Іванівський районний суд Одеської області
Іванівський районний суд Одеської області
Справа № 499/433/20
Провадження № 2/499/13/21
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

26 січня 2021 року смт. Іванівка

Іванівський районний суд Одеської області у складі головуючого судді Погорєлова І.В., за участю помічника судді Березовської І.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в залі суду в смт. Іванівка Іванівського району Одеської області справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Коноплянська сільська рада Іванівського району Одеської області про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду з вищевказаною позовною заявою, в ході судового процесу уточнювала свої позовні вимоги, та відповідно до уточненої позовної заяви від 24.12.2020 року остаточно просила суд визначити їй додатковий строк для подачі до нотаріальних органів заяви про прийняття спадщини за законом після смерті ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , актовий запис про смерть №34 терміном в два місяці з часу набрання рішенням суду законної сили та покласти судові витрати на юридичну допомогу по справі на відповідачів пропорційно.

В обґрунтування позову, позивач посилалася на ту обставину, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її батько ОСОБА_4 . Після смерті батька відкрилася спадщина, що розташована на території Калинівської (нині Коноплянська) сільської ради Іванівського району Одеської області та складається з земельної ділянки, належній померлому на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії І-ОД №059877, майнового паю у пайовому фонді ТОВ «Колос» з визначенням частки в розмірі 3049,92 грн., згідно свідоцтва про право власності на майновий пай серії ОД-ІХ-ХІІ №001069 від 18.09.2003 року.

Позивач разом з матір`ю ОСОБА_2 та сестрою ОСОБА_3 є спадкоємцями після смерті батька. Мати та сестра 18.08.2003 року звернулися до Іванівської нотаріальної контори з заявами про відмову від належних їм часток спадкового майна на її користь.

Рішенням Іванівського районного суду Одеської області від 29.11.2004 року частково задоволено її позов та визнано за нею право власності на спадкове майно, яке відкрилося після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 та складалося з земельної ділянки, розташованої на території Калинівської сільської ради, мас.7, діл. НОМЕР_1 , належній померлому на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії І-ОД №059877 та майнового паю у пайовому фонді ТОВ «Колос» Іванівського району Одеської області з визначенням частки в розмірі 3049,92 грн., згідно свідоцтва про право власності на майновий пай підприємства серії ОД-ІХ-ХІІ №001069 від 18.09.2003 року.

Рішенням Апеляційного суду Одеської області від 04.12.2015 року рішення Іванівського районного суду Одеської області від 29.11.2004 року скасовано, в задоволені позовних вимог ОСОБА_1 до Калинівської сільської ради Іванівського району Одеської області про продовження строку для прийняття спадщини, про визнання права власності на спадкове майно відмовлено.

Рішенням Іванівського районного суду Одеської області від 25.02.2019 року задоволено позовні вимоги її матері ОСОБА_2 до позивача про визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку та скасування його державної реєстрації. Визнано недійсним та скасовано державну реєстрацію права власності за ОСОБА_1 на земельну ділянку площею 8,20 га.

Таким чином, після скасування рішення Іванівського районного суду Одеської області від 29.11.2004 року та скасування реєстрації державного акту на право власності на земельну ділянку в позивача знову поновлено право на спадкування 1/3 частини спадкового майна після смерті ОСОБА_4 .

Позивач звернулася до нотаріальної контори та 16.07.2020 року отримала листа, згідно якого їй запропоновано звернутися до суду з відповідною позовною заявою про продовження строку достатнього для прийняття спадщини.

На підставі вищезазначеного та враховуючи положення ч.3 ст.1272 ЦК України просила суд її позовні вимоги задовольнити.

