Провадження № 2/760/9229/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 листопада 2021 року м. Київ

Солом`янський районний суд міста Києва в складі:

головуючого судді - Зуєвич Л.Л.,

за участю секретаря судового засідання - Кушніра Р.С.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (в письмовому провадженні) цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 /далі - ОСОБА_1 / (РНОКПП НОМЕР_1 ; адреса: АДРЕСА_1 ) до товариства з обмеженою відповідальністю «Росвен Інвест Україна» /далі - ТОВ «Росвен Інвест Україна»/ (код: 37616221; місцезнаходження: 03126, м. Київ, бульвар Вацлава Гавела, 6), третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Григорян Діана Гагіківна /далі - Приватний нотаріус/ (01021, м. Київ, пров. Липський, 3, кв. 3), про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, та стягнення безпідставно стягнутих на виконання оскарженого виконавчого напису коштів,

В С Т А Н О В И В:

Рух справи

23.12.2020 від ОСОБА_1 до Солом`янського районного суду м. Києва надійшла позовна заява до ТОВ «Росвен Інвест Україна», в якій позивач просить суд:

- визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений 05.10.2020 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Григорян Діаною Гагіківною (зареєстрованого в реєстрі за №989) про стягнення 73 362,90 грн. із ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , на користь ТОВ «Росвен Інвест Україна», код 37616221;

- стягнути із ТОВ «Росвен Інвест Україна» на користь ОСОБА_1 405 грн., які були безпідставно стягнуті на виконання виконавчого напису 05.10.2020 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Григорян Д.Г. (зареєстровано в реєстрі за №989);

- покласти на відповідача відшкодування судових витрат.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16.11.2020 для розгляду зазначеної позовної заяви визначено суддю Зуєвич Л.Л. (а.с.16)

Протоколом передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 23.12.2020 заяву про забезпечення позову передано судді Зуєвич Л.Л. (а.с. 33).

Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 24.12.2020 вказану позовну заяву прийнято до провадження, розгляд справи вирішено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін (письмове провадження), клопотання позивача про витребування доказів задоволено частково (а.с. 35-38).

Клопотань від сторін про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін до суду не надійшло.

Оскільки розгляд справи відбувався в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи, судове засідання в справі не проводилось та особи, які беруть участь у справі не викликались.

На підставі викладеного, судовий розгляд справи здійснювався за правилами спрощеного позовного провадження на підставі наявних у суду матеріалів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу (ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України /далі - ЦПК України/).

Обґрунтування позову

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що на початку листопада 2020 року позивачу стало відомо про відкриття приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Табінським О.В. виконавчого провадження №63344874 про стягнення із позивача на користь відповідача 73 362,90 грн., яке було відкрите на підставі виконавчого напису №989 від 05.10.2020, виданого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Григорян Д.Г.

Як випливає зі змісту виконавчого напису, за ним стягується заборгованість позивача, як боржника, за кредитним договором №112# від 29.08.2013, укладено позивачем із АТ «Сбербанк Росії», право вимоги перейшло до ТОВ «Росвен Інвест Україна» на підставі договору факторингу № 475/БД06-2/19, укладеного 19.12.2019.

Позивач вважає, що значений виконавчий напис вчинений приватним нотаріусом всупереч вимогам ст. 88 Закону України «Про нотаріат», а тому не підлягає виконанню.

Позивач наполягає на тому, що спірний виконавчий напис містить дефект форми, а саме не прикріплений до оригінального примірника кредитного договору №112# від 29.08.2013.

Крім того, позивач стверджує, що заборгованість за виконавчим написом не є безспірною, оскільки загальна сума ануїтетних платежів, які повинні були бути сплачені позивачем, як позичальником, за кредитним договором № 112# від 29.08.2013 (з урахуванням тіла кредиту та процентів) складає 50 403, 56 грн., в той час як згідно виконавчого напису лише за період із 19.12.2019 по 22.06.2020 із позивача підлягає стягненню 73 362,90 грн. Вказані обставини, на думку позивача, свідчать про спірність стягнення визначеної виконавчим написом суми боргу.

Також, позивач зазначає, що станом на 07.12.2020 в межах виконавчого провадження № 63344874 із заробітної плати, яка виплачується позивачу в ТОВ «УКРЮГ», стягнуто 405 грн, що підтверджується довідкою ТОВ «УКРЮГ» № 386 від 07.12.2020. Окрім того, стягнення за виконавчим провадженням № 63344874 проводяться і з пенсії позивача.

Позивач вважає, що стягнуті із нього за спірним виконавчим написом кошти підлягають стягненню із відповідача, як безпідставно набуті, на підставі ст. 1212 ЦК України.

