БОРЗНЯНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД
ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа №730/626/20
Провадження № 2/730/21/2021
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" січня 2021 р. м.Борзна

Борзнянський районний суд Чернігівської області в складі:

головуючого судді Ріхтера В.В.,

з участю секретаря судового засідання Циліцької Л.В.,

представника позивача Савченко В.М.,

представника третьої особи на стороні позивача Полях Т.М.,

відповідача ОСОБА_2.,

представника відповідача - адвоката Биковця В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Борзни в порядку загального позовного провадження справу за позовом Борзнянської районної державної адміністрації, заявленої в інтересах малолітньої ОСОБА_1, до ОСОБА_2, третя особа: служба у справах дітей Борзнянської районної державної адміністрації, про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів,

В С Т А Н О В И В :

Борзнянська районна державна адміністрація, як орган опіки та піклування, звернулась до суду з даним позовом, в якому просить позбавити ОСОБА_2. батьківських прав щодо її малолітньої дочки ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, та стягнути з ОСОБА_2. на утримання дочки щомісячно аліменти у розмірі не менше 50% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку на користь закладу або особи, де буде виховуватися дитина.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що відомості про батька малолітньої ОСОБА_1 записані за вказівкою матері дитини; ОСОБА_2. ухиляється від виконання батьківських обов'язків відносно своєї дочки, яка проживає у сім'ї своєї бабусі по лінії батька ОСОБА_3, де її у серпні 2019 року залишила ОСОБА_2., після цього її життям та здоров'ям не цікавиться, матеріально не забезпечує, хоча певний час отримувала державну допомогу на дитину як одинока мати, бажання спілкуватися з дитиною не виявляє, на запрошення відвідати її реагує агресивно.

Як зазначено у позовній заяві, до служби у справах дітей райдержадміністрації надійшло повідомлення про те, що в родині ОСОБА_3 в м. Борзна з серпня 2019 року проживає дівчинка, яку там залишила мама. Працівниками служби у справах дітей Борзнянської райдержадміністрації спільно з фахівцями Центру надання соціальних послуг Борзнянської міської ради було здійснено виїзд на місце і виявлено, що дійсно в сім'ї ОСОБА_3 проживає дівчинка, фактично позбавлена батьківського піклування. З'ясувалося, що це ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 повідомила, що ОСОБА_1 - її біологічна внучка, мати дівчинки ОСОБА_2 проживала з її сином, була з ним у шлюбі, потім розлучилася, стосунки у них не склалися й громадянка ОСОБА_2. залишила дівчинку, а сама переїхала жити до своєї матері в с. Кинашівка. Після цього громадянка ОСОБА_2 дитиною не цікавиться, жодної участі у вихованні дочки не приймає, матеріально не допомагає. На вимогу ОСОБА_3 прийти до доньки відповідає агресією. Неодноразові спроби соціальних працівників налагодити контакт ОСОБА_2. з донькою ні до чого не привели, склалося враження, що її цікавлять тільки соціальні виплати. Такі виплати були призупинені до з'ясування ситуації. Фахівцями Центру надання соціальних послуг Борзнянської міської ради ОСОБА_2. було запропоновано для налагодження стосунків з донькою, соціальної і психологічна адаптації, набуття трудових навичок разом з дітьми пройти курс реабілітації в Чернігівському обласному центрі соціально-психологічної допомоги, від чого вона відмовилась. Ситуацію, що склалась, ОСОБА_2. пояснює тим, що вона боїться з'явитись в сім'ї ОСОБА_3, бо там наявна загроза її життю від колишнього чоловіка. Але жодних спроб забрати дівчинку за допомогою працівників поліції чи соціальних служб не було. Із заявами про перешкоджання повернення дитини матері чи перешкоджання її спілкування з донькою ОСОБА_2 до поліції та Центру надання соціальних послуг та служби у справах дітей, не зверталась. З пояснення громадянки ОСОБА_3 стало відомо, що у серпні 2019 року ОСОБА_2 залишила малолітню дитину, ОСОБА_1 в сім'ї громадянки ОСОБА_3. З моменту залишення дівчинки мати дитиною не цікавиться, доньку жодного разу не відвідала й не телефонувала. Відповідно до свідоцтва про народження від 13.07.2016 року серія НОМЕР_1 громадянка ОСОБА_2 є матір'ю малолітньої ОСОБА_1. Стан виконання батьківських обов'язків громадянкою ОСОБА_2 розглядався на комісії з питань захисту прав дитини. На засіданні комісії було підтверджено факт злісного ухиляння від виконання батьківських обов'язків ОСОБА_2., так як вона фактично самоусунулась від виховання доньки. Життям, здоров'ям, вихованням, матеріальним становищем дитини не цікавилась, протягом другої половини 2019-2020 року доньку не відвідувала, спроб забрати дитину не робила. Факт невиконання відповідачем своїх обов'язків відносно малолітньої також підтверджується висновком органу опіки та піклування Борзнянської райдержадміністрації від 08.07.2020року № 1657/01-45.