Позивач та її представник у судовому засіданні на задоволені позову наполягали з підстав зазначених в позовній заяві, додатково надали пояснення, що після смерті батька позивача ОСОБА_4 , мати та сестра позивача в сільській раді написали заяви про відмову від спадщини на користь позивача, однак дані заяви до нотаріальної контори направлені не були, можливо через необізнаність сторін в юридичному аспекті даного питання, надалі позивач звернулася до нотаріуса, однак їй повідомили, що строк для прийняття спадщини позивач пропустила та рекомендовано звернутися до суду, що нею було зроблено, як наслідок винесено рішення від 29.11.2004 року, яке в подальшому було скасоване апеляційним судом. При цьому позивача не було повідомлено про розгляд справи в апеляційному суді, у неї на руках був державний акт виданий на земельну ділянку відповідно до рішення суду від 29.11.2004 року, вона користувалася вказаною земельною ділянкою, тому повторно не зверталася з заявами до нотаріуса про прийняття спадщини після смерті батька, оскільки дана спадщина була у її володінні, лише після винесення рішення у 2019 році позивач зрозуміла, що їй необхідно повторно займатися прийняттям спадщини після смерті батька. Та вказали, що саме дані обставини є поважними причинами пропуску строку для оформлення спадщини.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з`явилася, однак надала до суду відзив на позовну заяву в якому просила суд слухати справу у її відсутність та відмовити у задоволені позову, оскільки по перше, до вказаних правовідносин необхідно застосовувати положення ЦК УРСР, оскільки спадщина відкрилася до вступу в закону силу Цивільного кодексу України, тобто до 01.04.2004 року. Відповідач ОСОБА_2 є єдиною спадкоємицею після смерті ОСОБА_4 , оскільки фактично вступила в управління та володіння спадковим майном та відмову від спадщини не заявляла. Позивач в свою чергу пропустила строк для прийняття спадщини. Нормами ЦК 1963 року не було передбачено надання спадкоємцю додаткового строку для прийняття спадщини, а тому правових підстав для задоволення позову ОСОБА_1 немає.

Відповідач ОСОБА_3 у судове засідання не з`явилася, однак надала до суду телефонограму про слухання справи у її відсутність, вказала, що підтримує позицію ОСОБА_2 .

Представник третьої особи у судове засідання не з`явився, однак раніше, будучи в статусі відповідача по справі надав до суду заяву про слухання справи у його відсутність, позов визнав в повному обсязі.

Суд, дослідивши письмові матеріали справи та з урахуванням положень ч.1 ст. 81 ЦПК України, де зазначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, та ч.1 ст. 13 ЦПК України, згідно якої суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, приходить до висновку, що законні підстави для задоволення позову відсутні та позов не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

З досліджених судом доказів вбачається, що ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть.

Після його смерті відкрилася спадщина, яка складається з майнового паю в ТОВ «Колос», що підтверджується копією свідоцтва та земельної ділянки площею 8,20 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Калинівської сільської ради, що підтверджується копією державного акту.

Позивач, ОСОБА_1 є спадкоємицею померлого за законом, оскільки є його донькою, що підтверджується копією свідоцтва про народження та свідоцтва про шлюб.

Також, судом встановлено, що рішенням від 29.11.2004 року Іванівський районний суд Одеської області задовольнив частково позовну заяву ОСОБА_1 до Калинівської сільської ради Іванівського району Одеської області про продовження строку для прийняття спадщини, про визнання права власності на спадкове майно. Даним рішенням суд визнав за ОСОБА_1 , тобто позивачем право власності на земельну ділянку, що розташована на території Калинівської сільської ради , що належала померлому ОСОБА_4 , який був чоловіком позивача, на підставі Державного акту на право приватної власності на землю.

Після набрання рішенням законної сили ОСОБА_1 отримала державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯГ №957896 на вищевказану земельну ділянку, що підтверджується копією державного акту.

Однак 04.12.2015 року Апеляційний суд Одеської області рішення Іванівського районного суду Одеської області від 29.11.2004 року скасував та ухвалив нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 до Калинівської сільської ради Іванівського району Одеської області про продовження строку для прийняття спадщини, про визнання права власності на спадкове майно було відмовлено в повному обсязі, що підтверджується копією рішення від 04.12.2015 року.

Рішенням Іванівського районного суду Одеської області від 25.02.2019 року позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку та скасування його державної реєстрації було задоволено. Визнано недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯГ №957896, виданий ОСОБА_1 на підставі рішення Іванівського районного суду Одеської області від 29.11.2004 року, справа №2-1245/04 та скасовано державну реєстрацію права власності за ОСОБА_1 на земельну ділянку площею 8,20 га, кадастровий номер :01:005:0065.

Відповідно до копії спадкової справи №38і/2020 до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 , 16.07.2020 року позивач звернулася до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 , однак отримала відповідь, що позивач пропустила встановлений законом строк для прийняття спадщини та роз`яснено право звернутися до суду з питанням про продовження строку, достатнього для прийняття спадщини або встановити факт прийняття спадщини. Інші особи з заявами про прийняття спадщини до нотаріальних органів не зверталися.

Відповідно до довідки, виданої Коноплянською сільською радою, на момент смерті ОСОБА_4 з ним проживала та була зареєстрована його дружина ОСОБА_2 .

