Постанова

Іменем України

10 листопада 2021 року

м. Київ

справа № 318/74/20-ц

провадження № 61-13241св21

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: головуючого - Ступак О. В. (суддя-доповідач),

суддів: Гулейкова І. Ю., Погрібного С. О., Усика Г. І., Яремка В. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - секретар Новодніпровської сільської ради Кам'янсько-Дніпровського району Запорізької області ОСОБА_5,

третя особа - ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення Кам`янсько-Дніпровського районного суду Запорізької області від 11 січня 2021 року у складі судді Васильченко В. В. та постанову Запорізького апеляційного суду від 23 червня 2021 року у складі колегії суддів: Онищенка Е. А., Бєлки В. Ю., Кухаря С. В.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог і рішень судів першої та апеляційної інстанцій

У січні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до секретаря Новодніпровської сільської ради Кам'янсько-Дніпровського району Запорізької області ОСОБА_2 (далі - секретар Новодніпровської сільської ради ОСОБА_2), третя особа - ОСОБА_2 , про визнання заповіту недійсним.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що 10 вересня 2019 року в сільській раді с. Новодніпровка його батьком складений заповіт на отримання майна після його смерті в рівних частках йому та ОСОБА_2 . У період із 20 по 26 листопада 2019 року ОСОБА_4 заходився на стаціонарному лікуванні в міській клінічній лікарні м. Запоріжжя у відділенні нейрохірургії.

Відповідно до виписки з історії хвороби № 16969, у лікарню батько потрапив з діагнозом об`ємне виникнення правої височно-теменної області (гліобластома) - пухлина мозку, та рак легень. Під час знаходження в лікарні, 20 листопада 2019 року йому зроблено КТ головного мозку, МРТ головного мозку - 24 листопада 2019 року. З історії хвороби після проходження цих процедур діагноз підтвердився.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер.

Після смерті батька, від секретаря Новодніпровської сільської ради ОСОБА_5 він дізнався, що під час перебування ОСОБА_4 в лікарні, а саме 24 листопада 2019 року, секретар Виконавчого комітету Новодніпровської сільської ради Запорізької області ОСОБА_2 на прохання цивільної дружини батька в телефонному режимі, яка на той момент знаходилась разом із батьком у лікарні м. Запоріжжі, виїхала до Новодніпровської сільської ради Кам`янсько-Дніпровського району Запорізької області. В телефонному режимі ОСОБА_4 повідомив, що хоче переписати заповіт. Персонального спілкування віч-на-віч між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 не було, державне мито за перероблений новий заповіт не сплачувався. 24 листопада 2019 року ОСОБА_5 передрукувала (замінила) складений раніше 10 жовтня 2019 року заповіт, залишивши лише ім`я ОСОБА_2 , виключивши з числа спадкоємців його дані.

Цивільна дружина його батька, знов також у телефонному режимі попросила ОСОБА_5 передати до батька в лікарню в м. Запоріжжя складений раніше, тобто із зазначенням дати, яка вже минула більш ніж місяць тому, два примірника заповіту для перепідписання.

Хто підписував заповіт невідомо. Заповіт, складений його батьком 10 жовтня 2019 року на ім`я ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , остання розірвала в приміщенні сільської ради разом із примірником того заповіту, який був в архіві Новодніпровської сільської ради. На наступний день, ОСОБА_5 передали примірник заповіту, який повинен знаходить в сільській раді. Другий примірник залишився в лікарні.

Вважає, що за таких обставин порушені встановлені чинним законодавством приписи щодо порядку посвідчення заповітів.

Посилаючись на викладене, ОСОБА_1 просив визнати недійсним заповіт від 10 жовтня 2019 року, складений ОСОБА_4 на ім`я ОСОБА_2 та зареєстрований у реєстрі заповітів за № 64982802.

Рішенням Кам`янсько-Дніпровського районного суду Запорізької області від 11 січня 2021 року позов задоволено. Визнано недійсним заповіт від 10 жовтня 2019 року, складений ОСОБА_4 на ім`я ОСОБА_2 та зареєстрований у реєстрі заповітів за № 64982802.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що оскаржуваний заповіт складений з порушенням вимог щодо його форми та порядку посвідчення.