Представники позивача та третьої особи в судовому засіданні заявлені вимоги підтримали і просили їх задовольнити з вищевказаних підстав. Пояснили, що ОСОБА_2. з серпня 2019 року не піклується про дочку, не виконує передбачених законом батьківських обов'язків, не працює й за допомогою до органу місцевого самоврядування з питань працевлаштування не зверталась. Дитина з серпня 2019 року по даний час проживає в сім'ї своїх дідуся і бабусі по лінії батька. Відповідачка жодного разу не відвідувала дочки, не цікавиться її життям, здоров'ям, розвитком, не надає матеріальної допомоги. Вважають, що позбавлення ОСОБА_2. батьківських прав щодо її дочки ОСОБА_1 буде відповідати інтересам дитини.

В судовому засіданні ОСОБА_2. позов не визнала. Й хоча не заперечувала проти змісту позовних вимог, категорично зазначила, що дитина їй потрібна, а виконувати належним чином свої батьківські обов'язки вона не в змозі через те, що її колишній чоловік її б'є та погрожує фізичною розправою, до дитини не допускає. Додатково зазначила, що дійсно не провідує дитину, матеріально не забезпечує, матеріальну допомогу, яка їй виплачувалася на ОСОБА_1, вона витрачала на іншу дитину, оскільки остання мала піти до школи. Суд відмічає, що на більшість питань, що стосується виховання дитини ОСОБА_1, ОСОБА_2. не відповідала через небажання відповідати на питання, а реакція на питання суду щодо обставин справи або пояснення інших учасників справи іноді викликала в неї сміх, пояснювати таку дивну реакцію ОСОБА_2. не бажала. Зауважила, що односельці неодноразово бачили, як її бив колишній чоловік, погрожував їй зарізати палкою, одного разу сказав, якщо вона ще раз прийде до дочки, то він поріже її бензопилою або зробить ще щось, але в живих її не залишить. Приймати участь у вихованні дитини не може фізично, бо її не допускають до дитини. За допомогою до соціальних працівників дійсно не зверталася, а також не захотіла проходити обстеження у лікарні, оскільки не хотіла далеко їхати. Не працює, живе за допомогою підсобного господарства.

Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, суд дійшов таких висновків.

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»).

Частиною сьомою статті 7 Сімейного кодексу України (далі - СК України) передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Стаття 9 Конвенції про права дитини передбачає, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Статтею 19 цієї Конвенції визначено, що держави-учасниці вживають всіх необхідних законодавчих, адміністративних, соціальних і просвітніх заходів з метою захисту дитини у тому числі від відсутності піклування чи недбалого поводження. Такі заходи захисту, у випадку необхідності, включають ефективні процедури для розроблення соціальних програм з метою надання необхідної підтримки дитині й особам, які турбуються про неї, а також здійснення інших форм запобігання, виявлення, повідомлення, передачі на розгляд, розслідування, лікування та інших заходів у зв`язку з випадками жорстокого поводження з дитиною, зазначеними вище, а також, у випадку необхідності, для порушення початку судової процедури.

Згідно з частинами першою-четвертою статті 150 СК України, батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину.

Відповідно до частини першої статті 155 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності.

Відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Суду як джерело права.

Згідно з частиною першою статті 18, частиною першою статті 27 Конвенції про права дитини, держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

За змістом положень Конвенції ООН «Про права дитини», ч.2 ст.11, ст.14 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили . Під час вчинення дій, пов'язаних з розлученням дитини з одним або обома батьками, а також інших дій, що стосуються дитини, в порядку, встановленому законом, судом заслуховується думка та побажання дитини.

Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Зокрема, пунктом 2 частини першої статті 164 СК України визначено, що мати, батько, можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені умови, як кожну окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, тобто свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Цей захід впливу є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України), тому він підлягає застосуванню лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків.

У справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09) від 16 липня 2015 року Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв'язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам'ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв'язків із сім'єю, крім випадків, коли сім'я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (§ 100).

В п.п. 47, 49 рішення Європейського Суду з прав людини в справі «Савіни проти України» від 18.12.2008р. зазначено, що право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя, і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані ст.8 Конвенції. Таке втручання є порушенням зазначеного положення, якщо воно здійснюється не «згідно із законом», не відповідає законним цілям, переліченим у п.2 ст.8 Конвенції, і не може вважатися «необхідним у демократичному суспільстві». Суд також повторює, що, хоча національним органам надається певна свобода розсуду у вирішенні питань щодо встановлення державної опіки над дитиною, вони повинні враховувати, що розірвання сімейних зв'язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин; отже, відповідне рішення має підкріплюватися достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини.

Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини (§ 57, § 58).

Відповідно до п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 20 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» (далі - Постанова), позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Згідно з абз. 2 п. 18 вищезгаданої постанови Пленуму Верховного Суду України, зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Як установлено судом і вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 народилася ІНФОРМАЦІЯ_1, її матір'ю є ОСОБА_2 (відповідач по справі), яка зареєстрована в АДРЕСА_1; батьком дитини значиться ОСОБА_4, відомості про якого записані за вказівкою матері згідно з ч.1 ст.135 СК України.

У зв'язку із залишенням влітку 2019 року відповідачем своєї дочки ОСОБА_1 у родині батьків свого колишнього чоловіка її малолітня дочка ОСОБА_1 проживає та виховується в сім'ї своїх дідуся та бабусі ОСОБА_5 та ОСОБА_3

За час перебування ОСОБА_1 в сім'ї своїх дідуся та бабусі відповідач жодного разу її не відвідувала, не цікавилася її здоров'ям, фізичним та духовним розвитком, вихованням, не надавала їй матеріальної допомоги, самоусунулась від її виховання, не зверталась до соціальних служб з метою надання допомоги щодо відновлення психологічного контакту з дитиною та її повернення до себе, а навпаки, на запрошення відвідати дочку реагує агресивно, що неодноразово було підтверджено поведінкою самою ОСОБА_2. в судовому засіданні.

Згідно довідки Центру надання соціальних послуг Борзнянської міської ради № 01-20/69 від 16.06.2020р., ОСОБА_2. має двох неповнолітніх дітей: сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, та дочку ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 На підставі оцінки потреб сім'ї дана родина взята на облік сімей, які перебувають у складних життєвих обставинах, та під соціальний супровід. ОСОБА_2. не займається вихованням дітей, старшого сина виховує мати відповідача, а дочку - мати колишнього чоловіка, у жінки відсутні навички догляду за дітьми. ОСОБА_2. співпрацювати з соціальними працівниками не бажає. Бажання відвідувати або проживати з дітьми не виявляє (а.с. 17).

Згідно довідки КНП «Борзнянська ЦРЛ» № 307 від 17.03.2020 р., ОСОБА_2. для уточнення діагнозу стосовно можливості виконувати нею батьківські обов'язки направлена в Чернігівський психоневрологічний диспансер на обстеження (а.с. 19). Проте, відповідно до листа КНП «Чернігівська обласна психоневрологічна лікарня» №34-08/1402 від 21.08.2020 р. ОСОБА_2. до даного закладу не зверталася.

Комісією з питань захисту прав дитини Борзнянської районної державної адміністрації 08 липня 2020 року було надано висновок про доцільність позбавлення ОСОБА_2. батьківських прав щодо її малолітньої дочки ОСОБА_1 (а.с. 10).

Згідно довідки від 16.06.2020 року № 109/01-11-2020, наданою Борзнянським ВП, ОСОБА_2. жодного разу не зверталася до поліції з приводу наявності перешкод щодо виховання нею ОСОБА_1 або наявності інших дійсних перешкод, які унеможливлювали б спілкування між нею та дитиною (а.с. 16).

Згідно довідки № 1114 від 30.10.2020 року, виданої Борзнянською центральною районною лікарнею, ОСОБА_2. на обліку у лікаря психіатра не перебуває, однак 17.03.2020 року консультована лікарем психіатром з діагнозом F 70.0.

