ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 листопада 2021 року м. Чернівці

справа № 722/1829/19

провадження №22-ц/822/948/21

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого Височанської Н. К.

суддів: Лисака І.Н., Литвинюк І.М.

секретар Тодоряк Г.Д.

за участю: представника позивача Биндю В.І., ОСОБА_1 , представника виконавчого комітету Сокирянської міської ради Дністровського району Чернівецької області Сираєвої Н.С., представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Радогост» до виконавчого комітету Сокирянської міської ради Дністровського району Чернівецької області, ОСОБА_2 , комунального підприємства «Сокирянське районне бюро технічної інвентаризації», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору державний реєстратор відділу з питань надання адміністративних послуг та державної реєстрації Сокирянської районної державної адміністрації Чернівецької області, про визнання незаконним та скасування рішення міської ради, визнання незаконними дій щодо виключення відомостей з технічного паспорта, скасування свідоцтв про право власності на нерухоме майно та державної реєстрації права власності на нерухоме майно, за апеляційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю «Радогост» на рішення Сокирянського районного суду Чернівецької області від 30 червня 2021 року, ухвалене під головуванням судді Унгуряна С.В.,

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог

Товариство з обмеженою відповідальністю «Радогост» (далі ТзОВ «Радогост») звернулося до суду з позовом до виконавчого комітету Сокирянської міської ради Дністровського району Чернівецької області, ОСОБА_2 , комунального підприємства «Сокирянське районне бюро технічної інвентаризації» про визнання незаконним та скасування рішення міської ради, визнання незаконними дій щодо виключення відомостей з технічного паспорта, скасування свідоцтв про право власності на нерухоме майно та державної реєстрації права власності на нерухоме майно.

Позовна заява обґрунтована тим, що на підставі договору купівлі-продажу державного майна від 11 січня 1996 року, укладеного між представництвом Фонду державного майна України у Сокирянському районі Чернівецької області та товариством покупців жителів м. Сокиряни Чернівецької області, правонаступником якого є ТОВ «Радогост», товариство придбало цілісний майновий комплекс Сокирянський колгоспний ринок, який знаходиться по АДРЕСА_1 .

Вказане майно було передано товариству покупців за актом приймання-передачі від 29 березня 1996 року. При цьому товариству було передано інвентарну справу цілісного майнового комплексу Сокирянський колгоспний ринок, яка була виготовлена Сокирянським районним бюро технічної інвентаризації 14 грудня 1994 року.

У листопаді 2016 року при виготовлені Сокирянським РБТІ технічного паспорта на будівлі і споруди ринку товариство дізналося, що приміщення 1-5 площею 21,7 кв.м. та приміщення 1-12 площею 22,10 кв.м., які зазначені в інвентарній справі 1994 року під літ. „Б, виключені з числа приміщень цілісного майнового комплексу на підставі рішення виконкому Сокирянської міської ради від 24.01.2007 року № 27 про підтвердження права власності ОСОБА_2 на ці приміщення, присвоєння їм літ. «А»„ та нової поштової адреси.

Тобто, на підставі рішення Сокирянської міської ради від 24 січня 2007 року ОСОБА_2 зареєстрував право власності на спірні приміщення в той час, коли товариство не здійснювало будь-якого відчуження належного йому майна.

Вважаючи, що виконком Сокирянської міської ради прийняв незаконне рішення, яким незаконно позбавив товариство майна, належного йому на підставі правовстановлюючих документів, позивач просив:

визнати незаконним та скасувати п.1.2 та п.2.2 рішення виконкому Сокирянської міської ради від 24.01.2007 року №27 «Про підтвердження права власності на нежитлові будівлі Сокирянській РССТ та гр. ОСОБА_2 »;

визнати незаконними дії КП «Сокирянське РБТІ» щодо виключення з технічного паспорта на будинок АДРЕСА_2 ТзОВ «Радогост» приміщення 1-5 площею 21,7 кв.м. та приміщення1-12 площею 22,10 кв.м.;

скасувати свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 19.03.2007 року серії НОМЕР_1 ;

скасувати свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 19.03.2007 року серії НОМЕР_2 та державну реєстрацію права власності на приміщення за адресою АДРЕСА_3 та 15-Б під літ.А за ОСОБА_2 .

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Сокирянського районного суду Чернівецької області від 30 червня 2021 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що ТзОВ «Радогост» не є власником спірних приміщень та ніколи права власності на них і не набував, відповідно рішення виконкому Сокирянської міської ради від 24 січня 2007 року №27 «Про підтвердження права власності на нежитлові будівлі Сокирянській РССТ та ОСОБА_2 » жодним чином не могло та не може порушити права або інтереси позивача.

Інші вимоги позивача є похідними від заявленої вимоги про скасування рішення виконавчого комітету Сокирянської міської ради від 24 січня 2007 року №27, тому також не підлягають задоволенню.

