Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10.11.2021 Справа №607/9940/21

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області

в складі:

головуючого Ромазана В.В.

за участю секретаря Безручко Т.В.

представника позивача Костишина В.М.

відповідача ОСОБА_2

представника відповідачів Тришака О.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Тернополі цивільну справу у порядку спрощеного позовного провадження за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про стягнення безпідставно отриманих коштів, -

ВСТАНОВИВ:

Представник ОСОБА_5 - адвокат Костишин В.М. звернувся із позовними вимогами до відповідача ОСОБА_2 про стягнення безпідставно отриманих коштів, відповідно до якого просить стягнути із відповідачки 172697,25 грн., як майно набуте без достатньої правової підстави, а також понесені судові витрати.

В обґрунтування зазначених вимог представник позивача посилається на те, що за період з 17.07.2018 року по 13.06.2020 року ОСОБА_4 за допомогою міжнародних платіжних систем «Money Gram» та «Western Union» переказав відповідачу грошові кошти на загальну суму 5150 євро, що еквівалентно станом на 02.06.2021 року 172697,25 грн. Зазначив, що зазначена сума коштів переведено відповідачу на підставі усною домовленості між позивачем, відповідачем та ОСОБА_6 , який є сином дружини позивача - ОСОБА_7 , відповідно до якої, позивач зобов`язувався надавати відповідачу матеріальну грошову допомогу на утримання її неповнолітніх дітей, а остання повинна не звертатись із позовом про стягнення аліментів до їх батька ОСОБА_6 .. Підставою для таких домовленостей було те, що шлюбі відносини між відповідачем та ОСОБА_6 припинились, а тому з метою утримання їх неповнолітніх дітей суму коштів на їх утримання перераховував позивач. Крім цього, позивач передавав відповідачу продукти харчування та одяг. Тернопільським міськрайонним судом 06.11.2018 року було винесено рішення про стягнення аліментів із ОСОБА_6 на утримання його неповнолітніх дітей, після чого відповідач звернулась до органів державної виконавчої служби із метою його примусового виконання. Вимоги представник позивача мотивує посиланням на норми матеріального права, а саме: ст.1212, ч.1 ст.1215 ЦК України. Позивач б не здійснював пересилання коштів відповідачу, знаючи, що вона на підставі судового рішення звернеться до виконавчої служби для стягнення із ОСОБА_6 аліментів на утримання його неповнолітніх дітей. Відповідач регулярно, протягом значного періоду отримувала грошові кошти від позивача, не повідомивши його, що звернулась до органів державної виконавчої служби про стягнення аліментів, відтак порушивши домовленості із ним. Таким чином, вважає, що дії відповідача є недобросовісними, а тому існують усі підстави для стягнення отриманих нею від позивача коштів, оскільки такі є безпідставно набуті. Враховуючи наведене, просить стягнути із відповідача 172697,25 грн., як безпідставно набутих коштів, а також судові витрати у розмірі 53526,98 грн.

Представник відповідача ОСОБА_2 адвокат Тришак О.Г. подав відзив на позов відповідно до якого зазначив, що 13.04.2005 року між відповідачем та ОСОБА_6 було укладено шлюб у якому народилось троє дітей: ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . З листопада 2017 року між відповідачкою та ОСОБА_6 припинились шлюбні стосунки, останній самоусунувся від утримання своїх неповнолітніх дітей. Їх неповнолітні діти перебували на утриманні відповідача. ОСОБА_7 , яка є бабусею вказаних неповнолітніх дітей запропонувала відповідачу передавати кошти на їх утримання, оскільки її син ОСОБА_6 матеріальної допомоги не надавав. Відповідач заперечує про існування домовленостей із позивачем стосовно обов`язку її не подавати позов до ОСОБА_6 , а також до органів виконавчої служби про стягнення із нього аліментів. Також, заперечила існування домовленостей з позивачем, що спірна сума грошових коштів є платежами у рахунок сплати аліментів ОСОБА_6 на утримання його неповнолітніх дітей. Зазначена сума коштів була фінансовою допомогою ОСОБА_7 , яку остання вирішила добровільно надавати їй на утримання своїх онуків. Восени 2018 року, відповідач звернулась до суду із позовом до ОСОБА_6 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів, який було задоволено. В подальшому, з метою виконання судового рішення, ОСОБА_2 звернулась із виконавчим листом до Тернопільського районного відділу ДВС. Вважає, що не заслуговують на увагу твердження позивача про недобросовісність відповідача, оскільки кожна особа вправі звернутись до суду для захисту своїх порушених, невизнаних чи оспорюваних прав і таке звернення не можу вважатись недобросовісною поведінкою особи. Крім цього, вважає, що позивачем не надано доказів, які б підтверджували про існування домовленості зазначеного характеру між сторонами у справі та яку відповідач на підставі тверджень позивача не дотрималась. Також зазначив, що частиною 1 статті 1215 ЦПК України передбачено, що не підлягають поверненню безпідставно набуті інші грошові суми, надані фізичній особі, як засіб для існування, якщо їх виплата проведена фізичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку та недобросовісності набувача. Правильність здійснених розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються, і відповідно тягар доказування рахунковою помилки та недобросовісності набувача покладається на платника відповідних грошових сум. Відтак, вважає, що спірна сума грошових коштів, які було надано відповідачу для її існування, не підлягають поверненню, відтак, слід відмовити у задоволенні вимог позивача. Крім цього, зазначив, що заявлені позивачем судові витрати пов`язані із наданням правничої допомоги в розмірі 50 000 грн. є необґрунтованими та неспівмірними із складністю справи та виконаним адвокатом роботами, а відтак, підлягають зменшенню у випадку задоволення позову. Враховуючи наведене, просить у задоволенні возову відмовити у повному обсязі.