Згідно наказу від 17.03.2020 року № 15, виданого Борзнянською РДА, взято на первинний облік малолітню ОСОБА_1 як дитину, що залишилася без батьківського піклування.

Згідно наказу від 18.05.2020 року № 27, виданого Борзнянською РДА, тимчасово влаштовано малолітню ОСОБА_1 у сім'ю ОСОБА_3

Згідно довідки № 795 від 18.03.2020 року, виданої управлінням соціального захисту населення Борзнянської РДА, ОСОБА_2. перебуває на обліку в управлінні та отримувала державну допомогу на дитину одиноким матерям (термін призначення з 01.07.2019 року по 31.12.2019 рік).

Згідно довідки № 18 від 05.11.2020 року, наданою директором Кинашівської школи, ОСОБА_6, 2012 року народження, навчається у 2 класі та є сином ОСОБА_2. Хлопчик проживає із бабусею, одягом, взуттям, шкільним приладдям забезпечений завдяки її піклуванню. Саме бабуся займається вихованням та навчанням дитини, активно спілкується з класоводом, відвідує шкільні заходи. Мати, ОСОБА_2., батьківських обов'язків не виконує по відношенню до сина, до школи не з'являється, навчанням сина не цікавиться.

Згідно довідки № 511 від 16.11.2020 року, виданою Борзнянською центральною районною лікарнею, ОСОБА_1 та ОСОБА_6 з сімейними лікарями закладу декларації не заключали.

Судом також досліджено акти обстеження умов проживання Службою у справах дітей малолітньої ОСОБА_1, згідно яких остання проживає у сім'ї ОСОБА_5, умови проживання добрі, дитина проживає у просторому помешканні з великою прибудинковою територією, забезпечена одягом, взуттям, іграшками, продуктами харчування, у вказаній сім'ї дбають про її духовний та моральний розвиток. У сім'ї стосунки мирні, дружні, теплі, ставлення до дитини дбайливе, дівчинка почувається комфортно, вільно, сім'ю ОСОБА_5 сприймає як свою родину, називає «бабуля», «дідуля, «тато».

Свідок ОСОБА_3 в судовому засіданні пояснила, що ОСОБА_2., як мати малолітньої дочки ОСОБА_1, характеризується з негативної сторони, у серпні 2019 року залишила дочку на їх з чоловіком утримання, не піклується про неї, не відвідує, не приділяє їй ніякої уваги, що негативно впливає на розвиток дитини. ОСОБА_2. неодноразово залишала в неї дитину, вона її їй повертала, однак це знову повторювалося. Вважає, що дитина ОСОБА_2. не потрібна. У подальшому залишила дитину в себе, а ОСОБА_2. прогнала. Дитина почувається добре, усім забезпечена, як їжею, так й іграшками, фактично дитина перебуває на утриманні свідка. Заперечує віддавати дитину, оскільки дитина буде позбавлена батьківського піклування, а ОСОБА_2. не може нормально забезпечити дитину. Із колишнім чоловіком, її сином, у ОСОБА_2. у них відносини погані, постійно лаються. Останній рік ОСОБА_2. до дитини не приходила, з днем народження не поздоровляла. Про причини, чому ОСОБА_2. пішла та залишила дитину, свідку не відомо. Заперечує проти насилля з боку її сина щодо ОСОБА_2.

