Ухвала

01 лютого 2021 року

м. Київ

справа № 199/11545/13

провадження № 61-16099ск20

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Лідовця Р. А. розглянув клопотання про поновлення строку на оскарження судового рішення та касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Дніпровського апеляційного суду від 24 червня 2020 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства акціонерний комерційний банк «Індустріалбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

Заочним рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 10 січня 2014 року, з урахування ухвал Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 31 липня 2014 року та від 03 листопада 2014 року про виправлення описок, позов Публічного акціонерного товариства акціонерний комерційний банк «Індустріалбанк» (далі - ПАТ АБ «Індустріалбанк») до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено.

Стягнуто солідарно зі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ПАТ АБ «Індустріалбанк» заборгованість за кредитним договором від 30 серпня 2006 року № КRА/0900/80/06 станом на 21 жовтня 2013 року у розмірі 194 103,54 грн, яка складається з: 21 027,19 грн - заборгованість по кредиту; 736 грн - заборгованість по відсоткам; 172 340,35 грн - пеня за порушення строку погашення заборгованості по сплаті кредиту та нарахованих відсотків.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 27 листопада 2019 року заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 10 січня 2014 року задоволено.

Заочне рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 10 січня 2014 року скасовано та справу призначено до розгляду.

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 16 січня 2020 року позов ПАТ АБ «Індустріалбанк» задоволено частково.

Стягнуто з солідарно зі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ПАТ АБ «Індустріалбанк» заборгованість за кредитним договором від 30 серпня 2006 року № КRА/0900/80/06 станом на 21 жовтня 2013 року у розмірі 21 763,19 грн, яка складається з: 21 027,19 грн - заборгованість по кредиту; 736 грн - заборгованість по відсоткам.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 24 червня 2020 року, з урахуванням ухвали Дніпровського апеляційного суду від 11 вересня 2020 року про виправлення описки, апеляційну скаргу ПАТ АБ «Індустріалбанк» задоволено частково.

Рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 16 січня 2020 року скасовано.

Позов ПАТ АБ «Індустріалбанк» задоволено частково.

Стягнуто солідарно зі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ПАТ АБ «Індустріалбанк» заборгованість за кредитним договором від 30 серпня 2006 року № КRА/0900/80/06 станом на 21 жовтня 2013 року у розмірі 2 722,78 доларів США, яка складається з: 2 630,70 доларів США - заборгованість по кредиту; 92,08 доларів США - заборгованість по відсоткам; 20 000 грн - пеня за порушення строку погашення заборгованості по сплаті кредиту та нарахованих відсотків.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

У листопаді 2020 року до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 на постанову Дніпровського апеляційного суду від 24 червня 2020 року з пропуском строку на касаційне оскарження судового рішення, оскільки згідно з поштовим штемпелем на конверті відправлена до Верховного Суду 27 жовтня 2020 року.

Ухвалою судді Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 18 листопада 2020 року визнано наведені ОСОБА_1 підстави для поновлення строку на касаційне оскарження неповажними, запропоновано заявнику надати належні докази на підтвердження поважності причин пропуску строку, а касаційну скаргу залишено без руху з наданням строку для усунення недоліків. Крім того, заявнику запропоновано уточнити касаційну скаргу, в якій повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 ЦПК України підстави (підстав) та направити на адресу Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду уточнену редакцію касаційної скарги з доданими до неї матеріалами відповідно до кількості учасників справи. Зазначено строк виконання ухвали, а також попереджено про наслідки її невиконання.

У наданий суддею Касаційного цивільного суду у складі Верховного Судустрок заявник направила матеріали на усунення недоліків, зазначених в ухвалі Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 18 листопада 2020 року, вважаючи, що вимоги ухвали виконано.

Однак, вимоги ухвали Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 18 листопада 2020 року виконано заявником не у повному обсязі, оскільки у порушення частини третьої статті 393 ЦПК України, заявником не подано до суду касаційної інстанції належних доказів поважності причин пропуску строку на касаційне оскарження.

У клопотанні про поновлення строку на касаційне оскарження судового рішення ОСОБА_1 зазначає, що повний текст оскаржуваної постанови суду апеляційної інстанції вона не отримувала, а про її існування дізналася 28 вересня 2020 року після отримання ухвали Дніпровського апеляційного суду від 11 вересня 2020 року про виправлення описки у рішенні суду. Повний текст оскаржуваної постанови Дніпровського апеляційного суду отримано 29 вересня 2020 року її представником у районному суді, докази на підтвердження чого містяться в матеріалах справи. Зазначає, що не була обізнана про існування апеляційного провадження, оскільки не отримувала ухвалу про відкриття апеляційного провадження. На підтвердження наведених обставин надає копію конверта з Дніпровського апеляційного суду з відміткою поштової установи про повернення кореспонденції.

Проте, заявником не подано до суду касаційної інстанції належних доказів на підтвердження дати отримання копії оскаржуваного судового рішення суду апеляційної інстанції або доказів на підтвердження порушення апеляційним судом порядку вручення копії судового рішення, передбаченого статтею 272 ЦПК України, а зазначені причини пропуску строку є по суті аналогічними, які ОСОБА_1 зазначала у касаційній скарзі.

Крім того, у касаційній скарзі, на порушення пункту 5 частини другої статті 392 ЦПК України, заявником не уточнено підстав (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 ЦПК України підстави (підстав).

Абзацом першим частини другої статті 389 ЦПК України визначено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Відповідно до абзаців першого, другого пункту 5 частини другої статті 392 ЦПК України у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав). У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.

У касаційній скарзі заявник, посилається на пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України та зазначає постанову Верховного Суду України від 13 вересня 2017 року у справі № 6-2410цс16, в якій, на її думку, викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні

Проте, суд касаційної інстанції звертає увагу заявника на те, що посилання у касаційній скарзі виключно на постанову Верховного Суду України, у яких викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах (а не Верховного Суду), не є виконанням вимог процесуального закону (пункт 5 частини другої статті 392 ЦПК України) щодо обов`язкового зазначення у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження.

Згідно із частиною третьою статті 185, частиною другою статті 393 ЦПК України у разі невиконання ухвали суду про залишення касаційної скарги без руху вона вважається неподаною та повертається заявникові.

Оскільки у відведений судом строк, станом на 01 лютого 2021 року, вимоги ухвали Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 18 листопада 2020 року заявником не виконано, що перешкоджає Касаційному цивільному суду у складі Верховного Суду вирішити питання про відкриття касаційного провадження, касаційну скаргу ОСОБА_1 потрібно вважати неподаною та повернути.

Повернення касаційної скарги не перешкоджає повторному зверненню із скаргою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для її повернення (частина сьома статті 185 ЦПК України).

Керуючись статтями 185, 392, 393 ЦПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Дніпровського апеляційного суду від 24 червня 2020 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства акціонерний комерційний банк «Індустріалбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором вважати неподаною та повернути заявнику.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали надіслати заявникові.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та оскарженню не підлягає.

Суддя Р. А. Лідовець