КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
апеляційне провадження №22-ц/824/1702/2021
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2021 року м.Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Поліщук Н.В.

суддів Андрієнко А.М., Соколової В.В.

за участю секретаря судового засідання Голопапи Д.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою представником ОСОБА_2 , на ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 16 жовтня 2020 року, постановлену під головуванням судді Вовка С.В.

у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Публічне акціонерне товариство "Комерційний банк "Український фінансовий світ", Оболонський районний відділ Державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ), Фонд гарантування вкладів фізичних осіб про заміну сторони у виконавчому провадженні з виконання заочного рішення Печерського районного суду міста Києва від 26 грудня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Український фінансовий світ" про стягнення середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати,-

ВСТАНОВИВ:

В липні 2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду із заявою, у якій просила замінити сторону у виконавчому провадженні №55046376 з виконання заочного рішення Печерського районного суду міста Києва від 26 грудня 2016 року у справі №757/19693/16-ц за позовом ОСОБА_1 до ПАТ "Комерційний Банк "Український Фінансовий світ" про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, компенсації за невикористану відпустку, а саме: боржника ПАТ "Комерційний Банк "Український Фінансовий світ" на Фонд гарантування вкладів фізичних осіб.

Заяву обґрунтовує тим, що на виконанні у Оболонського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві знаходились зазначене виконавче провадження. Постановою державного виконавця від 23 листопада 2017 року на підставі пункту 8 частини 1 статті 39 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження закінчено.

Зазначену постанову оскаржено та ухвалою суду від 24 жовтня 2019 року постанова скасована.

14 серпня 2019 року до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань внесено запис про припинення боржника, у зв`язку із чим та, зокрема, на підставі статті 240-1 КЗпП України заявниця просить замінити вибулого боржника на його правонаступника - Фонд гарантування вкладів фізичних осіб.

Ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 16 жовтня 2020 року заяву залишено без задоволення.

Не погодившись з постановленою ухвалою, ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 подано апеляційну скаргу, у якій просить ухвалу скасувати, заяву задовольнити.

В апеляційній скарзі посилається на доводи заяви та додатково зазначає, що на момент ухвалення заочного рішення Печерського районного суду міста Києва від 26 грудня 2016 року Фонд здійснював повноваження ліквідатора банк, а судом при розгляді заяви не враховано положення статті 240-1 КЗпП України.

В судове засідання учасники справи в судове засідання не з`явились, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялись належним чином. Представник скаржника адвокат Маринушкін А.Г. подав заяву про розгляд справи за відсутності скаржника та її представника.

Відповідно до статті 372 ЦПК України суд ухвалив розглянути справу за відсутності осіб, які не з`явились.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого по справі судового рішення, суд дійшов висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з огляду на таке.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує доказ и, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відмовляючи у задоволенні заяви, суд першої інстанції виходив з того, що боржника ліквідовано без правонаступництва, а відтак підстави для задоволення заяви відсутні.

Відповідно до частини 1 статті 442 ЦПК у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження суд замінює таку сторону її правонаступником.

Відповідно до статті 240-1 "Прийняття рішень органом, що розглядає трудові спори, у разі неможливості поновлення працівника на роботі внаслідок припинення діяльності підприємства, установи, організації" КЗпП України:

У разі, коли працівника звільнено без законної підстави або з порушенням встановленого порядку, але поновлення його на попередній роботі неможливе внаслідок ліквідації підприємства, установи, організації, орган, який розглядає трудовий спір, зобов`язує ліквідаційну комісію або власника (орган, уповноважений управляти майном ліквідованого підприємства, установи, організації, а у відповідних випадках - правонаступника), виплатити працівникові заробітну плату за весь час вимушеного прогулу. Одночасно орган, який розглядає трудовий спір, визнає працівника таким, якого було звільнено за пунктом 1 статті 40 цього Кодексу. На такого працівника поширюються пільги і компенсації, передбачені статтею 49-3 цього Кодексу для вивільнюваних працівників, а його зайнятість забезпечується відповідно до Закону України "Про зайнятість населення".

