Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа №338/961/20

23 листопада 2021 року селище Богородчани

Богородчанський районний суд Івано-Франківської області

в складі: головуючого - судді Битківського Л.М.,

за участю секретаря с/з Остапишин І.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп», ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог стосовно предмета спору на стороні позивача - ОСОБА_3 про відшкодування шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся в суд із позовом до приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп», ОСОБА_2 третя особа, яка не заявляє самостійних вимог стосовно предмета спору на стороні позивача - ОСОБА_3 про відшкодування шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 08 січня 2020 року о 12 год 16 хв на автодорозі Н-10 «Стрий - Чернівці» 108 км +300 м сталася дорожньо-транспортна пригода, за якої водій ОСОБА_2 , керуючи автомобілем марки «Toyota Land Cruiser», номерний знак НОМЕР_1 , допустив зіткнення з автомобілем марки «Volkswagen Jetta», номерний знак НОМЕР_2 , під його (позивача) керуванням, який зареєстрований на праві власності за ОСОБА_3 та експлуатація якого ним здійснювалася на законих підставах. Постановою Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 28 квітня 2020 року по справі № 352/150/20, яка набрала законної сили, встановлено відсутність в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. В ході розгляду адміністративної справи в судовому засіданні були досліджені докази, якими констатована вина відповідача ОСОБА_2 в настанні ДТП і він не заперечував своєї винної поведінки. В результаті ДТП позивач зазнав ушкодження здоров`я внаслідок отриманих під час ДТП тілесних ушкоджень, а автомобіль марки отримав механічні пошкодження. Автомобіль марки «Toyota Land Cruiser», номерний знак НОМЕР_1 , належить на праві власності ОСОБА_2 , який в момент ДТП володів ним на законних підставах. Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 застрахована в ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» згідно Полісу № ЕР-107493545 від 01 листопада 2019 року, тому на страховика покладається обов`язок здійснення страхового відшкодування в межах ліміту відповідальності за даний вид шкоди. З метою отримання страхової виплати звернувся до ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» з відповідною заявою, однак листом від 15 червня 2020 року йому було відмовлено з тих підстав, що нібито він не є потерпілим і не надав документів, що надають йому право на отримання страхового відшкодування, а також через відсутність судового рішення про притягнення до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП ОСОБА_2 . Згідно висновку експертного дослідження Івано-Франківського НДЕКЦ від 19 червня 2020 року № ЕД-19/109/13/3-13АВ/20 вартість матеріального збитку, завданого пошкодженням транспортного засобу в ДТП, яка мала місце 08 січня 2020 року, станом на 05 червня 2020 року становить 41578,00 грн, а також ним понесені витрати на проведення експертного дослідження 1015,20 грн, оскільки страховик відмовився проводити визначення розміру збитків. Крім того, за наслідками отриманої в ДТП травми був госпіталізований бригадою швидкої медичної допомоги до ОКЛ, де проходив лікування на придбання яких були витрачені кошти в сумі 1036,55 грн. Також вказує, що в результаті ДТП, яка сталася не з його вини і під час якої в автомобілі, крім нього, перебували також його дружина та малолітній син, він, крім фізичного болю, переніс також і глибокі душевні страждання, які полягали у хвилюванні за життя, здоров`я та психологічний стан членів сім`ї, а також у протиправній поведінці ОСОБА_2 , який знаючи, що ДТП сталася з його вини, звинуватив його у настанні даної події, спотворив факти у справі та на місці події вимагав та через погрози отримав кошти на ремонт свого автомобіля, які погодився повернути тільки після постановлення судового рішення від 28 квітня 2020 року. Він позбавлений можливості використовувати транспортний засіб, який є фізично знищений, внаслідок чого його соціальна активність та соціальні зв`язки значно погіршилися, відбулись вимушені зміни в усталений для нього спосіб життя, що потребує часу, зусиль та постійних витрат для забезпечення звичних і необхідних умов життя. Просить стягнути з ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» 43629,75 грн. майнової шкоди та з ОСОБА_2 50000,00 грн. моральної шкоди, а також покласти на відповідачів судові витрати по справі.

