Справа № 211/6332/20
Провадження № 2-о/211/12/21
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

22 січня 2021 року Довгинцівський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді Сарат Н.О.

секретаря Зоріної С.М.

за участі заявника ОСОБА_1

представника заінтересованої особи ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Кривого Рогу цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа Довгинцівсько-Металургійний районний відділ у місті Кривий Ріг Державної міграційної служби України Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області про встановлення факту, що має юридичне значення, -

ВСТАНОВИВ:

Заявник ОСОБА_1 звернулася до суду з вказаною заявою та просила встановити факт, що має юридичне значення, а саме факт постійного проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 на території України станом на 24 серпня 1991 року.

В обгрунтування заяви вказала, що вона ОСОБА_1 , 18 вересня 2019 року звернулась до Довгинцівського відділу в місті Кривий Ріг Державної міграційної служби України із заявою про оформлення паспорта громадянина України у вигляді ІД-картки, надавши при цьому до відділу свій паспорт громадянина України у вигляді книжечки. Листом № 1226-517/00023-19 від 24 жовтня 2019 року, Довгинцівський районний відділ Державної міграційної служби повідомив, що в оформленні паспорта у вигляді ІД-картки заявниці відмовлено, так як із наданого нею паспорта неможливо встановити факт її проживання на території України станом на 24.08.1991 року або 13.11.1991 року. Саме для отримання паспорта громадянина України у вигляді ІД-карткиїй необхідно встановити факт постійного проживання на території України станом на 24.08.1991 року. Оскільки загальногромадянський паспорт громадянина України було

отримано при обміні паспортів бувшого СРСР з відміткою про місце проживання, а при

обміні паспорти СРСР було знищено, отримати відомості про зазначення місця

проживання у старому паспорті неможливо. З 1990 року вона постійно проживала на території України. Її колишнім чоловіком ОСОБА_3 , у 1991 було отримано житлове приміщені за адресою АДРЕСА_1 , оскільки він працював у Криворізькій міській клінічній лікарні №2. Зазначена обставина підтверджується актом мешканців будинку АДРЕСА_2 .

ІНФОРМАЦІЯ_2 саме в Кривому Розі у неї народився син

ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2

виданим Довгинцівським відділом РАГС м. Кривого Рогу 01.10.1990 року. В травні 1991

року міською поліклінікою «Довгинцеве» міста Кривий Ріг було надано рецепт на

спеціальне харчування дитини, де зазначено саме АДРЕСА_1 .

30 січня 2015 року заявниця уклала новий шлюб, у зв`язку із чим нею було змінено прізвище. Окрім того, факт постійного проживання на території України станом на 24.08.1991 року, а саме в АДРЕСА_1 можуть підтвердити свідки.

Належність та набуття громадянства України встановлюється на підставі Закону України «Про громадянство» і може пов`язуватись із фактом постійного проживання на території України в певний час.

Відповідно до ч.І статті 3 Закону України «Про громадянсті України є усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголої України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території У країни.

Оскільки її син ОСОБА_4 народився ІНФОРМАЦІЯ_2 саме на території України, тобто до 24 серпня 1991 року , то відповідно до частини першої статті 8 Закону України «Про громадянство України» заявник має бути зареєстрована як громадянка України.

Таким чином, єдиною можливістю встановити факт її постійного проживання на території України станом на 24.08.1991 року є встановлення факту у судовому порядку.

Заявник в судовому засіданні на заяві наполягала, просила задовольнити в повному обсязі. Пояснила, що в 1990 році приїхала та проживала в м. Кривому Розі, де й народила дитину , тимчасово була зареєстрована в АДРЕСА_2 .

В судовому засіданні представник заінтересованої особи Довгинцівсько-Металургійний міжрайонний відділ у місті Кривому Розі Головного управління в Дніпропетровській області Державної міграційної служби України заперечували проти задоволення заяви, надали письмові заперечення згідно яких, по даній інформації встановлено, що згідно відповіді відділу реєстраці ї місця проживання громадян Довгинцівської районної у місті ради гр. ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . 17.10.1997 була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 , по тимчасовому посвідченню № 383 від 13.10.1997. Зареєстрована за вищевказаною адресою по теперішній час. На картці (форма А) гр. ОСОБА_5 зазначено «громадянка Росії». Згідно відповіді відділу реєстрації місця проживання громадян Довгинцівської районної у місті ради гр. ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрованою або знятою з реєстрації місця проживання не значиться. Згідно наданої гр. ОСОБА_5 , трудової книжки серії НОМЕР_3 від 03.09.1984 25.07.1986 зарахована на виробництво крутільщицею 4 розряду до Московського Ткацько-Виробничого комбінату м. Москва. 15.11.1996 звільнена за власним бажанням відповідно до ст.31 КЗПП РФ. Виходячи з вищевикладеного пояснюємо наступне, що відповідно до ст. 3. Закону України «Про громадянство України» від 18.01.2001 року громадянами України є усі громадяни колишнього СРСР, які на момеиі проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України. Щодо поняття «постійне проживання» слід зазначити, що станом на 24 серпня 1991 року діяла система реєстрації, і постійне проживання визначалось за наявністю реєстрації в паспорті та в картках реєстрації особи.