З матеріалів справи убачається, що заочним рішенням Печерського районного суду міста Києва від 26 грудня 2016 року стягнуто з ПАТ "Комерційний Банк "Український Фінансовий світ" на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 14042,87 грн., недоплачену суму компенсації за дні невикористаної відпустки в сумі 2793,87 грн.

На виконання рішення суду 31 липня 2017 року видано виконавчий лист, який пред`явлено до виконання та постановою державного виконавця Оболонського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві від 01 листопада 2017 року відкрито виконавче провадження.

Постановою зазначеного органу від 23 листопада 2017 року на підставі пункту 8 частини 1 статті 39 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження закінчено.

Ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 24 жовтня 2019 року постанову державного виконавця Оболонського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві скасовано.

Відповідно до даних сайту Фонду гарантування вкладів фізичних осіб щодо ПАТ "Комерційний Банк "Український Фінансовий світ" опубліковано, зокрема, наступну інформацію:

На підставі постанови Правління Національного банку України від 14 серпня 2014 №491 "Про віднесення ПАТ "КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК "УКРАЇНСЬКИЙ ФІНАНСОВИЙ СВІТ" до категорії неплатоспроможних", виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 14 серпня 2014 №69 "Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ "КБ "УФС".

Відповідно до постанови Правління Національного банку України від 10 листопада 2014 №717 "Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ "КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК "УКРАЇНСЬКИЙ ФІНАНСОВИЙ СВІТ" виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 13 листопада 2014 №119 "Про початок процедури ліквідації ПАТ "КБ "УФС" та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку".

Відповідно до висновку Верховного Суду у складі Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 04 листопада 2020 року у справі №335/1896/15-ц:

Згідно з частиною п`ятою статті 15 Закону України «Про виконавче провадження» у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником.

Відповідно до статті 442 ЦПК України у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження суд замінює таку сторону її правонаступником. Заяву про заміну сторони її правонаступником може подати сторона (заінтересована особа), державний або приватний виконавець.

Суд при вирішенні питання про заміну сторони виконавчого провадження має пересвідчитися, що особа, яка звертається із такою заявою, відноситься до переліку осіб, визначених частиною другою статті 442 ЦПК України, та, що до заяви додані документи, які підтверджують правонаступництво сторони виконавчого провадження.

У зв`язку із заміною боржника відбувається вибуття цієї особи з виконавчого провадження, з огляду на що припиняється її статус сторони виконавчого провадження і її заміна належним боржником проводиться відповідно до положень Закону України «Про виконавче провадження» та норм ЦПК України за заявою заінтересованої особи зобов`язання, якою є правонаступник, що отримав від попереднього боржника всі права та обов`язки у зобов`язанні, у тому числі й право бути стороною виконавчого провадження.

Підставою для заміни сторони виконавчого провадження, тобто процесуального правонаступництва, є наступництво у матеріальних правовідносинах, унаслідок якого відбувається вибуття сторони зі спірних або встановлених судом правовідносин і переходу до іншої особи прав і обов`язків сторони, яка вибула, в цих правовідносинах.

Під правонаступництвом у виконавчому провадженні розуміють заміну однієї зі сторін (стягувача або боржника) з переходом прав та обов`язків від попередника до іншої особи (правонаступника), що раніше не брала участі у виконавчому провадженні.

Процедура виведення неплатоспроможних банків з ринку врегульована Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", який є спеціальним законом, що унормовує дані правовідносини.

Згідно з пунктом 16 частини першої статті 2 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" тимчасова адміністрація - це процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до частини першої статті 3 вказаного Закону фонд є установою, що виконує спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків у випадках, встановлених цим Законом.

Уповноважена особа Фонду - працівник Фонду, який від імені Фонду та в межах повноважень, передбачених цим Законом та/або делегованих Фондом, виконує дії із забезпечення виведення банку з ринку під час здійснення тимчасової адміністрації неплатоспроможного банку та/або ліквідації банку (пункт 17 частини першої статті 2 Закону України «"Про систему гарантування вкладів фізичних осіб").