Позивач в судове засідання не з`явився, попередньо подавши додаткові пояснення в яких вказав, що володів транспортним засобом на законних підставах і має право вимагати відшкодування шкоди, завданої цьому майну, що узгоджується з судовою практикою, зокрема постановами Верховного Суду від 03 квітня 2019 року у справі № 299/2811/16-ц, від 07 листопада 2018 року у справі № 200/21325/15-ц та від 03 грудня 2014 року у справі № 6-183 цс 14. Посилається також на те, що у абзаці 4 п.15 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» від 1 березня 2013 року № 4 зазначено, що якщо транспортний засіб визнано фізично знищеним, відшкодування шкоди виплачується у розмірі, який відповідає вартості транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди та витратам з евакуації транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди, що також вбачається з постанови Верховного Суду від 15 березня 2018 року у справі № 564/2464/14-ц. Дорожньо-транспортна пригода мала місце 08 січня 2021 року і про її настання страховик був повідомлений цього ж дня в телефонному режимі, а 05 лютого 2021 року ним подано письмове повідомлення про ДТП разом із заявою про виплату страхового відшкодування. 18 лютого 2020 року представником страховика було складено акт огляду пошкодженого транспортного засобу, однак всупереч вимог ст. 34 «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик не виконав своїх обов`язків, не визначив розміру збитків та причини настання страхового випадку, переклавши обов`язок доведення на нього та спричинив даний спір.

Представник позивача адвокат Рогів Т.Р. подала суду заяву про розгляд справи у її відсутності та відсутності позивача на підставі матеріалів справи. Позов підтримала в повному обсязі, просила його задоволити.

Представник відповідача ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» - адвокат Бондарук І.Ю. в судове засідання не з`явилася, просила розгляд справи проводити без її участі. Подала 30 вересня 2020 року відзив на позов з додатками, а також з урахуванням висновку експерта Івано-Франківського НДЕКЦ від 21 травня 2021 року № КСЕ 19/109-21/1388 додаткові пояснення від 12 липня 2021 року та, з урахуванням додаткових пояснень позивача від 05 серпня 2021 року (а.с. 220-223) - додаткові пояснення від 13 серпня 2021 року, в яких вказала, що в даній справі відсутній документ компетентного органу, який би встановив склад правопорушення в діях страхувальника ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» ОСОБА_2 , що має причинний зв`язок із заподіянням шкоди позивачу, а постанова Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 28 квітня 2020 року у справі № 352/150/20 не встановлює вину та склад адміністративного правопорушення в діях ОСОБА_2 , оскільки стосується розгляду справи про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 . Також позивач не надав документи на підтвердження його права власності на пошкоджений автомобіль чи на право отримання страхового відшкодування, а ст. 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачає виплату страхового відшкодування саме власнику транспортного засобу, і передача транспортного засобу без реального зняття з реєстрації, перереєстрації транспортного засобу у встановленому законом порядку не породжує правових наслідків у вигляді переходу права власності. Щодо розміру шкоди зауважує, що якщо витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди, такий транспортний засіб вважається знищеним, тоді власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після ДТП. Оскільки вартість залишків транспортного засобу VW Jetta, д.н. НОМЕР_2 у висновку експертного дослідження № ЕД-19/109/13/3-АВ/20 від 19 червня 2020 року Івано-Франківського НДЕКЦ, не визначена, встановити розмір страхового відшкодування є неможливим, тому позовні вимоги про стягнення ринкової вартості транспортного засобу до ДТП, яка становить 41578,00 грн, не можуть бути задоволені. Також вважає безпідставним стягнення з страхової компанії витрат на проведення оцінки транспортного засобу, оскільки позивач повідомив ПрАТ «УСК Княжа Вієнна Іншуранс Груп» про ДТП 05 лютого 2020 року, а автомобіль був оглянутий представником страховика 18 лютого 202 року, тобто в строк десять робочих днів з дня отримання повідомлення про ДТП. Просила в задоволенні позовних вимог до ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» відмовити.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання повторно не з`явився, про дату, час і місце розгляд справи повідомлявся у встановленому законом порядку, у визначений судом строк відзив на позов не подав, заяв чи клопотань щодо розгляду справи від нього до суду не надходило.

Дослідивши матеріали справи у їх сукупності та взаємозв`язку, встановивши наступні обставини справи та відповідні до них правовідносини, суд дійшов наступних висновків .