Представник позивача відповіді на відзив не подавав.

Ухвалою від 09 червня 2021 року у даній справі відкрито провадження та у зв`язку із малозначністю справи постановлено її розгляд у порядку спрощеного провадження.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_4 - адвокат Костишин В.М. позовні вимоги підтримав та просить їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 та представник відповідача ОСОБА_3 в судовому засіданні відносно задоволення позовних вимог заперечили, зазначивши що факти наведені представником позивача у позові не відповідають дійсності, кошти отримані відповідачем грошовими переказами було здійснено з метою надання допомоги їй та неповнолітнім дітям, як засобу для існування. ОСОБА_2 заперечила існування домовленостей із позивачем про те, що вона не буде звертатись до суду чи органів виконавчої служби про стягнення аліментів із батька її неповнолітніх дітей ОСОБА_6 . У позові просить відмовити.

Дослідивши та оцінивши зібрані по справі докази, суд встановив.

У період з липня 2018 року по червень 2020 роки, ОСОБА_4 , за допомогою міжнародних платіжних систем « Money Gram » та « Western Union » здійснював грошові перекази на ім`я ОСОБА_2 в таких сумах :

-17 липня 2018 року - 700 євро; - 16.08.2018 року - 400 євро; -18.09.2018 року - 250 євро; -14.11.2018 року - 100 євро; -17.04.2019 року - 400 євро; -06.05.2019 року - 600 євро; -19.07.2019 року - 250 євро; -26.08.2019 року - 200 євро; -08.08.2019 року - 200 євро; -17.09.2019 року - 250 євро; -18.10.2019 року - 250 євро; -03.12.2019 року - 300 євро; -27.01.2020 року - 200 євро; -05.03.2020 року -200 євро; 14.04.2020 року - 200 євро; -25.05.2020 року - 200 євро; -13.06.2020 року - 200 євро, а всього на суму 5150 євро, що еквівалентно 172697,25 грн. за курсом НБ України станом на 02.06.2021 року.

Будучи допитаним у якості свідка ОСОБА_7 суду пояснила, що вона є матір`ю колишнього чоловіка відповідача ОСОБА_6 . Позивач є її чоловіком з яким вона проживає в республіці Італія. Після розірвання шлюбу, між відповідачем та її сином ОСОБА_6 вона із позивачем вирішила надавати допомогу відповідачу на утримання неповнолітніх дітей, оскільки остання працювала технічним працівником та отримувала незначні доходи. За період з липня 2018 року по червень 2020 року відповідачу було перераховано через систему міжнародних переказів коштів близько 5000 євро. Зазначений вид допомоги спрямовувався на утримання її онуків - неповнолітніх дітей ОСОБА_6 . Підтвердила, що з відповідачкою була усна домовленість про те, що вона, отримуючи спірні кошти від позивача, не буде звертатись із вимогою про стягнення аліментів із її сина ОСОБА_6 на утримання його неповнолітніх дітей.

Будучи допитаним у якості свідка ОСОБА_6 суду пояснив, що за період з липня 2018 року по червень 2020 року позивачем, який є чоловіком його матері ОСОБА_7 перераховувались кошти на утримання своїх неповнолітніх дітей. Про домовленості позивача із відповідачем про перерахування коштів на утримання дітей та зобов`язання відповідача не звертатись із вимогами про стягнення із нього аліментів на них, йому стало відомо від своєї матері, однак при цьому, він присутній не був. Підтвердив, що коштів на утримання своїх дітей у вказаний період не надавав.

Відповідно до копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого 06.05.1987 року органом РАЦС, матір`ю ОСОБА_6 є ОСОБА_7 (на даний час ОСОБА_7 ).

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 06.11.2018 року у справі №607/14231/18 у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_6 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів позов задоволено частково. Розірвано шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_6 , зареєстрований 13 квітня 2005 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Тернопільського районного управління юстиції Тернопільської області України, актовий запис №03. Ухвалено стягувати із ОСОБА_6 в користь ОСОБА_2 аліменти на утримання трьох неповнолітніх дітей: дочки - ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , дочки - ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_7 та дочки - ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_8 в розмірі 1/2 частини всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 25 липня 2018 року і до досягнення старшою дитиною повноліття.

Відповідач ОСОБА_2 15.07.2019 року звернулась із заявою до районного відділу ДВС Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області про примусове виконання виконавчого листа від 06.11.2018 року, виданого на виконання означеного судового рішення про стягнення аліментів.