Статтею 36 Закону "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" врегульовано наслідки запровадження тимчасової адміністрації.

Зокрема, згідно з пунктами 1, 2 частини п`ятої цієї статті, під час тимчасової адміністрації не здійснюється: задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку; примусове стягнення майна (у тому числі коштів) банку, накладення арешту та звернення стягнення на майно (у тому числі кошти) банку (виконавче провадження щодо банку зупиняється, у тому числі знімаються арешти, накладені на майно (у тому числі на кошти) банку, а також скасовуються інші вжиті заходи примусового забезпечення виконання рішення щодо банку).

Відповідно до частини першої статті 104 ЦК України юридична особа припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації. У разі реорганізації юридичних осіб майно, права та обов`язки переходять до правонаступників.

Юридична особа є такою, що припинилася, з дня внесення до єдиного державного реєстру запису про її припинення.

Особливості припинення банку як юридичної особи встановлюються законом.

Частинами третьої, четвертою статті 53 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" передбачено, що ліквідація банку вважається завершеною, а банк ліквідованим з моменту внесення запису про це до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців.

У день внесення запису до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців повноваження Фонду як ліквідатора щодо такого банку припиняються і Фонд надсилає Національному банку України звіт про завершення ліквідації банку.

Установлено, що 14 серпня 2019 року до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань внесено запис №6007762 про державну реєстрацію припинення ПАТ "Комерційний Банк "Український Фінансовий світ" як юридичної особи, а отже, ліквідація банку вважається завершеною, а сам банк ліквідованим.

Таким чином, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб як ліквідатора також є припиненими з 14 серпня 2019 року, що унеможливлює виплату будь-яких грошових сум вказаним Фондом, як ліквідатором зазначеного банку.

Враховуючи наведене, оскільки юридичну особу ПАТ "Комерційний Банк "Український Фінансовий світ" ліквідовано, а Фонд гарантування вкладів фізичних осіб не є його правонаступником, а лише здійснював владні повноваження щодо ведення тимчасової адміністрації (ліквідації) банку та виплати відшкодування за вкладами в порядку, встановленому Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", немає підстав для заміни сторони виконавчого провадження.

При цьому безпідставними є посилання заявника на положення статті 240-1 КЗпП України, оскільки в даному випадку не розглядається по суті відповідний трудовий спір між сторонами, а лише вирішується питання про заміну сторони виконавчого провадження (боржника) на стадії виконання рішення суду, ухваленого за наслідками розгляду відповідної справи, тоді як стаття 240-1 КЗпП України передбачає можливість прийняття відповідних рішень органом, що розглядає трудові спори, лише безпосередньо при розгляді такого трудового спору.

Висновки суду першої інстанції відповідають обставинам справи та вимогам закону, який їх регулює.

Посилання в апеляційній скарзі на постанову Верховного Суду у складі Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 05 грудня 2018 року у справі №643/4902/14-ц, постанову Верховного Суду України, від 20 листопада 2013 року у справі №6-122цс13, постанову Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі №905/1956/15 є неприйнятними, оскільки зазначені судові рішення прийняті у спорах, які не є трудовими і не мають спільного змісту з характером виникнення цього трудового спору.

Натомість суд першої інстанції керувався ухвалою Верховного Суду від 15 червня 2020 року у справі №334/1913/16-ц та постановами від 23 вересня 2020 року у справі №334/4671/18-ц, від 24 вересня 2020 року у справі №334/8020/18, які кореспондуються з обставинами цієї справи.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та на їх правильність не впливають.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 374, 375, 381-384, 390 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , залишити без задоволення, а ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 16 жовтня 2020 року - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, касаційна скарга на постанову може бути подана протягом тридцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до Верховного Суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 26 січня 2021 року.

Суддя-доповідач Н.В. Поліщук

Судді А.М. Андрієнко

В.В. Соколова