Справа № 682/587/21
Провадження № 2/682/389/2021
РІШЕННЯ
05 листопада 2021 року
Славутський міськрайонний суд Хмельницької області в складі:
головуючої судді Маршал І.М.,
секретаря Захарчук С.П.,
за участі представника позивача адвоката Куриша В.І.,
представника відповідача адвоката Якименка О.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_1 про захист порушеного права, шляхом стягнення 3% річних заборгованості та інфляційних втрат за кредитним договором № 014/2325/82/1811 від 25.06.2008 року, -
Акціонерне товариство «Райффайзен банк Аваль» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про захист порушеного права, шляхом стягнення 3% річних заборгованості та інфляційних втрат за кредитним договором № 014/2325/82/1811 від 25.06.2008 року.
Позивач договір виконав повністю, надав відповідачу кредитні кошти в розмірі та порядку обумовлених договром, однак, відповідач всупереч вимогам п. 7.1 кредитного договору не виконував своїх зобов`язань щодо повернення кредитних коштів та сплати відсотків за користування ними згідно графіку погашення кредиту, в результаті чого позивач змушений був звернутися з позовом до суду за захистом свого права.
Рішенням Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 16.06.2010 року у справі № 2-785/2010 року було задоволено позов АТ "Райффайзен Банк Аваль" та стягнуто з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором в розмірі 284000,80 грн.

Вказане рішення суду по даний час відповідачем не виконане, кредитна заборгованість не погашена, тобто відповідач не повернув позивачу в повному обсязі кредитні кошти та таким чином не виконав свої грошові зобов`язання перед позивачем в зв`язку з чим позивач посилаючись на ч. 2 ст. 625 ЦК України просить суд стягнути з відповідача на його користь 3% річних та інфляційні втрати за час прострочення виконання грошового зобов`язання за кредитним договором № 014/2325/82/1811 від 25.06.2008 року після ухваленого рішення суду за період з 10.11.2017 року по 10.11.2020 року.

Представник позивача адвокат Куриш В.І. в судовому засіданні в режимі відеоконференції підтримав заявлений позов з викладених у ньому підстав та просив його задоволити.

Представник відповідача ОСОБА_1 адвокат Якименко О.В. на підтвердження доводів поданого ним до суду відзиву на позовну заяву в судовому засіданні щодо позову заперечив, вважає його необгрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню.

Судом встановлено, що 25.06.2008 року між ВАТ «Райффайзен банк Аваль» правонаступником якого є АТ "Райффайзен банк Аваль" та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № 014/2325/82/1811, відповідно до умов якого ВАТ «Райффайзен банк Аваль» надав відповідачу кредит у розмірі 34000, 00 дол. США 00 центів строком його повернення до 25.06.2018 року, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 14,00% на рік.

Позивач договір виконав повністю, надав відповідачу кредитні кошти в розмірі та порядку обумовлених договром, однак, відповідач всупереч вимогам п. 7.1 кредитного договору не виконував своїх зобов`язань щодо повернення кредитних коштів та сплати відсотків за користування ними згідно графіку погашення кредиту, в результаті чого позивач змушений був звернутися з позовом до суду за захистом свого права.

Рішенням Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 16.06.2010 року у справі № 2-785/2010 року було задоволено позов АТ "Райффайзен Банк Аваль" та стягнуто з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором в розмірі 284000,80 грн.

Однак, після ухвалення Славутським міськрайонним судом рішення на користь позивача відповідачем не було виконано свого грошового зобов`язання та тим самим не повернуто позивачу в повному обсязі кредитні кошти.

Викладені обставини підтверджуються матеріалами справи.

З підстав викладеного, здійснивши аналіз ст.ст. 599, 604608 ЦК України суд дійшов висновку, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання від відповідача (боржника) сум, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Такий висновок повністю узгоджується з правовими позиціями Великої Палати Верховного Суду викладеними у постанові від 04.07.2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18) та у постанові від 04.06.2019 року у справі № 916/190/18 (провадження № 12-302гс18).

Отже, відсутність реального виконання боржником свого зобов`язання свідчить про наявність між сторонами договірних правовідносин, які за своєю правовою природою відносяться до кредитних договорів, що не звільняє боржника від відповідальності за невиконання ним грошового зобов`язання, що виникло у відповідача перед позиваем, як наслідок укладення між сторонами 25.06.2008 року кредитного договору № 014/2325/82/1811та не позбавляє кредитора права на отримання від боржника 3% річних та інфляційних втрат за час невиконання грошового зобов`язання, а тому при вирішенні даного спору є підстави для застосування до відповідача положень ч. 2 статті 625 ЦК України.

В розумінні правових норм чинного цивільного законодавства, а зокрема ст. 625 ЦК України інфляційні втрати за час прострочення виконання зобов`язання виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів, а тому вони та 3% річних, як різновид відповідальності боржника за порушення грошового зобов`язання підлягають нарахуванню на суму основного боргу.

Так, відповідно до наявних в матеріалах справи розрахунків, які повністю узгоджуються з вимогами щодо складення таких інфляційні втрати кредитора за період з 10.11.2017 року по 10.11.2020 року складають 41055,92 грн., а 3% річних за цей же період складають 173516,50 грн., тобто всього заборгованості підлягає стягненню з відповідача на користь позивача (кредитора) в розмірі 214 572,42 грн.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.

Згідно ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

Зобов`язання припиняється з підстав передбачених ст.ст. 599, 600, 604609 ЦК України.

За змістом статей 524 та 533 ЦК України грошовим є зобов`язання, яке виражається в грошовій одиниці України (або грошовому еквіваленті в іноземній валюті).

Така правова позиція підтверджується й практикою Верховного Суду України (постанова від 6 червня 2012 р. у справі № 6-49цс12).

Разом з тим, незалежно від фіксації еквівалента зобов`язання в іноземній валюті, згідно з частинами 1 та 2 ст. 533 ЦК України грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях.

Відповідно до статті ч. 1 ст. 1054ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З підстав викладеного, дослідивши матеріали справи, заслухавши учасників процесу, здійснивши системний аналіз правових норм, суд дійшов висновку, що позов є обгрунтованим та таким, що підлягає задоволенню.

Відповідно до ст.141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 10, 60, 88, 212 215, 218, 223, 294 ЦПК України, ст. ст. 509, ,524, 526, 527, 533, 599, 600, 604-608, ч. 2 ст. 625 ЦК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задоволити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ «Райффайзен Банк Аваль» 214 572,42 гривні та витрати зі сплати судового збору у розмірі 3 219,59 гривень.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається до суду апеляційної інстанції.

Суддя Маршал І. М.