Баранівський районний суд Житомирської області
Справа № 273/1813/21
Провадження № 2/273/336/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 жовтня 2021 року Баранівський районний суд Житомирської області в складі: головуючого судді - Васильчук О. В. , при секретарі судових засідань Муравській М.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Баранівка за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,-

В С Т А Н О В И В:

Позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому просить: визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , таким, що втратив право користування житловим приміщенням , а саме: будинком, розташованим за адресою АДРЕСА_1 .

На обгрунтування своїх позовних вимог зазначає, що вона 11 червня 2015 року придбала житловий будинок за адресою АДРЕСА_1 , у ОСОБА_3 , та є єдиним його власником. Відповідач по справі ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований у даному будинку з 17.07.2007 року, але фактично з червня місяця 2015 року за вказаною адресою не проживає. ОСОБА_2 являється сином продавця будинку ОСОБА_3 .

Відповідач не проживає в даному будинку, не сплачує комунальні платежі, в утриманні житла участі не бере, особистих речей в будинку не має і взагалі будинком він не цікавиться. З 11 червня 2017 року, тобто з дати укладення договору купівлі-продажу будинку, відповідач у будинку не з`являвся. Зі слів місцевих жителів сім`я ОСОБА_4 , у тому числі і відповідач, біля десяти років тому переїхали на постійне місце проживання до Російської Федерації, і з того часу в селищі не з`являлись.

Ухвалою судді від 05.08.2021 року відкрито спрощене позовне провадження по справі та надано відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву, справу призначено до розгляду по суті з повідомленням сторін, роз`яснено відповідачу наслідки неподання відзиву на позов у встановлений судом строк (а.с. 22 ).

Позивач ОСОБА_1 , в судовому засіданні позов підтримала та просила його задовольнити з підстав зазначених у позові.

Відповідач ОСОБА_2 , будучи належним чином повідомлений відповідно до вимог п.2 ч.7 ст.128 ЦПК України в судове засідання не з`явився, причину неявки суду не повідомив.

Вислухавши пояснення позивача, допитавши свідків ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , дослідивши письмові докази, що містяться в матеріалах справи, надавши об`єктивну та неупереджену оцінку як кожному доказу окремо, так і сукупності доказів у їхньому взаємозв`язку, суд приходить до наступного висновку .

Судом встановлено, що ОСОБА_1 на праві власності належить житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , відповідно до копії договору купівлі-продажу житлового будинку від 11 червня 2015 року, зареєстрованого в реєстрі за № 1205, та копії витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 11.06.2015 року № 38907472 (а.с. 10, 11 ).

Згідно копії рішення другої сесії Полянківської селищної ради від 04.12.2015 року № 14 АДРЕСА_2 була перейменована на вулицю Шкільну ( а.с. 13-15).

Згідно копії витягу № 823 , виданного провідним спеціалістом сектору реєстрації місця проживання від 16.07.2021 року, за адресою АДРЕСА_1 , зареєстровані ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 17.07.2007 року, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з 28.08.2017 року ( а.с. 16).

Свідки ОСОБА_5 , та ОСОБА_6 , підтвердили, що відповідач по справі ОСОБА_2 являється сином продавця будинку ОСОБА_3 ., тому останній його прописав у будинку. Відповідача ОСОБА_2 майже 20 років не проживає в АДРЕСА_1 , оскільки переїхав на постійне проживання до Російської Федерації.

Отже, належними та допустимими доказами підтверджено, що відповідач без поважної причини за адресою реєстрації місця проживання відсутній понад шість років.

Відповідно до ст.55 Конституції України, права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого майнового права та інтересу (ст. 16 ЦК України).

Ст.ст. 317, 319 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Цими правами власник розпоряджається на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

Згідно з ч. ч.1,2 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

За приписами ст.391 ЦК України, власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування й розпорядження своїм майном.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі, зокрема, судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення.

Згідно зі статтею 25 Загальної декларації прав людини, кожна людина має право на такий життєвий рівень, включаючи їжу, одяг, житло, медичний догляд і необхідне соціальне обслуговування, що є необхідним для підтримки здоров`я й добробуту її самої та її родини.

Невід`ємне право кожної людини на житло закріплено і в інших міжнародно-правових документах про права людини, у тому числі в Міжнародному пакті про економічні, соціальні й культурні права від 16 грудня 1966 року (стаття 10).

Статтею 47 Конституції України встановлено, що кожен має право на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону та за рішенням суду.

Аналізуючи норми права щодо співвідношення права володіння та права користування житлом встановлено, що правом користування житлом, яке знаходиться у власності особи, мають члени сім`ї власника нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням, а також інші особи, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство.

Право членів сім`ї власника будинку користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сім`ї якого вони є, а із припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сім`ї.

Власником житла, а саме житлового будинку АДРЕСА_3 , до 11.06.2015 року був ОСОБА_3 , право власності якого на вищевказаний житловий будинок припинено на підставі договору купівлі-продажу від 11.06.2015 року. Право власності на даний житловий будинок набула позивачка ОСОБА_1 . Відповідач ОСОБА_2 був сином колишнього власника будинку ОСОБА_3 , а тому із припиненням права власноті його батька на житловий будинок, він, як член сім`ї, втратив право користування вищевказаним житлом.

Дані обставини підтверджені матеріалами справи та показами свідків в судовому засіданні.

Виходячи з норм, закріплених в ч.ч.1,3 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч.2 ст.78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Ч.2 ст. 80 ЦПК України встановлено, що питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

З огляду на зазначене вище, суд задовольняє позовні вимоги про визнання ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням.

Враховуючи те, що позивач є переселенкою з тимчасово окупованої території України, судовий збір залишити за рахунок держави.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст.47, 55 Конституції України, ст. 1 першого протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. 25 Загальної декларації прав людини, ст.ст. 16, 317. 319, 321, 391, 405 ЦК України, ст. 7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання», ст.ст.4, 12, 13,16, 78, 80, 81, 141, 178, 258, 259, 263-265, 273 ЦПК України,

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, - задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , таким, що втратив право користування житловим приміщенням , а саме: будинком АДРЕСА_1 .

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Житомирського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення (складення) через Баранівський районний суд Житомирської області.

Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення (складення), має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: О. В. Васильчук