Відповідно до статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими способами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Частиною першою статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до частини першої статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

За правилами статті 15 та частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

З огляду на презумпцію вини заподіювача шкоди (частина друга статті 1166 ЦК України) особа звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду якщо доведе, що шкоди було завдано не з її вини.

Таким чином цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини заподіювача шкоди. Якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

Закон не покладає на позивача обов`язок доказування вини відповідача в заподіянні шкоди, він лише повинен доказати факт заподіяння такої шкоди відповідачем та її розмір.

Вказане відповідає правовій позиції, викладеній у постанові Верховного Суду від 24.06.2020 року у справі №640/14169/17. Такі ж висновки щодо застосування норм права у подібних правовідносинах викладені у постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року у справі № 234/16272/15-ц (провадження № 61-31395сво18).

В судовому засіданні встановлено, що 08 січня 2020 року о 12 год 16 хв на автодорозі Н-10 «Стрий - Чернівці» 108 км +300 м сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу «Toyota Land Cruiser», номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_2 , та транспортного засобу «Volkswagen Jetta», номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням позивача ОСОБА_1 , внаслідок транспортні засоби отримали механічні пошкодження.

ОСОБА_1 керував автомобілем «Volkswagen Jetta», номерний знак НОМЕР_2 , власником якого є ОСОБА_3 , на підставі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії та реєстраційного документа на транспортний засіб.

Постановою Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 28 квітня 2020 року по справі № 352/150/20, яка набрала законної сили, встановлено відсутність в діях водія ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Вищезгаданою постановою суду встановлена невинуватість позивача у вчиненні ДТП і не встановлюється винуватість відповідача ОСОБА_2 у вчиненні такої пригоди. Постанова набрала законної сили.

Верховний Суд у своїй постанові від 16 квітня 2019 року у справі №927/623/18 зазначив, що не притягнення водіїв до адміністративної відповідальності за порушення правил дорожнього руху не може бути підставою для звільнення володільця джерела підвищеної небезпеки від цивільно-правової відповідальності за завдану шкоду, оскільки вину особи в ДТП може бути підтверджено чи спростовано іншими належними доказами, зокрема, висновком судової експертизи тощо.

У висновку комплексної судової експертизи Івано-Франківського НДЕКЦ від 21 травня 2021 року № КСЕ 19/109-21/1388, проведеної щодо дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 08 січня 2020 року за участю транспортного засобу «Toyota Land Cruiser», номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_2 , та транспортного засобу «Volkswagen Jetta», номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням позивача ОСОБА_1 ) зазначено, що причиною настання дорожньо-транспортної пригоди, з технічної точки зору, стали обставини, які пов`язані із невідповідністю дій водія автомобіля марки Toyota, реєстраційний номер НОМЕР_1 ОСОБА_2 вимогам пункту 13.1 Правил дорожнього руху України.

Відтак, слід вважати, що невідповідність дій водія ОСОБА_2 вимогам пункту 13.1 ПДР України перебували у причинному зв`язку з настанням ДТП.

Матеріалами справи підтверджується, що на момент ДТП цивільно-правова відповідальність відповідача ОСОБА_2 , пов`язана з експлуатацією транспортного засобу «Toyota Land Cruiser», номерний знак НОМЕР_1 , була застрахована відповідачем ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» за полісом № ЕР-107493545 від 01 листопада 2019 року обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, за умовами якого встановлено ліміт відповідальності страховика за шкоду, заподіяну майну в розмірі 130000,00 грн; за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю - 260000,00 грн; розмір франшизи - 0 грн.

05 лютого 2020 року позивач подав страховику повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, яка мала місця 08 січня 2020 року та заяву про виплату страхового відшкодування.

18 лютого 2020 року спеціалістом відділу врегулювання ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» був складений акт огляду транспортного засобу (дефектна відомість).

Листом 15 червня 2020 року за № 4505 страховик відмовив ОСОБА_1 у виплаті страхового відшкодування, оскільки позивачем не надано жодного документу, що надає право на отримання страхового відшкодування за пошкоджений транспортний засіб «Volkswagen Jetta», номерний знак НОМЕР_2 , власником якого є ОСОБА_3 , а також у зв`язку з відсутністю документів, які підтверджують настання цивільно-правової відповідальності ОСОБА_2 .