Довгинцівсько-Металургійний МРВ у м. Кривому Розі, не згоден з наданими фактами, так як, відсутній факти документального підтвердження постійного проживання вказаної громадянки на 24.08.1991 або на 13.11.1991 відповідно до ч. 1,2, ст. З Закон) України «Про громадянство України».

В судовому засіданні свідок ОСОБА_6 суду пояснила, що є кумою заявниці, та знає її з 1990 року, вона проживала по АДРЕСА_2 , а ІНФОРМАЦІЯ_3 народила дитину.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_3 суду пояснив, що його колишня дружина , заявниця по справі проживала з серпня 1990 року в АДРЕСА_2 році народила сина, працювала в Москві, знаходилася в декретній відпустці, а в 1996 році звільнилася.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заявлені вимоги підлягають задоволенню, виходячи з такого.

Як встановлено судом, ОСОБА_1 , 18 вересня 2019 року звернулась до Довгинцівського відділу в місті Кривий Ріг Державної міграційної служби України із заявою про оформлення паспорта громадянина України у вигляді ІД-картки, надавши при цьому до відділу свій паспорт громадянина України у вигляді книжечки. Листом № 1226-517/00023-19 від 24 жовтня 2019 року, Довгинцівський районний відділ Державної міграційної служби повідомив, що в оформленні паспорта у вигляді ІД-картки заявниці відмовлено, так як із наданого нею паспорта неможливо встановити факт її проживання на території України станом на 24.08.1991 року або 13.11.1991 року. Саме для отримання паспорта громадянина України у вигляді ІД-карткиїй необхідно встановити факт постійного проживання на території України станом на 24.08.1991 року. Оскільки загальногромадянський паспорт громадянина України було

отримано при обміні паспортів бувшого СРСР з відміткою про місце проживання, а при

обміні паспорти СРСР було знищено, отримати відомості про зазначення місця проживання у старому паспорті неможливо.

З 1990 року ОСОБА_1 постійно проживала на території України. Її колишнім чоловіком ОСОБА_3 , у 1991 було отримано житлове приміщені за адресою АДРЕСА_1 , оскільки він працював у Криворізькій міській клінічній лікарні №2. Зазначена обставина підтверджується актом мешканців будинку АДРЕСА_2 та поясненнями свідка ОСОБА_3 в судовом узасіданні.

ІНФОРМАЦІЯ_2 саме в Кривому Розі у неї народився син

ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2

виданим Довгинцівським відділом РАГС м. Кривого Рогу 01.10.1990 року. В травні 1991

року міською поліклінікою «Довгинцеве» міста Кривий Ріг було надано рецепт на

спеціальне харчування дитини, де зазначено саме АДРЕСА_1 . Факт постійного проживання ОСОБА_1 ни території України станом на 24.08.1991 року, а саме в АДРЕСА_1 в судовому засіданні підтвердили свідки ОСОБА_6 та ОСОБА_3 .

Належність та набуття громадянства України встановлюється на підставі Закону України «Про громадянство» і може пов`язуватись із фактом постійного проживання на території України в певний час.

Відповідно до ч.І статті 3 Закону України «Про громадянсті України є усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголої України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території У країни.

Згідно ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За нормою статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Відповідно до ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Згідно з п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 31 березня 1995 року № 5 в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1 та ч. 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно Конституції України та Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» особи, що мешкають в Україні не зобов`язані постійно проживати в місці своєї реєстрації, отже обставина (факт) спільного проживання спадкодавця та спадкоємців підлягає доведенню належними способами та засобами. Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Підтвердження вказаного факту проживання на територій України станом до 24 серпня 1991 року заявникові необхідно для набуття громадянства України.

Відповідно до положень статті 315 ЦПК України та пункту 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що факт, який просить встановити заявник, є юридичним, оскільки від його встановлення залежить виникнення особистих прав заявника, чинним законодавством не передбачений інший порядок його встановлення, воно не пов`язане з наступним вирішенням спору про право та встановлення його іншим шляхом неможливе, у зв`язку з чим заява підлягає задоволенню.

Згідно ч.7 ст. 294 ЦПК України, при ухваленні судом рішення судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом.

Керуючись ст.268, 294, ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа Довгинцівсько-Металургійний районний відділ у місті Кривий Ріг Державної міграційної служби України Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області про встановлення факту, що має юридичне значення - задовольнити.

Встановити факт постійного проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 на території України станом на 24 серпня 1991 року.

Рішення суду може бути оскаржене до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 02.02.2021 року.

Суддя: Н. О. Сарат