137/1223/21

У Х В А Л А

29.11.2021 Літинський районний суд Вінницької області у складі:

головуючого судді Верещинської Я.С.

за участю секретаря Хижук Л.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в смт. Літині скаргу ОСОБА_1 на дії старшого державного виконавця Літинського відділу державної виконавчої служби у Вінницькому районі Вінницької області Гаврилюка Сергія Васильовича щодо нарахування заборгованості по аліментах по виконавчому провадженню №44124097,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду із скаргою на дії старшого державного виконавця Літинського відділу державної виконавчої служби у Вінницькому районі Вінницької області Гаврилюка Сергія Васильовича, у якій просив визнати його дії щодо нарахування заборгованості по аліментах в розмірі 29851,50грн незаконними.

Свою скаргу ОСОБА_1 мотивує тим, що відповідно до рішення Літинського районного суду від 24.06.2014 року з нього на користь ОСОБА_2 стягнуто аліменти в твердій грошовій сумі 400 грн. щомісячно на утримання сина ОСОБА_1 , що відповідало вимогам ст. 182, 184 СК України. В судовому рішення вказано, що аліменти мають стягуватись в розмірі 400грн. щомісячно, але в судовому рішенні не зазначено, що аліменти стягуються в розмірі не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Тим більше, що на час стягнення аліментів мінімальний розмір був не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Протягом всього часу скаржник щомісячно сплачував призначені зазначеним судовим рішенням аліменти на користь ОСОБА_2 та ніколи не мав заборгованості.

20.09.2021 державним виконавцем Гаврилюком С.В. направлено Розрахунок, в якому зазначено, що починаючи з жовтня 2018 року до серпня 2021 року ОСОБА_1 має заборгованість по аліментах в розмірі 29851,5грн. З таким Розрахунком (рішенням) державного виконавця Гаврилюка С.В. погодитись не може з наступних підстав. Розмір аліментів може бути змінено лише за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів, що передбачено ст. 192 СК України. Починаючи від жовтня 2018 року до цього часу судового рішення про зміну розміру аліментів йому не надходило та про таку зміну йому нічого невідомо. Отже, протягом всього часу від 24.06.2014 року він як законослухняний громадянин виконує судове рішення та щомісячно сплачує аліменти в розмірі, визначеному судом. Однак, державний виконавець Гаврилюк С.В. самостійно, без судового рішення змінив розмір аліментів та нарахував йому заборгованість, про яку він не знав та не міг знати, що є незаконно. Протиправні дії державного виконавця Гаврилюка С.В. підтверджуються й тим, що протягом часу від жовтня 2018 року до 20.09.2021 року з його боку не було жодних повідомлень про наявну заборгованість, так як весь вказаний період надавав до ДВС квитанції про сплату аліментів в розмірі 400грн щомісячно.

На думку скаржника, державний виконавець Гаврилюк С.В. помилково посилається на ЗУ № 2475-VІІ, так як сімейні правовідносини, в тому числі правовідносини щодо стягнення та зміна розміру аліментів регулюються СК України як спеціальним Законом, який має перевагу перед ЗУ "Про виконавче провадження" в цих правовідносинах.

Ухвалою від 02.11.2021 скаргу призначено до розгляду у судовому засіданні на 08.11.2021, яке відкладено на 29.11.2021, у зв`язку з неявкою в судове засідання учасників судового процесу та відсутністю доказів належного повідомлення скаржника та стягувача про дату, місце та час розгляду скарги, станом на 08.11.2021.

08.11.2021 від Літинського відділу державної виконавчої служби у Вінницькому районі Вінницької області надійшов відзив на скаргу, у якому просили в задоволенні скарги ОСОБА_1 відмовити в повному обсязі. Відзив мотивовано тим, що 17.09.2021 здійснено розрахунок заборгованості зі сплати аліментів, про що видано довідку-розрахунок заборгованості по аліментах, яка станом на 30.08.2021 становила 29 851,50грн., яка направлена на адресу сторін для виконання та до відома. Розрахунок державного виконавця проводився відповідно до ст. 71 ЗУ «Про виконавче провадження». Законом України № 2475-VII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення економічних передумов для посилення захисту права дитини на належне утримання», який набрав чинності 28.08.2018, статтю 71 частину першу Закону України «Про виконавче провадження» доповнено абзацом другим такого змісту: виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого «Сімейним кодексом України». Відповідно до частини 1 статті 71 Закону України «Про виконавче провадження», порядок стягнення аліментів визначається законом. Виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого Сімейним кодексом України. Згідно абзацу другого частини другої статті 182 Сімейного кодексу України встановлено, що мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

ОСОБА_1 у судове засідання 29.11.2021 не з`явився, надіслав до суду заяву, у якій просив скаргу розглянути без його участі, вимоги скарги повністю підтримує та просить її задовольнити.

ОСОБА_2 в судове засідання 29.11.2021 не з`явилася, про день, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином. Про причини неявки суд не повідомила, клопотань про відкладення розгляду справи не надходило.

Старший державний виконавець Літинського відділу державної виконавчої служби у Вінницькому районі Вінницької області Гаврилюк С.В. у судове засідання 29.11.2021 не з`явився, подав заяву, у якій просив справу розглянути без його участі, заперечив проти скарги ОСОБА_1 та просив відмовити в її задоволенні. Просив врахувати те, що боржник раніше повідомлявся в усному порядку про зміни в законодавстві та необхідність платити аліменти в розмірі 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Зазначив що згідно ст. 71 ЗУ «Про виконавче провадження» направлення розрахунку державного виконавця здійснюється у виключному порядку.

В силу абзацу другого ч. 2 ст. 450 ЦПК України неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджає її розгляду.

Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, оскільки сторони не з`явилися у судове засідання.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

У судовому засіданні встановлено, що у Літинському відділі державної виконавчої служби у Вінницькому районі Вінницької області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) перебуває виконавче провадження №44124097 з примусового виконання виконавчого листа, виданого 14.07.2021 Літинським районним судом Вінницької області у справі №137/1262/14-ц про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання сина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , щомісячно аліментів в розмірі 400грн.

Згідно з розрахунком заборгованості по аліментам виданого Літинським відділом державної виконавчої служби у Вінницькому районі Вінницької області за період з 01.01.2017 по 30.08.2021 заборгованість ОСОБА_1 29851,50 грн зі сплати аліментів становить 29561,50грн.

Із розрахунку заборгованості зі сплати аліментів, виданого Літинським відділом державної виконавчої служби у Вінницькому районі Вінницької області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) за період з 01.01.2017 по 30.10.2021 вбачається, що при перевірці матеріалів виконавчого провадження щодо виконання виконавчого листа про стягнення з ОСОБА_1 , станом на жовтень 2021 року заборгованість зі сплати аліментів становить 29561,50грн. Як вбачається з копій розрахунків, які додані до матеріалів справи, за період з червня 2014 року по жовтень 2021 року інформація про дохід боржника відсутня, аліменти нараховувалися у розмірі 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку починаючи з жовтня 2018 року.

Статтею 18 ЦПК України встановлено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Відповідно до ст. 129 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Статтею 1 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» встановлено, що примусове виконання судових рішень і рішень інших органів покладається на органи державної виконавчої служби та у визначених Законом України «Про виконавче провадження» випадках - на приватних виконавців.

Статтею 55 Конституції України встановлено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Відповідно до положень статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Статтею 18 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до ч.1ст.71 Закону України «Про виконавче провадження» порядок стягнення аліментів визначається законом.

Згідно частини другої статті 182 СК України (у редакції, чинній до моменту прийняття Закону України від 17 травня 2017 року № 2037-VIII) мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» від 17 травня 2017 року №2037-VIII частину другу статті 182 Сімейного кодексу України викладено в новій редакції, відповідно до якої розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення економічних передумов для посилення захисту права дитини на належне утримання» від 03 липня 2018 року №2475-VIII частину першу статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» доповнено абзацом другим, яким передбачено, що виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого Сімейним кодексом України.

Тобто законодавством передбачений механізм, який надає можливість забезпечити виплату аліментів у розмірі не нижче мінімального гарантованого розміру, передбаченого СК України навіть при наявності постановлених раніше судових рішень про стягнення аліментів у розмірі, нижчому ніж мінімальний гарантований розмір аліментів, встановлений законом на час стягнення.

Аналізуючи зазначені правові норми суд дійшов висновку, що обов`язок стягнення виконавцем аліментів у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого Сімейним кодексом України, встановлено Законом №2475-VIII від 03 липня 2018 року, яким внесено зміни до Закону України "Про виконавче провадження", що набрали чинності з 14 серпня 2018 року, тому у державного виконавця були правові підстави проводити стягнення аліментів у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, без рішення суду про зміну розміру аліментів.

Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 20 червня 2019 року у справі № 632/580/17 (провадження № 61-51сво18) та у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 березня 2020 року у справі № 682/3112/18 (провадження № 14-580цс19), у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду справа № 2-2805/11(провадження № 61-10231св21).

Посилання скаржника на те, що розраховувати будь-які суми аліментів у державного виконавця не було підстав, так як він щомісячно виконує рішення суду у повному обсязі і заборгованості не має, не знайшли свого правового обґрунтування.

За таких обставин, суд вважає, що дії старшого державного виконавця Літинського відділу державної виконавчої служби у Вінницькому районі Вінницької області Гаврилюка Сергія Васильовича у ході виконання судового рішення у виконавчому провадженні №44124097 є законними, а розрахунок заборгованості за аліментами правомірним та таким, що направлений на належне виконання рішення суду.

Викладені скаржником обставини суд вважає необґрунтованими та такими, що не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства України.

Крім того, згідно ч.4 ст. 71 ЗУ «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості із сплати аліментів щомісяця, а також проводити індексацію розміру аліментів відповідно до частини першої цієї статті. Виконавець зобов`язаний повідомити про розрахунок заборгованості стягувачу і боржнику у разі: надходження виконавчого документа на виконання від стягувача; подання заяви стягувачем або боржником; надіслання постанови на підприємство, в установу, організацію, до фізичної особи - підприємця, фізичної особи, які виплачують боржнику відповідно заробітну плату, пенсію, стипендію чи інші доходи; надіслання виконавчого документа за належністю до іншого органу державної виконавчої служби; закінчення виконавчого провадження.

Отже, нормами чинного законодавства не передбачено прямого обов`язку повідомляти боржника про проведення чергового розрахунку державного виконавця.

Відповідно до ст. 451 ЦПК України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця, посадової особи державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Зважаючи на вищевикладене, суд вважає за необхідне в задоволенні скарги ОСОБА_1 на дії державного виконавця відмовити.

Керуючись ст. 10, 18, 247, 258-261, 268, 354, 447- 451 ЦПК України, Законом України «Про виконавче провадження», ст.182 Сімейного кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні скарги ОСОБА_1 на дії старшого державного виконавця Літинського відділу державної виконавчої служби у Вінницькому районі Вінницької області Гаврилюка Сергія Васильовича щодо нарахування заборгованості по аліментах по виконавчому провадженню №44124097 відмовити.

Ухвала суду, в силу ч. 2 ст. 261 ЦПК України, набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається до Вінницького апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя:Я. С. Верещинська