Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

(повний текст)

16.11.2021 року м.Мостиська

ЄУН 448/792/21

Провадження №2/448/477/21

Мостиський районний суд Львівської області в складі:

головуючого - судді Білоуса Ю.Б.,

за участю секретарів судового засідання Романченко І.А., Тхір О.Т.,

сторони:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідачка ОСОБА_2 ,

суть спору: про зміну (зменшення) розміру аліментів,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 та його представниця - адвокатка Середзінська Т.Ф. - не з`явилися, (клопотання),

відповідачка ОСОБА_2 , її представниця - адвокатка Голубінка Л.В.,

безпосередньо після закінчення судового розгляду, перебуваючи в нарадчій кімнаті, ухвалив рішення про наступне:

в с т а н о в и в:

І. Короткий виклад обставин справи:

Позивач ОСОБА_1 (надалі позивач) звернувся до суду із зазначеним позовом до ОСОБА_2 (надалі відповідачки), про зміну розміру аліментів шляхом їх зменшення.

В обґрунтування своїх вимог покликався на те, що рішенням Мостиського районного суду Львівської області від 17.05.2019 року з нього стягуються аліменти в користь ОСОБА_2 на утримання дітей: дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , в розмірі 5000 (п`ять тисяч) гривень (по 2500 гривень на кожну дитину) щомісячно,починаючи з 15.02.2019року і до досягнення дітьми повноліття.

Зазначає, що з часу ухвалення рішення, ним сплачувались аліменти, однак на даний час його матеріальне та сімейне становище змінилося, зокрема, він створив другу сім`ю з гр. ОСОБА_5 та ІНФОРМАЦІЯ_6 у них народилася донька - ОСОБА_6 .

Стверджує, що на даний час, визначений судом розмір аліментів для нього є непосильним, оскільки його матеріальне становище погіршилось, офіційно працевлаштуватись на відповідну роботу немає можливості через карантинні обмеження у зв`язку із «СOVID-19», має тимчасові підробітки, розмір його доходів незначний, матеріальне становище дуже скрутне, так як необхідні додаткові витрати на утримання дитини в іншій сім`ї.

Наголошує, що після ухвалення судом рішення про стягнення аліментів, його стан здоров`я значно погіршився, у нього практично постійно підвищений артеріальний тиск та наявні інші супутні захворювання, з приводу яких він неодноразово звертався в лікарню за медичною допомогою.

Наголошує, що через вказані хвороби, у нього (позивача у справі) виникають додаткові витрати на лікування, що не дає йому змоги працювати понад міру.

Стверджує, що на час ухвалення Мостиським районним судом Львівської області рішення від 17.05.2019 року його майновий та сімейний стан були іншими, однак на даний час, через економічні фактори та перебування на його утриманні інших осіб, обставини змінились, а відтак сплачувати аліменти у раніше визначеному судом розмірі він не спроможний.

ІІ. Позиція учасників процесу:

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, однак в матеріалах справи містяться повноваження представника, згідно яких його інтереси представляє адвокатка Середзінська Т.Ф. (ордер серії ТР №081386).

Представник позивача ОСОБА_1 - адвокатка Середзінська Т.Ф. в судове засідання не з`явилася, однак подала до суду заяву (отриману та зареєстровану канцелярією суду за Вх.№1381 від 16.11.2021 року), в якій підтримала позовні вимоги свого довірителя з мотивів, викладених у позовній заяві, просить суд їх задовольнити та проводити розгляд справи без участі сторони позивача.

Відповідачка ОСОБА_2 та її представник - адвокатка Голубінка Л.В. (ордер серії ЛВ №182412) в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечили в повному обсязі з мотивів, викладених у відзиві на позовну заяву, просять суд у задоволенні позову відмовити.

ІІІ. Процесуальні дії у справі:

Ухвалою суду від 12.07.2021року позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків, зазначених в ухвалі суду.

Ухвалою суду від 26.07.2021 року, після усунення недоліків позивачем, зазначених в ухвалі суду, відкрито провадження у справі та постановлено розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 05.10.2021 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

Заслухавши пояснення сторін та дослідивши надані документи і матеріали, на яких ґрунтуються позовні вимоги та доводи сторони відповідача, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до наступного.