Свідок ОСОБА_7 в судовому засіданні пояснила, що вона працює на посаді соціального робітника міської ради. Сім'я ОСОБА_2. перебувала на обліку як складна сім'я, з ними (чоловік ОСОБА_4 ОСОБА_3) постійно проводилися бесіди. Стосунки були складні, бо обидва мали вибуховий характер, а розмови постійно закінчувалися агресією, однак без фізичного насилля. Свідок відмітив, що агресія від ОСОБА_2. могла йти й щодо сторонніх осіб. Однак свідку не відомо жодних даних про фізичне насилля ОСОБА_4 щодо ОСОБА_2. Шлюб був нетривалий. Проживали спочатку вони у сім'ї ОСОБА_5 у складі бабусі, ОСОБА_2. та її чоловіка ОСОБА_4, проблем із вихованням дитини не було. Потім було отримано анонімне повідомлення, що дитина проживає у бабусі, мати ОСОБА_4, а мати залишила родину, однак продовжує отримувати державну допомогу на дитину. Почали шукати матір, з'ясували, що вона живе у іншій сім'ї, з іншим співмешканцем, була розлучена. Намагань спілкування з дитиною через соціальну службу не було, від допомоги відмовлялася. Зауважила, що ОСОБА_2. тривалий час із дитиною не спілкується, а сама дитина її не пам'ятає. Крім того, іншу дитину ОСОБА_2., сина ОСОБА_6, також виховує не ОСОБА_2., а її мати, оскільки ОСОБА_2. не має навичок виховання дітей. Для налагодження стосунків із дитиною ОСОБА_2. було запропоновано пройти курс у Чернігівському реабілітаційному центрі разом із обома дітьми, однак ОСОБА_2. не погодилася, на будь-яку співпрацю не погоджувалася, реагувала агресивно, материнського інстинкту в ОСОБА_2. немає. При цьому, ОСОБА_2. пропонували піти разом із відповідними службами до дитини, оскільки робота проводилася також із сім'єю ОСОБА_5, та їй обіцяли, що її там чіпати не будуть, однак ОСОБА_2. нічого не хотіла, дитину бачити не бажала.

Отже, в судовому засіданні дійсно підтверджено, що ОСОБА_2. не піклується про фізичний і духовний розвиток своєї дочки ОСОБА_1, її виховання, не відвідує її, що негативно впливає на фізичний розвиток дитини як складову виховання; не спілкується з дочкою; не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до її внутрішнього світу, а доказів протилежного ОСОБА_2. не надала.

Суд дійсно погоджується, з урахуванням пояснень свідків, а також досліджених письмових доказів у справі, що ОСОБА_2. фактично самоусунулася від батьківського піклування щодо своєї дочки ОСОБА_1, нею не цікавиться, а її поведінка, на думку суду, є винною та свідомою.

Суд переконаний, що ОСОБА_2. не у повному обсязі виконує свій батьківський обов'язок щодо дитини, не приділяє їй достатньо часу та не забезпечує фінансово, однак судом не встановлено факту саме беззаперечного ухилення ОСОБА_2. від виконання нею батьківських обов`язків.

Так, саме факт ухилення від виконання батьківських обов`язків й заперечується ОСОБА_2., яка наполягає, що об'єктивно, фізично не може провідувати дитину, оскільки з боку її колишнього чоловіка щодо неї постійно застосовується фізичне насилля.

Про вказане йде мова й у самій позовній заяві, у якій прямо вказано, що ОСОБА_2. пояснює свою поведінку тим, що вона боїться з'явитися у сім'ї ОСОБА_3, бо там наявна загроза її життю та здоров'ю.

Судом були витребувані додаткові докази у справі.

Так, як убачається з ухвали Бахмацького районного суду Чернігівської області від 03.01.2020 року, яка набула законної сили, до Бахмацького районного суду Чернігівської області надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні у відношенні ОСОБА_5, стосовно скоєння ним кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.129 КК України. ОСОБА_5 обвинувачується у тому, що 28.09.2019 року близько 01:30 год., перебуваючи в стані алкогольного сп'яніння та знаходячись на території господарства ОСОБА_8 в АДРЕСА_1, на ґрунті неприязних відносин погрожував вбивством ОСОБА_9 та ОСОБА_1 шляхом висловлювання погроз вбивством та демонстрації заздалегідь підготовленої працюючої бензопили, якою замахувався в сторону останніх, намагаючись нанести удар, при цьому приводячи в рух механізм бензопили, у зв'язку з чим у ОСОБА_9 та ОСОБА_1 були реальні підстави побоюватися здійснення цієї погрози. Кримінальне провадження №0000452 від 28.09.2019 року у формі приватного обвинувачення у відношенні ОСОБА_4 Анатолія Миколайовича стосовно скоєння ним кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.129 КК України, закрито у зв'язку з відмовою потерпілих ОСОБА_9 та ОСОБА_10 від обвинувачення.

Як убачається з матеріалів перевірки № 331 (ЖЄО 3374 від 06.12.2017 року), 06.12.2017 року надійшло повідомлення до служби 102, про те, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1, ОСОБА_5 побив вікна у будинку. Заявником значиться ОСОБА_2. За результатами заяви щодо ОСОБА_5 було складено адміністративний протокол за ст. 173 КУпАП, однак результати його розгляду суду не відомі.