Постановою Запорізького апеляційного суду від 23 червня 2021 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Залишаючи рішення суду першої інстанції без змін, суд апеляційної інстанції виходив із того, що ОСОБА_5 визнала позовні вимоги ОСОБА_1 та підтвердила те, що заповіт посвідчено нею з порушенням вимог закону.

Короткий зміст та узагальнюючі доводи касаційної скарги

У серпні 2021 року представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 подав до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Кам`янсько-Дніпровського районного суду Запорізької області від 11 січня 2021 рокута постанову Запорізького апеляційного суду від 23 червня 2021 року, в якій просить скасувати рішення судів попередніх інстанцій та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права. У своїй касаційній скарзі посилається на те, що суди в оскаржуваних судових рішеннях не врахували висновки щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладені у постанові Верховного Суду від 21 січня 2020 року у справі № 326/1573/18.

Також, у касаційній скарзі заявник посилається на пункт 3 частини другої статті 389 ЦПК України (відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норм права у подібних правовідносинах) як на підставу оскарження судових рішень. Заявник зазначає про відсутність висновку Верховного Суду у подібних правовідносинах, у яких посадова особа, яка відповідно до статті 37 Закону України «Про нотаріат» здійснювала нотаріальні дії, визнає позов, наслідком якого є скасування вчинення нею нотаріальних дії, що призводить до порушення прав та інтересів третіх осіб.

Інші учасники справи своїм правом подати відзив на касаційну скаргу не скористалися.

Позиція Верховного Суду

Статтею 400 ЦПК України встановлено, що переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, Верховний Суд перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400цього Кодексу.

Згідно з пунктом 5 частини першої статті 409 ЦПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення суду першої та апеляційної інстанцій у відповідній частині і закрити провадження у справі чи залишити заяву без розгляду у відповідній частині.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення судів першої та апеляційної інстанцій - скасуванню із закриттям провадження у справі.

Обставини, встановлені судами

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_4 .

Згідно з копією заповіту від 10 жовтня 2019 року, посвідченого секретарем Новодніпровської сільської ради ОСОБА_5, ОСОБА_4 на випадок своєї смерті зробив заповідальне розпорядження, за яким все належне йому майно заповів ОСОБА_2 .

У судовому засіданні секретар Новодніпровської сільської радиОСОБА_5, пояснила суду, що вона, перебуваючи на посаді секретаря Новодніпровської сільської ради, 10 жовтня 2019 року виготовила заповіт від імені ОСОБА_4 на ім`я дітей заповідача ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у рівних частках кожному.

Проте, під час перебування в лікарні у телефонному режимі ОСОБА_4 повідомив їй, що хоче переписати заповіт, оскільки у його сина ОСОБА_1 виникли якісь майнові проблеми.

24 листопада 2019 року, складений раніше 10 жовтня 2019 року заповіт вона знищила (розірвала) і виготовила новий, за змістом якого усе майно заповідалось лише на ім`я дочки ОСОБА_2 . Новий екземпляр заповіту вона передала зятеві спадкодавця - ОСОБА_7 .

Особисто сам ОСОБА_4 під час складання заповіту у сільській раді присутнім не був, зі слів спадкодавця заповіт не записувався, у її присутності ним не підписувався, особу заповідача і його дієздатність вона не перевіряла, і вчинила це виключно з мотивів того, що вона перебувала у добрих стосунках з членами сім`ї ОСОБА_4 . Хто підписував заповіт і чий підпис стоїть на ньому їй невідомо. Потім примірник «нового» заповіту, який повинен знаходитись в сільській раді їй згодом повернули.

Суд першої інстанції, з яким погодився й суд апеляційної інстанції, задовольняючи позов, виходили із того, що ОСОБА_5 , будучи секретарем Виконавчого комітету Новодніпровської сільської ради Запорізької області, посвідчувала оспорюваний заповіт, під час судового засідання визнала факт порушення нею вимог закону щодо порядку його посвідчення. У своїх поясненнях ОСОБА_5 підтвердила, що перший примірник заповіту, підписаний заповідачем, нею знищено та виготовлено другий примірник заповіту з іншим змістом, який невідомо ким був підписаний. За таких встановлених обставин суди дійшли висновку про наявність підстав для визнання заповіту недійсним, оскільки він не відповідав волі спадкодавця.