Судом також були досліджені заяви ОСОБА_3 та ОСОБА_2 від 18.08.2003 року, які були посвідчені секретарем Калинівської сільської ради Іванівського району Одеської області, зі змісту яких вбачається, що вищевказані особи відмовилися від належної їм частини спадкового майна після смерті ОСОБА_4 на користь його дочки ОСОБА_1 , тобто позивача. Разом з тим, суд не може прийняти дані заяви до уваги, оскільки вони не були направлені до нотаріальної контори та складені після закінчення шестимісячного строку з дня відкриття спадщини (ст.553 ЦК УРСР 1963 року - положення які були чинні на час написання заяв).

При вирішенні спорів про спадкування, спадщина по яких відкрилась і була прийнята до 01 січня 2004 року, не допускається застосування судами норм ЦК України 2003 року, а застосуванню підлягають норми законодавства, чинного на час відкриття спадщини, зокрема ЦК УРСР.

Відповідно до пункту 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилась не раніше 01 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК УРСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі, коли спадщина, яка відкрилась до набуття чинності ЦК і строк на її прийняття не закінчився до 01 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом.

При цьому, слід враховувати, що норми пункту 5 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України, згідно з якими цей ЦК України застосовується також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом, слід розуміти таким чином, що правила книги шостої ЦК України може бути застосовано лише до спадщини, яка відкрилася після 01 липня 2003 року і не була прийнята ніким зі спадкоємців, право на спадкування яких виникло відповідно до норм статей 529-531 ЦК УРСР.

Верховний Суд України у постанові від 18 грудня 2013 року по справі №6-138цс13 також зробив правовий висновок про те, що відповідно до частин 4, 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, відносини спадкування регулюються нормами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати (строк на прийняття якої закінчився до 1 січня 2004 року) або якщо вона була прийнята хоча б одним із спадкоємців, то до таких спадкових відносин застосовуються норми ЦК УРСР 1963 року.

Як вказав Верховний Суд у постанові від 25 березня 2020 року по справі № 305/235/17, відповідно до статей 524, 529 ЦК УРСР, чинного на час відкриття та оформлення спадщини після смерті спадкодавця , спадкоємство здійснюється за законом і заповітом. За статтею 548 ЦК УРСР визначено, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Для прийняття спадщини необхідне волевиявлення спадкоємця і здійснення ним певних дій.

Згідно зі статтями 549 та 554 ЦК УРСР спадкоємець фактично прийняв спадщину : 1) якщо він фактично вступив в управління та володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.

Під фактичним вступом у володіння або управління спадковим майном, що підтверджує факт прийняття спадщини, маються на увазі різні дії спадкоємця по управлінню, розпорядженню і користуванню цим майном, підтриманню його в належному стані або сплаті податків та інших платежів тощо.

Таких доказів, а саме факту прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 як позивачем так і відповідачами станом на 01.01.2004 року суду не надано, з наданої копії спадкової справи та витягів зі спадкового реєстру вбачається, що свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_4 видані не були.

Таким чином, суд приходить до висновку, що спадщина не була ніким прийнята станом на 01.01.2004 року, отже до даних правовідносин застосовуються положення чинного ЦК України.

Правом на звернення до суду за захистом наділена особа лише в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси (ст. 15 ЦК України). Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Статтею 1216 ЦК України встановлено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України).

Згідно статті 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу).

Відповідно статті 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто.

Статтею 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлено строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

За приписами статті 1272 ЦК України якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву по прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її.

За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.

За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

При розгляді цих справ судам слід перевіряти наявність або відсутність спадкової справи стосовно спадкодавця у державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини, наявність у матеріалах справи обґрунтованої постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, зокрема, відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину. За наявності у спадковій справі заяви спадкоємця про відмову від права на спадщину його вимоги про визначення додаткового строку для прийняття спадщини задоволенню не підлягають.

Визначаючи спадкоємцеві додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини, суд не повинен вирішувати питання про визнання за ним права на спадщину. Спадкоємець після визначення йому додаткового строку для прийняття спадщини має право прийняти спадщину в порядку, установленому статтею 1269 ЦК України, звернувшись в нотаріальну контору, після чого вважається таким, що прийняв спадщину.

Правила частини третьої статті 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої зави; 2) ці обставини визнані судом поважними.

Такий правовий висновок висловлений Верховним Судом України у постанові від 23 серпня 2017 року № 6-1320цс17, а також у постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду: від 17 жовтня 2019 року у справі № 766/14595/16 (провадження № 61-6700св19), від 30 січня 2020 року у справі № 487/2375/18 (провадження № 61-10136св19), від 31 січня 2020 року у справі № 450/1383/18 (провадження № 61?21447св19).

Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» встановлено, що вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд повинен дослідити поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на чинення цих дій.

При цьому, вирішуючи питання поважності причин пропущення шестимісячного строку, визначеного статтею 1270 ЦК України, для прийняття спадщини, суд має враховувати, що такі причини визначаються в кожному конкретному випадку з огляду на обставини справи.

Принцип «пропорційності» тісно пов`язаний із принципом верховенства права: принцип верховенства права є фундаментом, на якому базується принцип «пропорційності», натомість принцип «пропорційності» є умовою реалізації принципу верховенства права і водночас його необхідним наслідком. Судова практика Європейського суду з прав людини розглядає принцип «пропорційності» як невід`ємну складову та інструмент верховенства права, зокрема й у питаннях захисту права власності.

Дотримання принципу «пропорційності» передбачає, що втручання в право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно з національним законодавством і в інтересах суспільства, все одно буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу, якщо не було дотримано розумної пропорційності між втручанням у право особи та інтересами суспільства. Ужиті державою заходи мають бути ефективними з точки зору розв`язання проблеми суспільства, і водночас пропорційними щодо прав приватних осіб. Оцінюючи пропорційність, слід визначити, чи можливо досягти легітимної мети за допомогою заходів, які були б менш обтяжливими для прав і свобод заінтересованої особи, оскільки обмеження не повинні бути надмірними або такими, що є більшими, ніж необхідно для реалізації поставленої мети.

Такого висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 17.10. 2018 року у справі № 681/203/17-ц.

Пропуск спадкоємцем строку для прийняття спадщини без поважних причин, при відсутності будь-яких перешкод і труднощів для подання заяви, не свідчить про наявність у такого спадкоємця порушеного, невизнаного або оспорюваного права, яке підлягає захисту в судовому порядку.

Судом не можуть бути визнані поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна, похилий вік, непрацездатність, незнання про існування заповіту, встановлення судом факту, що має юридичне значення для прийняття спадщини, невизначеність між спадкоємцями, хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові ВС № 61-49121св від 29.10.2019р.

Судом встановлено, що шестимісячний строк для прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 сплинув 23.05.2003 року, а до нотаріальної контори позивач із заявою про прийняття спадщини ОСОБА_4 звернулася 16.07.2020 року.

Звертаючись до суду з позовом, позивач зазначив про те, що встановлений ч.1 ст.1270 ЦК строк для звернення із заявою про прийняття спадщини вона пропустила з поважних причин, а саме отримала за рішенням суду державний акт на земельну ділянку, яка належала померлому, він перебував у неї та продовжує перебувати, однак скасування його державної реєстрації за рішенням суду від 25.02.2019 року поновило їй право на отримання 1/3 частини спадкового майна після смерті ОСОБА_4 та підтверджує поважність причин пропуску строку.

Разом з тим, у судовому засіданні не доведено та матеріалами справи не підтверджено, що позивач з поважних причин пропустила строк після смерті батька ІНФОРМАЦІЯ_1 , не вказано, що стало перешкодою для звернення до суду з такою позовною заявою після винесення рішення Апеляційним судом Одеської області від 04.12.2015 року чи то після винесення рішення 25.02.2019 року Іванівським районним судом Одеської області, що перешкоджало позивачу до 15.05.2020 року звернутися до суду з аналогічною заявою.

У ч.3 ст.12 та ч.1 ст.81 ЦПК передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Наведені позивачем причини не є об`єктивними, непереборними та істотними труднощами, які відповідно до положень ч.3 ст.1272 ЦК можуть бути визнані поважними для визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

На підставі вищезазначеного, суд не вбачає підстав для задоволення позову через відсутність поважних причин пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини.

Судові витрати покласти на позивача.

Керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 81, 141, 263, 264, 265, 268, 273 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрована р/д Кубанка, смт. Петрівка Іванівського району Одеської області, ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ) до ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 , зареєстрована АДРЕСА_1 ), ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрована АДРЕСА_2 ), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Коноплянська сільська рада Іванівського району Одеської області (Одеська область, Іванівський район с. Конопляне, вул. 30-річчя Перемоги 70, ) про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини - відмовити.

Рішення може бути оскаржене учасниками справи в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подачі протягом 30 днів апеляційної скарги з дня проголошення судового рішення, з урахуванням п.15.5 Перехідних положень ЦПК України.

Якщо апеляційну скаргу не було подано, рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи.

У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 28.01.2021 року.

СуддяІ. В. Погорєлов