ІV. Обставини справи, встановлені судом:

Сторони перебували у зареєстрованому шлюбі та мають спільних дітей - дочку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , які проживають разом з відповідачкою, знаходяться на її вихованні та утриманні.

Рішенням Мостиського районного суду Львівської області від 17.05.2019 року, залишеним без змін постановою Львівського апеляційного суду від 18.10.2019 року, позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання дітей - задоволено повністю. Вирішено стягувати з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 в користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 аліменти на утримання дітей: дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , в розмірі 5000 (п`ять тисяч) гривень (по 2500 гривень на кожну дитину) щомісячно, починаючи з 15.02.2019року і до досягнення дітьми повноліття.

На підставі вказаного рішення суду, 26.06.2019 року видано виконавчий лист №2/448/378/19, який перебуває на виконанні у Городоцькому районному відділі державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) (виконавче провадження ВП 59431109).

З часу ухвалення рішення суду відбулися зміни сімейного та майнового стану позивача та майнового стану відповідачки.

Так, позивач ОСОБА_1 створив нову сім`ю з гр. ОСОБА_5 , з якою у них народилася донька - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 .

Доказів, які б підтверджували факт проживання позивача разом із дружиною ОСОБА_5 та дочкою ОСОБА_6 (акту обстеження матеріально-побутових умов життя заявника, довідки про склад сім`ї, тощо), а також доказів перебування таких на утриманні позивача - матеріали справи не містять та такі не долучались позивачем в судовому засіданні.

Відповідно до копії довідки медичного обстеження від 26.12.2020 року, виданої на ім`я позивача ОСОБА_1 , та долученої ним до матеріалів позовної заяви, така видана черговим лікарем приймального відділення, однак без зазначення його прізвища, ім`я та по-батькові, а на кутовому штампі не видно назви медичної установи. Як зазначено у вказаній довідці, позивачу рекомендовано консультація і огляд сімейного лікаря за місцем проживання. Доказів, які б підтверджували значене погіршення стану здоров`я позивача, постійного підвищення артеріального тиску та наявності інших супутніх захворювань, на які ОСОБА_1 , покликається у позовній заяві, матеріали справи не містять і такі не долучалися позивачем у судовому засіданні.

Згідно розрахунку заборгованості по аліментах №19.16-20/5772 від 15.06.2021 року по виконавчому провадженні ВП №59431109 щодо примусового виконання виконавчого листа №2/448/378/19 від 26.06.2019 року, який складено заступником начальника Городоцького районного відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Миколайчуком Б.В. та долученого позивачем до матеріалів позовної заяви, заборгованість по аліментах станом на 15.06.2021 року - відсутня.

Судом встановлено, що позивач є водієм категорії В, займається перевезеннями по території України та міжнародними перевезеннями (ввозить в Україну іноземні автомобілі і займається їх продажом, зокрема автомобілями з Англії та Ірландії), у його користуванні є рухоме майно у вигляді транспортних засобів. Також позивач доставляє товари різного виду з Європи в Україну та з України в Європу, займається доставкою і продажом побутової техніки (винні холодильники, вітрини марки «Klarstein», «стоковий» з Німеччини), що підтверджується матеріалами справи, зокрема доданими відповідачкою ОСОБА_2 роздруківками оголошень з веб-сайту «olx.ua», які суд вважає належними та допустимими доказами по справі, оскільки містяться в собі інформацію щодо предмета доказування тамають істотне значення для правильного вирішення справи.

