Справа № 175/426/21
Провадження № 2/175/154/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(з а о ч н е)

09 листопада 2021 року Дніпропетровський районний суд Дніпропетровської області в складі:

головуючої судді Озерянської Ж.М.

з участю секретаря Сайгак А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у смт. Слобожанське цивільну справу за позовною заявою Виконуючого обов`язків керівника Центральної окружної прокуратури міста Дніпра Карпенко О. в інтересах держави в особі Новоолександрівської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області до ОСОБА_1 про повернення самовільно зайнятої ділянки, -

В С Т А Н О В И В:

В лютому 2021 року виконуючий обов`язки керівника Дніпропетровської місцевої прокуратури №3 звернувся до суду з позовом в інтересах держави в особі Новоолександрівської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області про повернення самовільно зайнятої земельної ділянки, в якому просив зобов`язати ОСОБА_1 повернути Новоолександрівській сільській раді Дніпровського району Дніпропетровської області у придатному для використання стані земельну ділянку, площею 32 га (кадастровий номер :01:064:0004) шляхом підписання акту прийому-передачі земельної ділянки; стягнути з відповідача на користь Дніпропетровської обласної прокуратури понесені судові витрати в розмірі сплаченого судового збору в сумі 2270 грн.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 21 серпня 2020 року Дніпропетровський районний суд Дніпропетровської області виніс вирок по кримінальному провадженню №0001340 за ознаками кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч. 1 ст. 197-1 КК України за фактом самовільного використання земельної ділянки сільськогосподарського призначення на території Новоолекандрівської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області, яким затвердив угоду від 24 липня 2020 року про визнання винуватості відповідача у вчиненні вищевказаного кримінального правопорушення .

Протоколом автоматичного розподілу справ між суддями «Д-3» дану цивільну справу розподілено на суддю Озерянську Ж.М. (а.с.69).

Ухвалою суду від 22 березня 2021 року по справі відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання у залі судових засідань Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області на 27 квітня 2021 року (а.с.77).

Ухвалою суду від 01 липня 2021 року закрито підготовче судове засідання та справу призначено до розгляду по суті на 07 вересня 2021 року (а.с.110).

Ухвалою суду від 09 листопада 2021 року замінено у справі орган, який звернувся до суду, а саме Дніпропетровську місцеву прокуратуру №3 на Центральну окружну прокуратуру міста Дніпра, оскільки 01 липня 2021 року стороною позивача було надано акт приймання-передачі справ, документів та майна Дніпропетровської місцевої прокуратури №3 Дніпропетровської області Центральній окружній прокуратурі міста Дніпра, а отже вона є правонаступником Дніпропетровської місцевої прокуратури №3, яка за територіальним приписом виконує ті самі функції та повноваження (а.с.120).

Представник Центральної окружної прокуратури міста Дніпра Рожко Д.І. через канцелярію суду 09 листопада 2021 року надав заяву про слухання справи без його участі , проти винесення заочного рішення суду не заперечував.

Представник позивача в особі Новоолександрівської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області через канцелярію суду 12 липня 2021 року надали лист, згідно з яким просили слухати справу без участі їх представника, позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили їх задовольнити. Проти заочного слухання справи не заперечували (а.с.112).

Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується судовими повістками (а.с.78,95,117), які направлялися рекомендованими листами з повідомленням, що підтверджується відповідними реєстрами відправки (а.с.79,96) та повідомленнями які повернулися до суду з відмітками «вручено особисто» (а.с.114,116). Крім того, підтвердженням належного виклику відповідача до суду є трекінги №429 та №05, згідно з якими відправлення знаходяться у точці доставки (а.с.81,119), відзив на позовну заяву не подавав, а тому зі позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 223, 280 ЦПК України.

Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до пункту 3.1. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.05.2011 № 6 "Про деякі питання практики розгляду справ у спорах, що виникають із земельних відносин" обов`язковою умовою фактичного використання земельної ділянки є наявність у особи, що її використовує, правовстановлюючих документів на цю земельну ділянку, а відсутність таких документів може свідчити про самовільне зайняття земельної ділянки. Самовільне зайняття земельної ділянки - будь-які дії, які свідчать про фактичне використання земельної ділянки за відсутності відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про її передачу у власність або надання у користування (оренду) або за відсутності вчиненого правочину щодо такої земельної ділянки, за винятком дій, які відповідно до закону є правомірними (стаття 1 Закону України "Про державний контроль за використанням та охороною земель").