Щодо правової позиції відповідача

Станом на день винесення рішення відзив на позовну заяву не надійшов.

При цьому, суд враховує, що наявними в матеріалах справи рекомендованим повідомленням про вручення поштових відправлень підтверджується отримання відповідачем 04.01.2021 ухвали суду від 24.12.2020, яка направлялась відповідачу разом з копією позовної заяви та всіма додатками до неї.

Зазначеним підтверджується, що станом на день винесення рішення відповідачу відомо про існування даного судового провадження.

Строк, встановлений для надання відзиву на позовну заяву сплив (навіть з урахуванням строку поштового обігу). При цьому будь-яких заяв від відповідача не надходило, у зв`язку з чим суд позбавлений можливості встановити його правову позицію щодо предмета спору.

Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Фактичні обставини, встановлені судом

Дослідивши матеріали справи, повно і всебічно з`ясувавши обставини справи, оцінивши докази на підтвердження таких обставин в їх сукупності, суд встановив наступне.

29.08.2013 між ПАТ «Дочірній Банк Сбербанку Росії» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №112# (а.с. 25-29), відповідно до умов якого банк зобов`язався надати позичальнику кредитні кошти у сумі 25 100,00 грн на цілі, зазначені в п.1.3 цього договору, а позичальник зобов`язався прийняти кредит, використати його за цільовим призначенням, та повернути кредит банку, а також сплатити банку проценти за користування кредитом, комісії, санкції, інші передбачені цим договором платежі в порядку, на умовах та в строки визначені цим договором, та виконати всі інші умови цього договору (п. 1.1 договору).

19.12.2019 між ТОВ «Росвен Інвест Україна» (новий кредитор) та АТ «Сбербанк» (первісний кредитор) укладено договір факторингу № 475/БД06-2/19 (а.с. 56-61), відповідно до умов якого:

- у відповідності до умов цього договору, первісний кредитор передає (відступає) новому кредитору свої права вимоги до Боржників, а новий кредитор набуває права вимоги первісного кредитора за кредитними договорами та сплачує первісному кредитору за відступлення права вимоги, грошові кошти у сумі, що дорівнює ціні договору у порядку та строки встановлені цим договором (п.2.1. договору);

- загальний розмір заборгованостей боржників, права вимоги до яких відступається, згідно цього договору складає 1 052 598 915,63 грн., згідно Реєстру боржників, який складається сторонами в паперовому та електронному вигляді за формою, що наведена у додатку №1 до цього договору (п.2.2 договору);

- реєстр боржників на паперовому носії (з основною інформацією за кредитними договорами) підписується уповноваженими представниками сторін і скріплюється печатками сторін і є невід`ємною частиною цього договору (пункт 2.3 договору);

- для підтвердження наявності та дійсності прав вимоги, що відступаються, первісний кредитор зобов`язується передати новому кредитору документацію в порядку та строки, що передбачені цим договором (пункт 3.1.2 договору);

- право вимоги переходить до нового кредитора з моменту зарахування коштів на рахунок первісного кредитора відповідно до п.4.3 договору, після чого новий кредитор стає новим кредитором по відношенню до боржників стосовно їх заборгованості по кредитним договорам. Разом з правами вимоги новому кредитору переходять всі інші пов`язані з ними права в обсязі і на умовах , що існували на момент переходу цих прав (пункт 3.1.3).

05.10.2020, за заявою ТОВ «Росвен Інвест Україна», приватним нотаріусом Григорян Д.Г. вчинено виконавчий напис № 989 про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором 72 362,90 грн. та плати за вчинення виконавчого напису в розмірі 500,00 грн., що в загальному розмірі становить 73 362,90 грн. ( а.с. 50).

20.10.2020 приватним виконавцем Табінським О.В. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 63344874 за виконавчим написом приватного нотаріуса Григорян Д.Г. № 989 (а.с. 22-23).

Звертаючись в суд з позовом ОСОБА_1 посилається на те, що приватним нотаріусом Григорян Д.Г. при вчиненні виконавчого напису було порушено вимоги закону, оскільки був вчинений за відсутності доказів про безспірність заборгованості та з дефектом форми, а саме не прикріплений до оригінального примірника кредитного договору.

Застосовані судом норми права та мотиви суду

Відповідно до частини 1 статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, зокрема, з правочинів.

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Майново-господарські зобов`язання між суб`єктами господарювання виникають на підставі договорів (ст. 179 Господарського кодексу України) й сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору (ст. 627 Цивільного кодексу України).

19.12.2019 між ТОВ «Росвен Інвест Україна» (новий кредитор)та АТ «Сбербанк» (первісний кредитор) укладено договір факторингу №475/БД06-2/19 .