Позивач ОСОБА_1 у своєму резюме, розміщеному на сайті «work.ua» зазначає, що розмір заробітної плати становить 75 000 гривень; досвід роботи: власний бізнес (перевезення вантажів та пасажирів Італії та Німеччини); досвід роботи по міжнародних -вантажо, -пасажирських перевезеннях (Україна, Польща, Німеччина, Австрія, Франція, Іспанія, Італія, Венгрія, Словенія, Словаччина, Голандія, Данія, Бельгія, Румунія, Болгарія, Греція, Швейцарія, Чехія, Хорватія). Крім цього, позивач є фізичною особою - підприємцем та займається роздрібною торгівлею з лотків на ринках, що підтверджується інформаційною довідкою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Відповідачка періодично хворіє, згідно довідки Західноукраїнського Спеціалізованого дитячого медичного центру Кабінет магнітно-резонансної томографії ПП «АДГ-Діагностика» від 18.05.2020 року, у ОСОБА_2 дегенеративні зміни грудного відділу хребта, грудний гіперкіфоз, інтраспінальні випинання/протрузії між хребцевих дисків Th6-Th7, Th7-Th8, Th8-Th9.

Крім цього, судом встановлено, що відповідачка інших осіб на утриманні не має, однак її доходів не вистачає для належного утримання дітей, оскільки несе витрати пов`язані з організацією належного рівня побутових умов дітям, а також витрати на освітньо-виховний розвиток сина та доньки. Так, спільна донька сторін - ОСОБА_3 періодично хворіє, що підтверджується записами з її медичної картки та довідками КНП ЛОР Львівської обласної дитячої клінічної лікарні «Охмадит», травматологічного відділення від 24.01.2020 року.

Вказані обставини підтверджуються наявними в матеріалах справи письмовими доказами, а саме: копією свідоцтва про народження дитини ОСОБА_6 серії НОМЕР_1 ; копією розрахунку заборгованості по аліментах від 15.06.2021 року №19.16-20/5772 по ВП №59431109; копією медичної довідки ОСОБА_1 від 26.12.2020 року; роздруківками оголошень з веб-сайту «olx.ua» та «work.ua»; Витягами з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань; копіями виписок з медичної картки дитини ОСОБА_3 ; копією довідки Західноукраїнського Спеціалізованого дитячого медичного центру Кабінет магнітно-резонансної томографії ПП «АДГ-Діагностика» від 18.05.2020 року та іншими матеріалами справи

V. Застосоване судом законодавство:

- відповідно до положень ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом і кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. (статті 12 і 81);

- суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина 1 статті 13);

- обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання (частина 1 статті 82);

- доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина 1 статті 76);

- належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень (стаття 77);

- жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (частина 2 статті 89).

Міжнародне законодавство регламентує, що:

Відповідно до п.п. 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини ООН від 20.11.1989р. (далі Конвенція), яку було ратифіковано Постановою Верховної Ради України №789-XII від 27.02.1991р. та яка набула чинності для України 27.09.1991р., в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Згідно зі ст. 18 Конвенції держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості.

Згідно статті 27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, держави-учасники визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) несуть основну відповідальність за забезпечення умов життя, необхідних для розвитку дитини, в межах своїх здібностей і фінансових можливостей.

Практику ЄСПЛ у сфері захисту прав дитини слід розглядати з урахуванням принципів правового статусу дитини. Виділяють принципи правового статусу дитини, які випливають з міжнародно-правових документів, перш за все, з Конвенції про права дитини 1989 р., та якими є: рівноправність дітей (ст. 2); неприпустимість будь-яких форм дискримінації (ст. 2); пріоритет інтересів дитини при вирішенні будь-якого питання, що стосується дітей, так званий принцип якнайкращого забезпечення інтересів дитини (ст. 3); принцип забезпечення захисту і турботи про благополуччя дитини (ст. 5); невід`ємність і пріоритет права на життя (на держави покладається обов`язок забезпечити їх виживання і розвиток, ст. 6); право дитини висловлювати свою думку, викладати інформацію про свої проблеми (діти мають право бути почутими, ст. 12-15); принцип збереження індивідуальності дитини (ст. 8); неприпустимість катувань та інших жорстоких, нелюдських і принижуючих гідність видів поводження і покарання (ст. 37 а); принцип відповідальності батьків за виховання і розвиток дитини (ст. 18).