Проте Верховний Суд не може погодитися з такими висновками судів з огляду на таке.

Нормативно-правове обґрунтування

За правилами статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

За правилами частини першої статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. (частини перша та третя статті 13 ЦПК України).

Згідно з вимогами до форми та змісту позовної заяви вона повинна, зокрема, містити ім`я (найменування) відповідача, а також зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; якщо позов подано до кількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з них; виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини; (пункти 1 і 4 частини другої статті 175 ЦПК України).

Статтею 175 ЦПК України встановлено, що, викладаючи зміст позовної заяви, саме позивач визначає коло відповідачів, до яких він заявляє позовні вимоги.

Позов може бути пред`явлений до кількох відповідачів. Участь у справі кількох відповідачів (процесуальна співучасть) допускається, якщо: 1) предметом спору є їхні спільні права чи обов`язки; 2) права і обов`язки кількох відповідачів виникли з однієї підстави; 3) предметом спору є однорідні права й обов`язки (стаття 50 ЦПК України).

Згідно з частинами першою, другою статті 51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі.

За змістом наведеної норми процесуального права, з урахуванням принципу диспозитивності цивільного судочинства та принципу змагальності сторін, на позивача покладено обов`язок визначати відповідача у справі. При цьому суд під час розгляду справи має виходити із складу осіб, які залучені до участі у справі позивачем. У разі пред`явлення позову до частини відповідачів, суд не вправі зі своєї ініціативи і без згоди позивача залучати інших відповідачів до участі у справі як співвідповідачів та повинен вирішити справу за тим позовом, що пред`явлений, і відносно тих відповідачів, які зазначені в ньому.

Відповідач - це особа, яка, на думку позивача, або відповідного правоуповноваженого суб`єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача. Відповідач притягається до справи у зв`язку з позовною вимогою, яка пред`являється до нього.

Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава (стаття 48 ЦПК України).

Відповідно до статті 89 ЦК України юридичною особою є організація, створена і зареєстрована у встановленому законом порядку.

Юридична особа наділяється цивільною правоздатністю і дієздатністю, може бути позивачем та відповідачем у суді (стаття 80 ЦК України).

Юридична особа підлягає державній реєстрації у порядку, встановленому законом. Дані державної реєстрації включаються до єдиного державного реєстру, відкритого для загального ознайомлення.

Згідно зі статтею 92 ЦК України юридична особа набуває цивільних прав та обов`язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону. Порядок створення органів юридичної особи встановлюється установчими документами та законом. У випадках, встановлених законом, юридична особа може набувати цивільних прав та обов`язків і здійснювати їх через своїх учасників. Орган або особа, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, зобов`язана діяти в інтересах юридичної особи, добросовісно і розумно та не перевищувати своїх повноважень. У відносинах із третіми особами обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи не має юридичної сили, крім випадків, коли юридична особа доведе, що третя особа знала чи за всіма обставинами не могла не знати про такі обмеження. Якщо члени органу юридичної особи та інші особи, які відповідно до закону чи установчих документів виступають від імені юридичної особи, порушують свої обов`язки щодо представництва, вони несуть солідарну відповідальність за збитки, завдані ними юридичній особі.

Посадові особи юридичної особи представляють її інтереси у відносинах з іншими особами, тобто уособлюють саму юридичну особу у правовідносинах з іншими особами.

Згідно з пунктом 4 частини четвертої статті 265 ЦПК України у мотивувальній частині рішення зазначається, чи були і ким порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси, за захистом яких мало місце звернення до суду.

Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 2-216/2011 (провадження № 61-5909св18).

Органи місцевого самоврядування є юридичними особами і наділяються цим та іншими законами власними повноваженнями, в межах яких діють самостійно і несуть відповідальність за свою діяльність відповідно до закону.

Згідно з частиною першою статті 10 Закону України «Про місцеве самоврядування» сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.

Відповідно до частин першої та другої статті 11 Закону України «Про місцеве самоврядування» виконавчими органами сільських, селищних, міських, районних у містах (у разі їх створення) рад є їх виконавчі комітети, відділи, управління та інші створювані радами виконавчі органи. Виконавчі органи сільських, селищних, міських, районних у містах рад є підконтрольними і підзвітними відповідним радам, а з питань здійснення делегованих їм повноважень органів виконавчої влади - також підконтрольними відповідним органам виконавчої влади.