Зазначений договір за своєю правовою природою є договором факторингу.

Відповідно до ч.1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). (ч. 1 ст. 1078 ЦК України)

Суд зазначає, що в умовах договору факторингу №475/БД06-2/19 від 19.12.2019 сторони не зазначили чіткого переліку боржників, розміру їхньої заборгованості, право вимоги до яких передається, а погодили їх визначити в Реєстрі боржників, який мав скластися сторонами в паперовому та електронному вигляді за формою, що наведена у додатку №1 до цього договору (п.2.2 договору)

Реєстр боржників на паперовому носії (з основною інформацією за кредитними договорами) повинен був бути підписаним уповноваженими представниками сторін і скріпитись печатками сторін та бути невід`ємною частиною цього договору (п.2.3 договору).

Водночас матеріали судової справи, як і матеріали нотаріальної справи, копія якої надана приватним нотаріусом, не містить реєстру боржників, який являється невід`ємною частиною договору, з якого можна було б встановити факт передання АТ «Сбербанк» права вимоги ТОВ «Росвен Інвест Україна» за кредитним договором №112# від 29.08.2013 та у якому розмірі.

Крім того, відсутні і докази сплати новим кредитором первісному кредитору коштів за передані права вимоги, що є передумовою для переходу таких прав вимоги відповідно до п. 3.1.3 Договору факторингу.

Також, відсутні докази передання відповідної документації по боржниках первісним кредитором новому кредитору, як того вимагає п. 3.1.2 договору факторингу.

На підставі наведеного, суд прийшов до висновку, що матеріали справи не містять доказів переходу права вимоги до позивача за кредитним договором від АТ «Сбербанк» до ТОВ «Росвен Інвест Україна».

Відповідно до ст. 87 Закону України «Про нотаріат» (далі - ЗУ «Про нотаріат») для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість.

За змістом ст. 88 ЗУ «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року.

Безспірність у розумінні статті 88 Закону України «Про нотаріат» є саме факт існування між кредитором та боржником правовідносин, а також наявність заборгованості, яка підтверджується документами, згідно з переліком затвердженим Кабінетом Міністрів України, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку.

Водночас, відповідачем та третьою особою належними та допустимими доказами не доведено, що на момент вчинення приватним нотаріусом оскарженого виконавчого напису існували правовідносини між позивачем та відповідачем та те, що відповідач володів правом вимоги за кредитним договором №112# від 29.08.2013 до позивача, а від так виконавчий напис вчинений 05.10.2020 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Григорян Д.Г зареєстрованого в реєстрі за номер 989 є таким, що не підлягає виконанню.

Крім того, суд зазначає, що Главою 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5, передбачено порядок вчинення виконавчих написів.

Згідно з п.п. 1.1, 1.2 п. 1, п.п 3.1, 35. п. 3 гл. 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів.

Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, установлюється Кабінетом Міністрів України.

Нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем, за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років.

При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999.

При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку (п.п. 3.5 п. 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку).

Суд враховує, що постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 у справі № 826/20084/14, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017, постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 07.11.2016 скасовано, визнано незаконною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України від 26.11.2014 № 662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, а саме: п. 1 Змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, в частині «а після слів «заставлене майно» доповнити словами «(крім випадку, передбаченого пунктом 11 цього переліку)»; доповнити розділ пунктом 11 такого змісту: «11. Іпотечні договори, що передбачають право звернення стягнення на предмет іпотеки у разі прострочення платежів за основним зобов`язанням до закінчення строку виконання основного зобов`язання. Для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого іпотечного договору; б) оригінал чи належним чином засвідчена копія договору, що встановлює основне зобов`язання; в) засвідчена стягувачем копія письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання, що була надіслана боржнику та майновому поручителю (в разі його наявності), з відміткою стягувана про непогашення заборгованості; г) оригінали розрахункового документа про надання послуг поштового зв`язку та опису вкладення, що підтверджують надіслання боржнику письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання; ґ) довідка фінансової установи про ненадходження платежу», п. 2. Змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів: «Доповнити перелік після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту: «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин 2. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувана про непогашення заборгованості.». Зобов`язано Кабінет Міністрів України опублікувати резолютивну частину постанови суду про визнання незаконною та нечинною Постанови Кабінету Міністрів України від 26.11.2014 № 662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, у виданні, в якому її було офіційно оприлюднено, після набрання постановою законної сили.

Оскаржуваний виконавчий напис вчинений приватним нотаріусом Григорян Д.Г. 05.10.2020, тобто після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 у справі № 826/20084/14.