ЄКПЛ проголосила принцип верховенства права і зобов`язання договірних сторін дотримуватися прав людини. Комплекс прав, закріплених ЄКПЛ, можна розділити на дві підсистеми: 1) права, що належать кожній людині від народження (життя, свобода, особиста недоторканність); 2) права, набуті з настанням певного віку (справедливий судовий розгляд у кримінальній справі, вступ до шлюбу). Окремою підсистемою можна розглянути перелік заборон, виконання яких гарантує реалізацію прав, закріплених в ЄКПЛ (заборона дискримінації, катувань, жорстокого поводження, рабської праці). У тексті ЄКПЛ практично відсутні норми, присвячені захисту прав дітей (за винятком, наприклад, положень про особливий статус неповнолітніх у статтях 5-6), однак обсяг більшості наданих нею прав такий, що ними може користуватися будь-яка людина, незалежно від вікових або інших характеристик. У зв`язку з цим ЄСПЛ, розглядаючи справи, де мало місце порушення прав дітей, посилається на норми ЄКПЛ як базовий документ.

Європейський суд з прав людини зауважує, що принцип «процесуальної рівності сторін» передбачає, що у випадку спору, який стосується приватних інтересів, кожна зі сторін повинна мати розумну можливість представити свою справу, включаючи докази, в умовах, які не ставлять цю сторону в істотно більш несприятливе становище стосовно протилежної сторони (DOMBO BEHEER B.V. v. THE NETHERLANDS, № 14448/88, § 33, ЄСПЛ, від 27 жовтня 1993 року).

Сімейним кодексом України встановлено, що:

Частинами 7, 8 ст.7 Сімейного кодексу України передбачено, що кожна дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї.

Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття.

Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності.

Відповідно до ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Відповідно до ст. 121 СК України - права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу.

Змістом ст.150 СК України визначено, що батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї.

Відповідно до ч.ч. 1,2 ст.179 СК України аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той з батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, одержаними на її утримання.

Згідно до ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно п. 17 Постанови Пленуму ВСУ № 3 від 15.05.2006 р. «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» - розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК (2947-14). При цьому необхідно мати на увазі, що зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину - не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень про їх стягнення.

Пунктом 23 постанови Пленуму Верховного суду України від 15.05.2006 № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

Згідно із ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Верховний Суд України в постанові від 05 лютого 2014 року в справі №6-143цс13 дійшов висновку, що з огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст.192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки). При розгляді позовів, заявлених з зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки ст.192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (ст.182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст.183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст.184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»).

Відповідно до статті 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Одночасно, стаття 183 СК України зазначає - частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття.

Статтею 191 СК України передбачено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

Згідно зі ст. 192 СК України - розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Національне законодавство регламентує, що:

Відповідно до ч.ч.2, 3 ст.51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття; сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку.

Відповідно до статті 13 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Згідно з частиною другою, третьою статті 11 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

При визначенні розміру аліментів суд враховує встановлений законом розмір прожиткового мінімуму для дітей віком до 6 років: з 1 січня - 1921 гривня, з 1 липня - 2013 гривень, з 1 грудня - 2100 гривень та дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня - 2395 гривень, з 1 липня - 2510 гривень, з 1 грудня - 2618 гривень.

Застосовані судом вищенаведені норми права регулюють спірні правовідносини та визначають обсяг суб`єктивних прав та юридичних обов`язків, якими наділені сторони в цих правовідносинах.

VІ. Висновки суду:

Спірні правовідносини між сторонами виникли у зв`язку з неможливістю сплачувати позивачем аліменти у раніше визначеному рішенням суду розмірі, та неможливістю вирішити даний спір в позасудовому порядку. Звернувшись до суду з даним позовом, позивач просив суд зменшити розмір стягуваних з нього аліментів і стягувати аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання рішенням суду законної сили і до досягнення дітьми повноліття.

Судом враховано матеріальне становище та стан здоров`я сторін, а також стан здоров`я дітей, ті обставини, що діти сторін проживають разом з відповідачкою ОСОБА_2 , самостійних джерел доходів немають, остання несе витрати по утриманню дітей, забезпечує їх лікуванням в разі потреби, займається їх вихованням, що потребує не тільки матеріальних витрат, а й значних моральних зусиль.