Згідно матеріалів № 232 (ЖЄО № 540 від 07.03.2019 року), надійшло повідомлення зі служби 102 та зазначено, що 07.03.2019 року мешканцям будинку погрожує фізичною розправою ОСОБА_5. Результатів розгляду матеріали не містять.

Згідно матеріалів кримінального провадження № 0000432 від 12.09.2019 року убачається, що надійшла заява ОСОБА_8, що її зять ОСОБА_5 систематично вчиняє щодо неї домашнє насильство. Згідно даних даного провадження, остання містить заяву, з якої убачається, що ОСОБА_5 систематично приходить до подвір'я у АДРЕСА_1, всіх ображає, погрожує фізичним насиллям, принижує та залякує. За результатами розгляду провадження постановою від 16.09.2020 року дане провадження закрито у зв'язку із закінченням строків досудового розслідування.

Вищенаведене дійсно вказує на те, що ОСОБА_2. небезпідставно посилається на те, що щодо неї здійснюється домашнє насильство з боку її колишнього чоловіка, та підтверджує агресивність поведінки ОСОБА_5, у будинку якого наразі проживає дитина ОСОБА_2.

Таким чином, у даній конкретній справі позивачем не спростовано той факт, що ОСОБА_2. не може виконувати батьківські обов'язки, у тому числі, через побоювання за своє життя та здоров'я, що, на думку суду, об'єктивно не дозволяє їй проводити час із дитиною, враховуючи агресивну поведінку колишнього чоловіка, а також небажання його матері повертати дитину, що нею підтверджено у судовому засіданні.

При вирішенні судом питання позбавлення батьківських прав визначальним є ставлення матері до дитини, бажання спілкуватися і приймати участь у її вихованні.

При ухиленні від виконання батьківських обов`язків наявним має бути вольовий аспект діяння в особи, яка не виконує батьківські обов`язки, що, зокрема, може виражатись у стійкому небажанні виконувати свої обов`язки, умисному невиконанні обов`язків, невиконанні, як усвідомленої дії (бездіяльності) щодо здійснення своїх батьківських обов`язків. В інакшому випадку, вказане діяння неможливо кваліфікувати в якості ухилення від виконання батьківських обов`язків.

Й хоча у цій справі суд бачить, що ОСОБА_2. фактично самоусунулася від виконання нею батьківських обов'язків, позивачем не спростовано позиції відповідача, про її об'єктивну неможливість відвідувати дитину через агресивну поведінку колишнього чоловіка.

Матеріали справи також не містять жодних даних про те, що державні органи належним чином реагували на звернення або повідомлення ОСОБА_2. про неправомірну поведінку ОСОБА_5 або намагалися вирішити це питання у встановленому законом порядку, з урахуванням пояснень відповідача.

Жодних письмових доказів, про проведену профілактичну роботу із ОСОБА_5 щодо його поведінки, або щодо можливості бачитися ОСОБА_2. із дитиною, або таке інше, матеріали справи не містять, що, на думку суду, не є належним реагуванням з боку державних органів.

У даній справі з боку відповідних органів має бути застосовано дійсно комплексний підхід до вирішення питання позбавлення або не позбавлення батьківських прав ОСОБА_2. щодо її дитини ОСОБА_1, оскільки від цього рішення, в першу чергу, залежить подальше життя та здоров'я дитини.

Державні органи мають комплексно відпрацювати ситуацію, що досліджується судом, з урахуванням пояснень ОСОБА_2., а також дійсних, дієвих заходів, що можуть вирішити ситуацію, якнайкраще саме для дитини.

Саме через комплексний підхід буде видно, чи бажає ОСОБА_2. дійсно піклуватися про свою дитину, чи така її поведінка на сьогоднішній день є способом захисту від позову.

Саме через відсутність таких об'єктивних даних, а саме належної перевірки обставин, про що повідомляє ОСОБА_2, суд вважає, що вказаний позов, є передчасним.

Не встановлено судом й того, чи до відповідача раніше застосовувались попередження про необхідність змінити ставлення до виховання дитини.

Та обставина, що на час розгляду справи матеріальним забезпеченням дитини, її вихованням і розвитком займається мати колишнього чоловіка ОСОБА_2., не свідчить прямо про те, що мати дитини не бажає приймати участь у її утриманні і вихованні, тобто, свідомо умисно нехтує батьківськими обов`язками.