У відповіді ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» від 23 червня 2020 року на адвокатський запит зазначено, що товариство не замовляло звіт про оцінку вартості матеріального збитку, завданого пошкодженням транспортного засобу «Volkswagen Jetta», номерний знак НОМЕР_2 .

Стаття 395 ЦК України визначає види речових прав на чуже майно до яких належить право володіння.

Речове право на чуже майно, як і право власності, носить абсолютний характер. Суб`єкт речового права на чуже майно вступає у відносини з усіма іншими суб`єктами, хто його оточує.

Таким чином, абсолютний характер речового права проявляється в тому, що порушником речового права на чуже майно може бути будь-яка особа із числа тих, з ким він вступає у відносини.

Відповідно до статті 396 ЦК України правила про захист права власності, які встановлені главою 29 ЦК України, поширюються на речові права власності на чуже майно.

Якщо порушення речового права на чуже майно, з вини третіх осіб, завдало певних майнових збитків особі, якій належить це право, то ця особа може звернутися за захистом належних їй прав на підставі статті 396 ЦК України.

Факт правомірності володіння майном є достатньою підставою для особи, яка володіє речовим правом на чуже майно, для звернення за захистом цього права.

Згідно з частиною другою статті 1187 ЦК України під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших правових підстав (договору оренди, довіреності тощо).

Законом Україну від 05 липня 2011 року № 3565-VI «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо усунення надмірного державного регулювання у сфері автомобільних перевезень» було спрощено порядок керування транспортними засобами, у тому числі визначено, що водієві, який не є власником автомобіля, для керування транспортним засобом не потрібно оформляти нотаріально посвідчену довіреність на право керування автомобілем та тимчасовий реєстраційний талон, а достатньо отримати у власника такого майна технічний паспорт на нього.

Таким чином, спричинення шкоди користувачу майна випливає з факту його користування цим майном на достатній правовій підставі відповідно до пункту 2.2 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306, що узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові від 3 грудня 2014 року у справі № 6-183цс14.

Також рішення страховика в частині відмови у виплаті страхового відшкодування протирічить приписам пункту 36.4 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (надалі Закону), згідно якої виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється безпосередньо потерпілому (іншій особі, яка має право на отримання відшкодування) або погодженим з ним особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна, сплатили страхове відшкодування за договором майнового страхування, лікування потерпілих та інші послуги, пов`язані з відшкодуванням збитків.

Пунктом 1.3. ст. 1 Закону встановлено, що потерпілі - це юридичні та фізичні особи, життю, здоров`ю та/або майну яких заподіяна шкода внаслідок дорожньо-транспортної пригоди з використанням транспортного засобу;

Також в п. 1.6. ст. 1 Закону визначено, що власники транспортних засобів - це юридичні та фізичні особи, які відповідно до законів України є власниками або законними володільцями (користувачами) наземних транспортних засобів на підставі права власності, права господарського відання, оперативного управління, на основі договору оренди або правомірно експлуатують транспортний засіб на інших законних підставах.

Вимоги вищенаведеного Закону також кореспондуються із положеннями п.13 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013р. №04 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», згідно яких зазначено, що відповідно до ст.386,395,396 ЦК України положення щодо захисту права власності поширюються також на осіб, які хоч і не є власниками, але володіють майном на праві господарського відання, оперативного управління або на іншій підставі, передбаченій законом чи договором (речове право), такі особи також мають право вимагати відшкодування шкоди, завданої цьому майну. До таких осіб належить і особа, яка керувала транспортним засобом без доручення, але на підставі документів, визначених пунктом 2.1 Правил дорожнього руху України (посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії та реєстраційного документа на транспортний засіб).

Окрім того, п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.03.92 №06 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» зазначено, що положення щодо захисту права власності поширюється також на особу, яка хоч і не є власником, але володіє майном на праві повного господарського відання, оперативного управління, або на іншій підставі, передбаченій законом чи договором, така особа також вправі вимагати відшкодування шкоди, заподіяної цьому майну.