Окрім цього, враховано необхідний та розумний обсяг матеріальних витрат на утримання дітей, що буде забезпечувати їх нормальний розвиток, розмір прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку та інші обставини, що мають істотне значення, а також рівність обов`язку матері та батька по утриманню дітей.

Аналіз статей 182-184 СК України, дає підстави для висновку, що підставами зміни розміру аліментів є як зміна матеріального, так і зміна сімейного стану як самостійна підстава для зменшення або збільшення розміру аліментів.

Свідченням матеріального становища платника аліментів, є величина витрат на утримання особою себе та членів своєї сім`ї. Під зміною сімейного стану розуміється з`явлення у сім`ї платника або одержувача аліментів осіб, яким вони за законом зобов`язані надавати утримування і які фактично знаходяться на їх утриманні.

При цьому такі положення закону не виключають одночасне настання обох підстав для зміни розміру аліментів: і зміни сімейного і зміни матеріального стану.

Відповідно до ч.4 ст. 273 ЦПК України, якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них.

Звертаючись до суду з позовом, позивач вказував, що у нього змінилося матеріальне становище, а саме йому складно офіційно працевлаштуватися на відповідну роботу через карантинні обмеження у зв`язку із «COVID-19», він має тимчасові підробітки, однак розмір доходів незначний, матеріальне становище досить скрутне, стан здоров`я значно погіршився, практично постійно підвищений артеріальний тиск та наявні інші супутні хвороби, а тому не має змоги сплачувати аліменти у визначеному судом розмірі. Однак така обставина, на переконання суду, не може слугувати підставою для зменшення розміру стягуваних аліментів. Позивач є здоровим, працездатним та зобов`язаний, відповідно до чинного законодавства України, утримувати своїх дітей. Будь-яких даних про те, що за станом здоров`я позивачу встановлена група інвалідності, чи існують обмеження щодо працевлаштування чи неможливості виконувати певну роботу, в матеріалах справи немає, а позивач не надав.

Суд критично оцінює та не бере до уваги долучену позивачем до матеріалів позовної заяви копію довідки медичного обстеження від 26.12.2020 року, виданої на ім`я ОСОБА_1 , оскільки зі змісту такої вбачається, що позивачу лише рекомендовано консультація і огляд сімейного лікаря за місцем проживання, однак жодних доказів, які б підтверджували значене погіршення стану здоров`я позивача, наявність/відсутність у нього медичних діагнозів (підвищення артеріального тиску, Артеріальна гіпертензія, тощо), матеріали справи не містять і такі не долучалися позивачем до матеріалів справи.

Суд констатує той факт, що перебування на утриманні позивача малолітньої дитини ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , яка народилася в іншому шлюбі, не є безумною підставою для зменшення розміру аліментів.

Вказаний висновок повністю відображає правову позицію Верховного Суду, яка викладена у постанові від 16.09.2020 року у справі № 565/2071/19, провадження №61-9460 св 20.

На переконання суду, діти від різних шлюбів мають однакове право на утримання від батьків, незалежно від перебування таких в шлюбі, та батьки не мають компенсувати необхідність утримання однієї дитини в визначеному ними розмірі за рахунок зменшення обов`язку з утримання одних дітей, порівняно із іншими дітьми.

Так на думку суду, зменшення розміру аліментів на дітей позивача ОСОБА_1 , а саме: доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_7 призведе до нерівного становища всіх дітей позивача та порушення гарантованого права дітей на належне утримання від батька.

Як зазначалось судом мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою та зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Верховним Судом у постанові від 21 липня 2021 року у справі № 691/926/20 зроблено висновок, що діти, народжені в різних шлюбах від різних матерів, мають абсолютно рівні права на матеріальну допомогу.

Сукупний розмір аліментів, що стягуються з позивача ОСОБА_1 на утримання обох дітей у примусовому порядку, не перевищує розміру відрахувань, встановлених ст. 70 Закону України «Про виконавче провадження».