Як вбачається із довідки про доходи ОСОБА_2 , виданої відділом освіти виконавчого комітету Великогаївської сільської ради, остання працює на посаді прибиральниці у зазначеному відділі освіти та її дохід за період із січня 2018 року по липень 2020 року склав 102 887,57, тобто в середньому по 3 318,95 грн. в місяць.

Стаття 1212 ЦК України регулює випадки набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав.

Предметом регулювання інституту безпідставного набуття чи збереження майна є відносини, які вникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна; б) набуття або збереження за рахунок іншої особи; в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України).

Об`єктивними умовами виникнення зобов`язань з набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або незбільшення майна в іншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна з боку набувача шляхом зменшення або відсутності збільшення на стороні потерпілого; 4) відсутність правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб.

Згідно із частиною першою статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2018 року у справі № 922/3412/17 (провадження № 12-182гс18) зроблено висновок, що «предметом регулювання глави 83 ЦК України є відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Відповідно до частин першої та другої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. У разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер спірних правовідносин унеможливлює застосування до них судом положень глави 83 ЦК України.

Згідно з частиною першою статті 177 ЦК України об`єктами цивільних прав є речі, у тому числі гроші.

Відповідно до ч.1 статті 1215 ЦК України, не підлягає поверненню безпідставно набуті:

1)Заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі, як засіб для існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача;

2)Інше майно, якщо це встановлено законом.

Тлумачення зазначеної правової норми свідчить, що законодавцем передбачені два виключення із цього правила: по-перше, якщо виплата відповідних грошових сум є результатом рахункової помилки зі сторони особи, яка проводила таку виплату; по-друге, у разі недобросовісності зі сторони набувача виплати.

При цьому правильність здійснених розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються, і відповідно тягар доказування наявності рахункової помилки та недобросовісності набувача покладається на платника відповідних грошових сум.

Аналогічний висновок зробив й Верховний Суд України в постанові від 2 липня 2014 року у справі № 6-91цс14.

Згідно частини 1 та 3 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Згідно ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

В той же час, відповідно до вимог ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною 2 ст. 78 ЦПК України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За змістом ст.ст. 76, 77 ЦПК України, суд встановлює наявність або відсутність обставин, котрими обґрунтовують свої вимоги і заперечення сторони, на підставі доказів, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Суд, проаналізувавши матеріали даної справи, оцінивши та дослідивши докази надані сторонами, вважає, що позовні вимоги ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про стягнення безпідставно отриманих коштів не підлягають до задоволення. Відмовляючи у позові, суд зазначає, що як вбачається із тверджень самого позивача, наведених ним у позовній заяві, а також свідків ОСОБА_7 , ОСОБА_6 спірна сума грошових коштів була перерахована позивачем ОСОБА_2 у якості надання допомоги неповнолітнім дітям відповідача, як засобу для їх існування. Судом також встановлено, що у період часу перерахування спірних сум, ОСОБА_2 отримувала незначні доходи, у розмірі 3 318,95 грн. в місяць, працюючи технічним працівником, що підтверджено довідкою про доходи ОСОБА_2 , виданої відділом освіти виконавчого комітету Великогаївської сільської ради, яких не вистачало їй для утримання трьох неповнолітніх дітей, батько яких самоусунувся від їх утримання. При цьому, суд, як на підставу повернення спірної суми коштів зазначену позивачем, не бере до уваги те, що з боку відповідача мала місце не добросовісна поведінка, оскільки доказів, які б підтверджували зазначену обставину суду не надано. Не може свідчити, на думку суду, про недобросовісність поведінки звернення відповідача із позовом до суду про стягнення аліментів та пред`явлення нею до органу державної виконавчої служби виконавчого листа, виданого на виконання рішення Тернопільського міськрайонного суду від 06.11.2018 року у справі №607/14231/18, яким було стягнуто аліменти із ОСОБА_6 в користь ОСОБА_2 аліментів на утримання трьох неповнолітніх дітей: дочки - ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , дочки - ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_7 та дочки - ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_8 в розмірі 1/2 частини всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. Адже, в силу вимог ст.180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, що у свою чергу не було забезпечено ОСОБА_6 .. Також, не надано суду доказів, що спірну суму коштів відповідач використовувала не за призначенням. Відтак, твердження позивача із цього приводу, суд не бере до уваги. Також, суд, відмовляючи у задоволенні позову звертає увагу, що у випадку існування спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав, договірний характер спірних правовідносин унеможливлює застосування до них судом положень глави 83 ЦК України.

Виходячи з вище наведеного, керуючись ст.ст. 4, 13, 82, 263, 265 ЦПК України ЦПК України, ст.ст. 8, 11, 536, 625, 1212, 1214, 1215 ЦК України, суд,-

У Х В А Л И В :

У задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про стягнення безпідставно отриманих коштів, відмовити у повному обсязі.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення суду може бути оскаржене до Тернопільського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Судове рішення у повному обсязі буде складено 16 листопада 2021 року.

Головуючий суддяВ. В. Ромазан