 куб.м. (а.с. 72-73).

Враховуючи наведені норми процесуального права, а також те, що апелянт не довів неможливість подання вищезазначеного витягу з особового рахунку до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього, то вказаний доказ, на підставі ч. 3 ст. 367 ЦПК України, не приймається до уваги під час апеляційного перегляду справи.

Аналогічні за змістом висновки містяться у постанові Верховного Суду у складі постійної колегії суддів Першої палати Касаційного цивільного суду від 10 квітня 2019 року у справі № 145/474/17 (провадження № 61-35488св18), постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 05 грудня 2018 року у справі № 346/5603/17 (провадження № 61-41031св18), постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 03 травня 2018 року у справі № 404/251/17 (провадження №61-13405св18), постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 січня 2021 року у справі № 589/3574/17 (провадження № 61-21764св19).

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів визнає, що суд першої інстанції всебічно і повно з`ясував, обставини, що мають значення для справи і доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про порушення судом норм матеріального чи процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу акціонерного товариства «Миколаївгаз» залишити без задоволення.

Рішення Березнегуватського районного суду Миколаївської області від 3 листопада 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, але за наявності підстав, передбачених статтею 389 ЦПК, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий Н.О.Тищук

Судді: Т.Б.Кушнірова

І.В.Лівінський

---------------------------------

Повну постанову складено 29 січня 2021 року