За наведених обставин суд вважає, що на момент настання ДТП (страхового випадку) позивач був законним володільцем (користувачем) пошкодженого транспортного засобу і правомірно експлуатував цей засіб на підставі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії та реєстраційного документа на транспортний засіб, у зв`язку з чим він має право на виплату відповідного страхового відшкодування і жодних інших документів на підтвердження його права на отримання страхового відшкодування він не повинен був надавати, тому ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» безпідставно відмовив у виплаті ОСОБА_1 страхового відшкодування.

Згідно ст. 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Відповідно до п. 22.1. ст.22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (надалі Закону) у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи, що узгоджується також із правовою позицією, яка зазначена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року в справі № 755/18006/15-ц

Відповідно до п.24.1 ст. 24 цього ж Закону у зв`язку з лікуванням потерпілого відшкодовуються обґрунтовані витрати, пов`язані з доставкою, розміщенням, утриманням, діагностикою, лікуванням, протезуванням та реабілітацією потерпілого у відповідному закладі охорони здоров`я, медичним піклуванням, лікуванням у домашніх умовах та придбанням лікарських засобів.

За змістом ст. 28 Закону шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого - це шкода, пов`язана з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу.

Відповідно до ст 30 Закону «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з аварійним сертифікатом (рапортом), звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним аварійним комісаром, оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди. Якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди.

Якщо пошкоджений транспортний засіб не може бути відновлено або вартість його відновлювального ремонту з урахуванням зношеності та втрати товарної вартості перевищує його ринкову вартість на момент пошкодження, розмір шкоди визначається за ринковою вартістю транспортного засобу на момент пошкодження. Порядок відшкодування шкоди, пов`язаної з фізичним знищенням транспортного засобу, регламентовано вищенаведеною статтею 30 Закону, який згідно зі статтею 8 ЦК України (аналогія закону) може застосовуватись не лише страховиком, а й іншими особами, які здійснюють діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, та відповідають за завдану шкоду.

За змістом указаної правової норми транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим, а власник транспортного засобу згоден із визнанням транспортного засобу фізично знищеним. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з експертизою, проведеною відповідно до вимог законодавства, витрати на ремонт транспортного засобу перевищують його вартість до ДТП. У разі якщо власник транспортного засобу не згоден із визнанням транспортного засобу фізично знищеним, йому відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після ДТП, а також витрати з евакуації транспортного засобу з місця цієї пригоди. Якщо ж транспортний засіб визнано фізично знищеним, відшкодування шкоди виплачується в розмірі, який відповідає вартості транспортного засобу до ДТП та витратам з евакуації транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди.

Така правова позиція зазначена у постанові Верховного Суду від 15 березня 2018 року у справі № 564/2464/14-ц.

Стороною позивача доведено факт фізичного знищення автомобіля «Volkswagen Jetta», номерний знак НОМЕР_2 , тому з ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» слід стягнути на користь позивача страхове відшкодування в розмірі, який відповідає вартості транспортного засобу до ДТП з урахуванням встановленого страховим полісом ліміту відповідальності страховика.

Приписами ст.34 Закону встановлено, що протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду страховик зобов`язаний направити свого представника (працівника, аварійного комісара або експерта) на місце настання страхового випадку та/або до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків. Якщо представник страховика не з`явився у визначений строк, потерпілий має право самостійно обрати аварійного комісара або експерта для визначення розміру шкоди. У такому разі страховик зобов`язаний відшкодувати потерпілому витрати на проведення експертизи (дослідження).

Матеріалами справи підтверджується, що у зв`язку з бездіяльністю страховика щодо визначення розміру заподіяного пошкодженням ТЗ збитку позивачеві, останній самостійно обрав експерта для визначення розміру такого збитку.

Згідно висновку експертного дослідження Івано-Франківського НДЕКЦ від 19 червня 2020 року № ЕД-19/109/13/3-13АВ/20 ринкова вартість автомобіля VW Jetta, 1985 року виготовлення, реєстраційний номер НОМЕР_3 , ідентифікаційний номер НОМЕР_4 , станом на 08 січня 2020 року з урахуванням особливостей його стану становила 41578,00 грн; вартість відновлювального ремонту автомобіля VW Jetta, реєстраційний номер НОМЕР_3 , внаслідок його пошкодження, станом на 05 червня 2020 року визначається як 104498,54 грн. Вартість матеріального збитку, який завданий власнику наданого на дослідження КТЗ VW Jetta, реєстраційний номер НОМЕР_3 , ідентифікаційний номер НОМЕР_4 , внаслідок завданих йому пошкоджень отриманих в ДТП 08.01.2020, станом на 05.06.2020 становила 41578,00 грн.