Враховуючи, що вищезазначений злочин є злочином з матеріальним складом, для визначення об`єктивної сторони якого необхідно встановити не тільки самовільне зайняття земельної ділянки, але й настання суспільно небезпечних наслідків - спричинення її власнику або законному володільцю значної шкоди, до проведення слідчих дій в якості спеціаліста були залучені фахівці управління з контролю за використанням та охороною земель Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області, оскільки, відповідно до п.7 Методики визначення розміру шкоди, заподіяної внаслідок самовільного зайняття земельних ділянок, використання земельних ділянок не за цільовим призначенням, зняття ґрунтового покриву (родючого шару ґрунту) без спеціального дозволу, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України № 963 від 25.07.2007 розрахунок розміру шкоди, заподіяної державі, територіальним громадам внаслідок самовільного зайняття земельних ділянок, використання земельних ділянок не за цільовим призначенням, зняття ґрунтового покриву (родючого шару ґрунту) без спеціального дозволу, проводиться Держгеокадастром та його територіальними органами на підставі матеріалів обстежень земельних ділянок, проведених відповідно до Порядку виконання земельно-кадастрових робіт та надання послуг на платній основі державними органами земельних ресурсів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 1 листопада 2000 р. N1619.

Державним інспектором у сфері державного контролю за використанням та охороною земель та головним спеціалістом відділу здійснення державного контролю за використанням та охороною земель Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області області Вишневецьким М.В., складено акт перевірки дотримання вимог земельного законодавства № 530-ДК/588/АП/09/01/-19 за об`єктом - земельної ділянки з кадастровим номером :01:064:0004, яка знаходиться на території Новоолександрівської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області та віднесена до земель сільськогосподарського призначення державної власності, якими підтверджено факт самовільного використання земельної ділянки без правовстановлюючих документів (а.с.15-16).

Тобто станом на момент проведення перевірки головним спеціалістом відділу контролю за використанням та охороною земель Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області області Вишневецьким М.В. правовстановлюючі документи на земельну ділянку площею 10 га - відсутні.

Вказане також підтверджується листом з Новоолександрівської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області від 03 грудня 2020 року №2462/2-13, згідно з яким земельна ділянка з кадастровим номером :01:064:0004, площею 32 га, ОСОБА_1 шляхом підписання акту прийому-передачі, до сільської ради не поверталася, а також відсутні звернення ОСОБА_1 (а.с.11).

Відповідно до відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно станом на 13 листопада 2020 року власником земельної ділянки з кадастровим номером :01:064:0004, яка знаходиться на території Новоолександрівської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області є територіально громада в особі Новоолександрівської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області (а.с.13-14).

Крім того, ОСОБА_1 під час досудового розслідування повністю визнав свою винуватість у кримінальному проступку, передбаченому ч.1 ст.197-1 Кримінального Кодексу України та повністю визнав пред`явлений до нього цивільний позов на суму 116 685 грн. 57 коп., у зв`язку з чим 24 липня 2020 року була підписана угода про визнання винуватості (а.с.29-32), що говорить про те, що ОСОБА_1 самовільно без правовстановлюючих документів зайняв земельну ділянку з кадастровим номером :01:064:0004, площею 32 га, яка знаходиться у власності територіальної громади в особі Новоолександрівської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області.

На теперішній час вказана земельна ділянка з кадастровим номером :01:064:0004 входить до земель комунальної форми власності. Вказана земельна ділянка використовуються.

Зважаючи на вищевикладене, чинним законодавством визначено органи, уповноважені державною здійснювати функції контролю за використанням та охороною земель та у зв`язку з невжиттям ними відповідних заходів, прокурор пред`являє цей позов в інтересах держави в особі Новоолексадрівської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель» у цьому Законі наведені нижче терміни вживаються в такому значенні: самовільне зайняття земельної ділянки - будь-які дії, які свідчать про фактичне використання земельної ділянки за відсутності відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про її передачу у власність або надання у користування (оренду) або за відсутності вчиненого правочину щодо такої земельної ділянки, за винятком дій, які відповідно до закону є правомірними.

Згідно з положеннями ст. 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Статтею 123 ЗК України визначено порядок надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування та, зокрема, встановлено, надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється на підставі рішень органів виконавчої влади або місцевого самоврядування.

Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі відповідного рішення органу виконавчої влади або місцевого самоврядування шляхом укладення договору оренди землі (ст. 124 Земельного кодексу України).

На підставі ст.ст.125, 126 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Відповідно до ст. 211 ЗК України громадяни та юридичні особи несуть Цивільну, адміністративну або кримінальну відповідальність відповідно до законодавства за такі порушення, у тому числі самовільне зайняття земельних ділянок.