Відповідно до п. 1 Переліку (в редакції, чинній на момент вчинення виконавчого напису) нотаріально посвідчені договори, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно, для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання.

Укладений між АТ «Сбербанк» та позивачем кредитний договір та договір факторингу, що укладений між АТ «Сбербанк» та відповідачем, які надані нотаріусу для вчинення виконавчого напису, не були посвідчені нотаріально, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, саме у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника.

Відповідна правова позиція викладена в постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 21.10.2020 у справі № 172/1652/18 (провадження № 61-16749св19), яка є обов`язковою для застосування в силу приписів ч. 4 ст. ЦПК України.

Пізніше вказану правову позицію підтвердила і Велика Палата Верховного Суду, яка в п.п. 93-95 постанови від 21.09.2021 у справі № 910/10374/17 (провадження № 12-5гс21) вказала, що оскаржений виконавчий напис вчинений нотаріусом після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 у справі № 826/20084/14, укладений між банком та позивачем кредитний договір, який був наданий нотаріусу для вчинення виконавчого напису, не був посвідчений нотаріально, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. Зазначене вище дає підстави для визнання спірних виконавчих написів такими, що не підлягають виконанню, у зв`язку із недотриманням приватним нотаріусом під час їх вчинення вимог статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» та Переліку документів. Порушення нотаріусом порядку вчинення виконавчого напису є самостійною і достатньою підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

На підставі наведеного, суд прийшов до висновку, що вимога про визнання таким, що не підлягає виконанню виконавчого напису, вчиненого 05.10.2020 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Григорян Діаною Гагіківною (зареєстрованого в реєстрі за № 989) про стягнення 73 362,90 грн. із ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , на користь ТОВ «Росвен Інвест Україна», код 37616221 підлягає задоволенню.

Щодо вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача 405,00 грн. на підставі ст. 1212 ЦК України, суд зазначає наступне.

Згідно з статтею 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Положення цієї глави застосовуються також до вимог про:

1) повернення виконаного за недійсним правочином;

2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння;

3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні;

4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Відповідно до ч. 1 ст. 1213 ЦК України набувач зобов`язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі.

Велика Палати Верховного Суду у постанові від 20 листопада 2018 року у справі № 922/3412/17 (провадження № 12-182гс18) зазначила, що предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала. У разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер спірних правовідносин унеможливлює застосування до них судом положень глави 83 ЦК України.

Як вбачається з копії довідки від 07.12.2020 № 386 виданої ТОВ «УКРЮГ» станом на 07.12.2020 із доходу ОСОБА_1 в рамках виконавчого провадження 63344874 першочергово стягнуто витрати на проведення виконавчих дій в сумі 405,00 грн., дана сума буде перерахована 09.12.2020 на користь приватного виконавця Табінського О.В. згідно наданих банківських реквізитів (а.с. 30).

З урахуванням наведеного вбачається наявність підстав для задоволення позову також в частині стягнення 405,00 грн безпідставно встагнутих на підставі оскаржуваного виконавчого напису коштів.

Щодо розподілу судових витрат

Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог;

З урахуванням часткового задоволення позову, на підставі ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 2 102,00 грн (840,80+840,80+420,40) судового збору сплаченого за подання позовної заяви та заяви про забезпечення позову у справі.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 2-13, 76-83, 89, 141, 259, 263-265, 354-355 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Росвен Інвест Україна», третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Григорян Діана Гагіківна, - задовольнити.

Визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис від 05.10.2020, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Григорян Діаною Гагіківною ( АДРЕСА_2 ), зареєстрований в реєстрі за номером 989, яким звернуто стягнення з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ;, адреса: АДРЕСА_1 ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Росвен Інвест Україна» (код: 37616221; місцезнаходження: 03126, м. Київ, бульвар Вацлава Гавела, 6) заборгованості у сумі 73 362,90 грн.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Росвен Інвест Україна» (; місцезнаходження: 03126, м. Київ, бульвар Вацлава Гавела, 6) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ;, адреса: АДРЕСА_1 ) судовий збір у розмірі 2 102 грн (дві тисячі сто дві гривні), а також 405,00 грн (чотириста п`ять гривень) безпідставно стягнутих коштів.

Рішення може бути оскаржено безпосередньо (ч. 1 ст. 355 ЦПК України) до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення (ч. 1 ст. 354 ЦПК України).

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду (п. 1 ч. 2 ст. 354 ЦПК України).

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч. 2 ст. 358 ЦПК України (ч. 3 ст. 354 ЦПК України).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано (ч. 1 ст. 273 ЦПК України).

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч. 2 ст. 273 ЦПК України).

Суддя Л. Л. Зуєвич