Батьківські права засновані на спорідненості батьків з дитиною, тому виникнення між батьком, матір'ю та іншими родичами конфлікту та погіршення їх особистих стосунків, що може мати тимчасовий характер, не є підставою для позбавлення цих прав.

Отже, з урахуванням вищевказаних обставин, наразі відсутні виняткові обставини для застосування до відповідача такого крайнього заходу як позбавлення його батьківських прав.

Крім того, в судовому засіданні з`ясовано, що відносно ОСОБА_2. не проводилося експертне дослідження стану її психічного здоров`я, з досліджених судом доказів неможливо встановити вплив хвороби ОСОБА_2. на її здатність виконувати батьківські обов`язки та усвідомлення нею ухилення від їх виконання по відношенню до дочки.

Батьки або один з них за таких обставин повинні (повинен) повністю розуміти наслідки своєї винної поведінки. Не може бути позбавлена батьківських прав особа, яка не виконує своїх батьківських обов'язків внаслідок душевної хвороби, недоумства, чи іншого тяжкого захворювання (крім хронічного алкоголізму чи наркоманії), тривалого відрядження, створення перешкод з боку іншого з батьків, з яким проживає дитина.

У зв`язку з цим діагностована в ОСОБА_2. хвороба F.70.0 за обставин відсутності фахового заключення про відсутність її впливу на виконання батьківських обов`язків дає підстави для висновку, що невиконання нею батьківських обов`язків відбулось, у тому числі, у зв`язку з душевною хворобою, що виключає можливість позбавлення батьківських прав на підставі п.2 ч. 1 ст.164 СК України.

Однак, у даному судовому рішенні суд також вважає необхідним акцентувати увагу самої ОСОБА_2. на те, що суд у даній справі їй неодноразово роз'яснював вимоги чинного законодавства та її права щодо звернення до відповідних органів за захистом своїх прав, а також можливості звернення до таких органів для організації допомоги налагодження відносин із дитиною, усунення перешкод для побачення із дитиною, допомоги у проведенні відповідних бесід між батьками дитини, як разом, так й окремо, а також можливості звернення до правоохоронних органів щодо неправомірної поведінки ОСОБА_5 в частині проявленої від нього агресії, а також заборони бачитися із дитиною.

А тому, в черговий раз, суд роз'яснює ОСОБА_2, що якщо вона буде продовжувати вести себе аналогічним пасивним чином щодо своєї дитини, не звернеться за допомогою до відповідних органів для вирішення тих проблем, про які вона зазначила у судовому засіданні, не змінить своєї поведінки у налагодженні піклування щодо своєї дитини, то це, у подальшому, дійсно буде свідчити про небажання ОСОБА_2. брати участь у житті своєї дитини.

Таким чином, враховуючи викладені обставини, в задоволенні позову необхідно відмовити, при цьому, попередивши ОСОБА_2. про необхідність змінити ставлення до виховання своєї дочки та поклавши на Службу у справах дітей контроль за виконання відповідачем своїх батьківських обов'язків.

За змістом положень п.14 ч.2 ст.3 Закону України «Про судовий збір» судовий збір не справляється за подання заяви, апеляційної та касаційної скарги про захист прав малолітніх чи неповнолітніх осіб.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.19, 150, 164, 170, 171, 180-184, 193 СК України, ст.ст.3, 10, 15, 57-62, 88, 208, 212-215 ЦПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

В задоволенні позову Борзнянської районної державної адміністрації, заявленої в інтересах малолітньої ОСОБА_1, до ОСОБА_2, третя особа: служба у справах дітей Борзнянської районної державної адміністрації, про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів, - відмовити.

Попередити ОСОБА_2 про необхідність змінити ставлення до виховання своєї дитини, поклавши на Службу у справах дітей контроль за виконанням відповідачем батьківських обов'язків.

Повернути на адресу Борзнянського ВП Бахмацького відділу наступні матеріали:

-Кримінальне провадження № 0000071 від 12.02.2016 року;

-Кримінальне провадження № 0000432 від 13.09.2019 року;

-Матеріали перевірки від 07.03.2019 року;

-Матеріали перевірки від 06.12.2017 року.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку безпосередньо до Чернігівського апеляційного суду (до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи - через Борзнянський районний суд) шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення; якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не буде подано, а у разі її подання - після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено 22 січня 2021 року.

Суддя Ріхтер В.В.