За проведення експертного дослідження вартості матеріального збитку експертній установі Івано-Франківському НДЕКЦ позивачем сплачено 1015,00 грн, що підтверджується квитанцією АТ «ПриватБанк» від 10 червня 2020 року.

Враховуючи ліміт відповідальності страховика (130000,00 грн), зазначений у полісі №ЕР-107493545 від 01 листопада 2019 року, слід погодитись з доводами позивача, що страховик зобов`язаний відшкодувати позивачеві майнову шкоду в розмірі 41578,00 грн та 1015,20 грн. витрат на проведення експертного дослідження.

Крім того, матеріалами справи підтверджено, що позивач ОСОБА_1 08 січня 202 року був доставлений каретою швидкої допомоги у відділення невідкладної (екстреної) медичної допомоги ОКЛ, де був оглянутий нейрохірургом з приводу отримання травми в ДТП, а також 09 січня 2020 року звертався в Іваниківську АЗПСМ з приводу травми голови, йому встановлено діагноз: забійно-рвана рана голови, струс головного мозку, та призначено лікування. Згідно квитанції від 13 січня 2020 року на лікування витрачено кошти в сумі 1036,55 грн, які також підлягають стягненню з страховика.

Таким чином, з відповідачаПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» на користь позивача підлягає стягненню матеріальна шкода на загальну суму 43629,75 грн (41578,00+1015,20+1036,55).

В частині позовних вимог про стягнення з відповідача ОСОБА_2 моральної шкоди внаслідок дорожньо-транспортної пригоди в розмірі 50000,00 грн суд зазначає наступне.

Вимоги частин 2 та 3 статті 23 ЦК України передбачають, що моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

Оцінка моральної шкоди за своїм характером є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом (рішення Європейського суду з прав людини від 12 липня 2007 року у справі «Станков проти Болгарії» (Stankov v. Bulgaria, № 68490/01, § 62).

Згідно п. 3, п.5 та п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №4 від 31.01.1995 р. під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

На переконання суду, ОСОБА_1 , внаслідок протиправної поведінки відповідача ОСОБА_2 , були заподіяні моральні страждання з приводу пошкодження транспортного засобу та отриманих тілесних ушкоджень, душевні страждання, перенесені під час дорожньо-транспортної пригоди та у зв`язку зі страхом за своє життя та здоров`я, а також за життя, здоров`я і психоемоційний стан дружини та малолітнього сина, які перебували з ним в автомобілі під час дорожньо-транспортної пригоди. Звичний уклад життя позивача порушений і він позбавлений можливості користуватися автомобілем, який є фізично знищеним, його соціальна активність та соціальні зв`язки значно погіршилися, що внесло вимушені зміни в усталений для нього спосіб життя та потребує часу, зусиль та постійних витрат для забезпечення звичних і необхідних умов життя.

Зважаючи на те, що розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш, аніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи, суд приходить до переконання, що з відповідача ОСОБА_2 слід стягнути на користь позивача 10000 грн. моральної шкоди.

У відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» на користь держави слід стягнути 908 грн судового збору, та з відповідача ОСОБА_2 на користь держави 908 грн. судового збору.

В частині вирішення питання про стягнення інших судових витрат суд зазначає, що представник позивача адвокат Рогів Т.Р. заявила про намір згідно ч.8 ст. 141 ЦПК України подати заяву та докази, які підтверджують понесені позивачем витрати у зв`язку з розглядом справи.

Відповідно до ч.8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

На підставі викладеного, керуючись ст. 263-265 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

Позов ОСОБА_1 до приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп», ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог стосовно предмета спору на стороні позивача - ОСОБА_3 про відшкодування шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою задовольнити частково.

Стягнути з приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» на користь ОСОБА_1 43629,75 грн на відшкодування майнової шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 10000 грн. моральної шкоди.

Стягнути з приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» на користь держави 908 грн. судового збору.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави 908 грн.судового збору.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Івано-Франківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя Л.М. Битківський