Згідно ст. 126 ЗК України, право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

В силу статей 90, 95, 156 ЗК України власники земельних ділянок і землекористувачі мають право на відшкодування збитків у випадках, передбачених законом.

Статтею 56 Закону України «Про охорону земель» передбачено, що юридичні і фізичні особи, винні в порушенні законодавства України про охорону земель, несуть відповідальність згідно із законом. Застосування заходів дисциплінарної, цивільно-правової, адміністративної або кримінальної відповідальності не звільняє винних від відшкодування шкоди, заподіяної земельним ресурсам. Шкода, заподіяна внаслідок порушення законодавства України про охорону земель, підлягає відшкодуванню в повному обсязі.

Верховний Суд України в пунктах 12 і 16 постанови Пленуму від 16.04.2004р. № 7 "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ" роз`яснив, що у випадках самовільного зайняття земельних ділянок шкода (збитки) відшкодовуються відповідно до ст.ст. 22; 1166, 1192 ЦК України, ст. 156 ЗК України у повному обсязі особами, що її заподіяли.

Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах (ст. 56 ЦПК України).

Згідно зі ч. 1 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» представництво прокурором інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів громадянина або держави, у випадку та у порядку, встановлених законом.

При цьому, відповідно до ч. 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Рішенням Конституційного Суду України від 08.04.1999 у справі №1-1/99 встановлено, що державні інтереси закріплюються як нормами Конституції України, так і нормами інших правових актів. Інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інших) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону України, гарантування її державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх суб`єктів права власності та господарювання, тощо.

Інтереси держави можуть збігатися повністю, частково або не збігатися зовсім з інтересами державних органів, державних підприємств і організацій чи з інтересами господарських товариств з часткою державної власності у статутному фонді. Проте держава може вбачати свої інтереси не тільки в їх діяльності, але й діяльності приватних підприємств, товариств.

З урахуванням того, що «інтереси держави» є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 Конституції України земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, що знаходяться на території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключно (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу.

Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та місцевого самоврядування, в межах, визначених Конституцією України.

Згідно ст. 1 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» територіальна громада - жителі, об`єднані постійним проживанням у межах села, селища, міста, що є самостійними адміністративно-територіальними одиницями, або добровільне об`єднання жителів кількох сіл, що мають єдиний адміністративний центр.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 вказаного Закону однією з форм місцевого самоврядування є представництво спільних інтересів територіальних громад, сіл, селищ, міст через міські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи.

Як визначено ст. 10 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» селищні ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.

Відповідно до п. Б п.п. 1 ч. 1 ст. 33 зазначеного Закону до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належить, зокрема, здійснення контролю за додержанням земельного та природоохоронного законодавства, використанням і охоронною земель.

На підставі ч. ч. 1 - 3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь - які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

На підставі ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Під час судового розгляду даної справи позивачем були надані належні, допустимі, достовірні та достатні докази на підтвердження своїх позовних вимог, на підставі яких судом встановлені обставини та факти, що обґрунтовують вказані вимоги.

Відповідачем, всупереч вимог ст. ст. 12, 13, 81 ЦПК України, належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів наявності підстав для відмови в задоволенні позовних вимог позивача не надано і в матеріалах справи не міститься. Доводи позивача, викладені в позові, відповідачем і матеріалами справи не спростовуються.

За таких обставин справи, всебічно та повно з`ясувавши обставини, на які посилався позивач як на підставу своїх вимог, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів окремо кожного, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про задоволення позову.

У відповідності до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, в зв`язку з чим суд стягує з відповідача судовий збір в сумі 2270,00 гривень на користь позивача.

Керуючись ст.ст. 2, 4-5, 10-13, 81, 133, 141, 258-259, 263-265, 268, 274-279, 280-289, 352, 354, п. 15.5 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги Виконуючого обов`язків керівника Центральної окружної прокуратури міста Дніпра Карпенко О. в інтересах держави в особі Новоолександрівської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області до ОСОБА_1 про повернення самовільно зайнятої земельної ділянки задовольнити.

Зобов`язати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 повернути Новоолександрівській сільській раді Дніпровського району, Дніпропетровської області, , з приведенням у придатний для використання стан земельну ділянку площею 32 га, кадастровий номер :01:064:0004, шляхом підписання акту приймання-передачі земельної ділянки.

Стягнути з ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , на користь Дніпропетровської обласної прокуратури сплачений судовий збір у розмірі 2270 грн. 00 коп.

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення може бути переглянуте Дніпропетровським районним судом Дніпропетровської області за письмовою заявою відповідача про перегляд заочного рішення, яка може бути подана до суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення повного заочного рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заяви про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя Озерянська Ж.М.