Згідно з абзацом 5) пункту першого частини першої статті 38 Закону України «Про місцеве самоврядування» до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать: вчинення нотаріальних дій з питань, віднесених законом до їх відання, реєстрація актів громадянського стану (за винятком виконавчих органів міських (крім міст обласного значення) рад).

Відповідно до частини четвертої статті 50 Закону секретар сільської ради може за рішенням ради одночасно здійснювати повноваження секретаря виконавчого комітету відповідної ради.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Враховуючи те, що секретар Новодніпровської сільської ради ОСОБА_5 є посадовою особою сільської ради, суди першої та апеляційної інстанцій, розглядаючи справу, дійшли помилкового висновку про можливість розгляду позовних вимог ОСОБА_1 про визнання заповіту недійсним, спрямованих до секретаря сільської ради як відповідача.

Секретар є посадовою особою місцевого самоврядування, тобто особою, яка працює в органах місцевого самоврядування, має відповідні посадові повноваження у здійсненні організаційно-розпорядчих та консультативно-дорадчих функцій і отримує заробітну плату за рахунок місцевого бюджету.

Отже, секретар сільської ради не є суб`єктом цивільних відносин, оскільки є посадовою особою органу місцевого самоврядування, який і є суб`єктом цивільних відносин. Відповідно, секретар Новодніпровської сільської ради ОСОБА_5 не може бути відповідачем у справі, оскільки не є суб`єктом цивільних відносин.

Предметом позову у цій справі є визнання недійсним заповіту від 10 жовтня 2019 року, складеного ОСОБА_4 на ім`я ОСОБА_2 , а тому відповідачем за такими вимоги є спадкоємець, на користь якого складено заповіт, тобто ОСОБА_2 , яка залучена до участі у розгляду справи лише як третя особа.

Правове становище третіх осіб у процесі посідають особи, які мають юридичний інтерес до справи, але інтерес, який не є рівноцінним інтересам сторін (позивача чи відповідача).

Установивши, що ОСОБА_2 є спадкоємцем за оспорюваним ОСОБА_1 заповітом, яка не залучена до участі у розгляді цієї справи як відповідач, Верховний Суд дійшов висновку про порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права, оскільки секретар Новодніпровської сільської ради Кам'янсько-Дніпровського району Запорізької області ОСОБА_5, яка посвідчувала цей заповіт, не може бути відповідачем у справі, відповідно, суди дійшли передчасного висновку про задоволення позовних вимог.

Оскільки Верховним Судом встановлено порушення судами попередніх інстанцій вимог процесуального законодавства, підстав для перегляду справи, з підстав неврахування висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постанові Верховного Суду від 21 січня 2020 року у справі № 326/1573/18, немає.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Розгляду у суді підлягає лише такий спір, у якому позовні вимоги можуть бути або задоволені, або в їх задоволенні може бути відмовлено. Положення «заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства» (пункт 1 частини першої статті 186, пункт 1 частини першої статті 255 ЦПК України) стосується як позовів, які не підлягають розгляду за правилами цивільного судочинства, так і тих позовів, які суди взагалі не можуть розглядати (постанова Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 757/43355/16-ц).

Згідно з пунктом 5 частини першої статті 409 ЦПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення суду першої та апеляційної інстанцій у відповідній частині і закрити провадження у справі чи залишити заяву без розгляду у відповідній частині.

Відповідно до змісту частини першої статті 414 ЦПК України судове рішення, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в касаційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу.

З урахування викладеного, судові рішення підлягають скасуванню, а провадження у справі- закриттю на підставі пункту 1 частини першої статті 255 ЦПК України.

Керуючись статтями 255, 400, 409, 415, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Кам`янсько-Дніпровського районного суду Запорізької області від 11 січня 2021 року та постанову Запорізького апеляційного суду від 23 червня 2021 року скасувати.

Провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до секретаря Новодніпровської сільської ради Кам'янсько-Дніпровського району Запорізької області ОСОБА_5, третя особа - ОСОБА_2 , про визнання заповіту недійсним закрити.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий О. В. Ступак

Судді: І. Ю. Гулейков

С. О. Погрібний

Г. І. Усик

В. В. Яремко