Крім того, позивачем не надано жодних доказів на підтвердження того, що його матеріальний стан на момент звернення до суду із даним позовом (25.06.2021) є відмінним від його матеріального стану, який існував на час ухвалення Мостиським районним судом Львівської області рішення про стягнення з нього аліментів на утримання дітей, зважаючи на той факт, що позивачем не додано і жодного іншого доказу на підтвердження його дійсного матеріального становища.

Такі висновки суду відповідають позиції Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 16.09.2020 у справі № 565/2071/19.

В той же час відповідачкою по справі наведені контраргументи позовним вимогам позивача та додано докази, якими підтверджено наявність у позивача рухомого майна, яке може приносити і приносить прибуток.

Враховуючи вищезазначене, оскільки позивач не довів належними та допустимими доказами наявність підстав для зменшення розміру аліментів, суд приходить до переконання про відмову у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

На переконання суду, раніше визначений судовим рішенням розмір аліментів у розмірі 5000 (п`ять тисяч) гривень (по 2500 гривень на кожну дитину) щомісячно, є таким, що відповідає якнайкращим інтересам дітей та забезпечує їх належний фізичний, розумовий та моральний розвиток.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі "Проніна проти України").

Обґрунтовуючи своє рішення, суд приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в рішенні у справі «РуїсТоріха проти Іспанії» (RuizTorija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958. Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Одним із принципів цивільного судочинства є змагальність сторін, відповідно до якого кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи, і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, та відповідно, несе ризик настання наслідків, пов`язаний із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Ураховуючи принцип пропорційності між застосованим заходом та переслідуваною метою, якою є захист порушених прав заявника в аспекті статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, дотримуючись загальних засад цивільного законодавства, таких як справедливість, добросовісність та розумність, та на забезпечення виконання завдань цивільного судочинства щодо ефективного захисту порушених, невизнаних прав та інтересів, з огляду на наведені положення закону, виходячи із меж заявлених позовних вимог та враховуючи встановлені судом обставини справи, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову.

VI. Судові витрати:

Виходячи з вимог ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч.2 ст.141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові на позивача.

Отже, судові витрати зі сплати судового збору слід залишити за позивачем ОСОБА_1 .

Крім цього, відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Представницею ОСОБА_2 - адвокаткою Голубінкою Л.В. в судовому засіданні 16.11.2021 року подана заява про надання доказів про судові витрати відповідачки протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, рішення про стягнення яких вона просить ухвалити після ухвалення судового рішення по суті справи, задля чого дозволити їй долучити до справи докази таких витрат протягом строку, визначеного ч.8 ст.141 ЦПК України.

Суд вважає необхідним встановити представниці відповідачки-адвокатці Голубінці Л.В. строк у п`ять днів після ухвалення рішення суду для подання суду доказів на підтвердження витрат, які відповідачка понесла у зв`язку з розглядом справи.

Для вирішення питання про розподіл судових витрат призначити судове засідання, у відповідності до п.5 ч.7 ст.265 ЦПК України.

Керуючись ст.ст.12, 13, 76-81, 89, 141, 258, 259, 264, 265, 268 ЦПК України, суд -

у х в а л и в:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про зміну (зменшення) розміру аліментів, - відмовити повністю.

Судові витрати зі сплати судового збору залишити за позивачем ОСОБА_1 ..

У відповідності до ч.8 ст.141 ЦПК України стороні відповідача подати протягом п`яти днів після ухвалення рішення докази щодо розміру витрат, які вона сплатила у зв`язку з розглядом справи.

Згідно п.5 ч.7 ст.265 ЦПК України призначити судове засідання для вирішення питання про судові витрати об 10:30год. на 23.11.2021 року.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги до Львівського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

З текстом рішення можна ознайомитись в Єдиному державному реєстрі судових рішень за посиланням http://reyestr.court.gov.ua

Відомості про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 ;

Відповідачка: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_2 .

Повний текст судового рішення складено 24.11.2021 року.

Суддя Юрій БІЛОУС

Рішення суду набрало законної сили «______»________________20___ року

Суддя Юрій БІЛОУС