Короткий зміст та узагальнені доводи апеляційної скарги та позиції інших учасників

На дане рішення ТзОВ «Радогост» подало апеляційну скаргу, в якій просить рішення Сокирянського районного суду Чернівецької області від 30 червня 2021 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Вказує на те, що суд першої інстанції під час ухвалення рішення обмежився тільки посиланням на рішення Сокирянського районного суду від 01 серпня 2017 року у справі №2/722/224/17, постанову Чернівецького апеляційного суду від 22 квітня 2019 року в справі 722/476/18, постанову Верховного Суду від 26 вересня 2019 року, як на такі, що мають преюдиційне значення в цій справі.

Проте, у вказаних справах не оспорювалось рішення Сокирянської міської ради від 24 січня 2007 року, не були предметом дії КП «Сокирянського БТІ» та державного реєстратора щодо правомірності реєстрації права власності за ОСОБА_2 без витребування майна у добросовісного набувача.

Судом першої інстанції не враховано, що позивачем не оспорюється договір-купівлі-продажу, а спорюється спосіб та підстави вилучення майна у добросовісного набувача в обхід норм діючого законодавства, зокрема ст..143 ЦК (1963) шляхом прийняття рішення виконкому Сокирянської міської ради від 24 січня 2007 року.

Вказує на те, що до 2007 року приміщення 1-5 площею 21,7 кв.м. та 1-12 площею 22,10 кв.м., зазначені в технічних паспортах ОСОБА_2 , як нежитлова будівля площею 22 кв.м. по АДРЕСА_4 , як окремий об`єкти не існували.

Зазначає, що виконавчий комітет Сокирянської міської ради приймаючи рішення від 24 січня 2007 року проігнорував те, що на момент прийняття рішення Сокирянська міська рада вже не являлася власником цілісного майнового комплексу Сокирянський колгоспний ринок. Отже, приймаючи рішення від 24 січня 2007 року, виконавчий комітет Сокирянської міської ради вийшов за межі своїх повноважень щодо підтвердження права власності на спірне майно.

Також посилається на порушення судом статті 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо мирного володіння майном.

У відзиві на апеляційну скаргу Сокирянська міська рада просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Позиція апеляційного суду

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Судом встановлено, що рішенням виконавчого комітету Сокирянської міської ради народних депутатів від 25 листопада 1992 року №202 надано дозвіл ОСОБА_2 на приватизацію приміщення художньої майстерні, площею 24 кв.м.

27 листопада 1992 року між виконавчим комітетом Сокирянської міської ради народних депутатів та ОСОБА_2 було укладено договір купівлі-продажу державного майна, а саме цілісного майнового комплексу приміщення художньої майстерні, яке знаходиться на території колгоспного ринку на земельній ділянці площею 50 кв.м., вартістю 56303 карбованці (т.1 а.с.135-138).

03 грудня 1992 року відповідно до акту передачі проданого майна приміщення художньої майстерні, площею 24 кв.м. та приміщення бувшої майстерні по ремонту холодильників площею 24 кв.м. було передано ОСОБА_2 (т.1 а.с.139).

Рішенням виконавчого комітету Сокирянської міської ради №27 від 24 січня 2007 року ОСОБА_2 було підтверджено право власності на нежитлові будівлі (літ. «А») згідно інвентарної справи, що знаходяться в АДРЕСА_4 та АДРЕСА_5 . Цим же рішенням вирішено Сокирянській філії ЧКОБТІ оформити свідоцтво про право власності на нежитлові будівлі (літ. «А»), що знаходяться в АДРЕСА_4 та АДРЕСА_5 згідно з інвентарною справою загальною площею 21,8 кв.м. та 22,0 кв.м. на ім`я ОСОБА_2 , взамін договору купівлі-продажу державного майна від 27.11.1992р. (т.1 а.с.154).

19 березня 2007 року ОСОБА_2 зареєстрував своє право власності на вказане вище нерухоме майно, що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 19 березня 2007 року №13930837.

Згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 19 березня 2007 року ОСОБА_2 належить нежитлова будівля, яка знаходиться по АДРЕСА_4 .

Згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 19 березня 2007 року ОСОБА_2 належить нежитлова будівля, яка знаходиться по АДРЕСА_4 .

Згідно договору купівлі-продажу державного майна Сокирянського колгоспного ринку від 11 січня 1996 року, укладеного між представництвом Фонду державного майна України у Сокирянському районі Чернівецької області в особі начальника представництва Горна С.Е. та Товариством покупців громадян України жителів міста Сокиряни останнє придбало державне майно цілісного майнового комплексу Сокирянський колгоспний ринок (т.1 а.с.4-12).

Згідно п.1.2. вказаного договору, право власності на майно переходить до покупця з моменту підписання акта прийому-передачі.

29 березня 1996 року за актом приймання-передачі, підписаного сторонами договору купівлі-продажу від 11 січня 1996 року, майно цілісного майнового комплексу - Сокирянського колгоспного ринку, в тому числі 31 будівлю і споруду, було передано товариству покупців (т.1 а.с.13).

10 квітня 1996 року жителями міста Сокиряни зареєстровано юридичну особу товариство з обмеженою відповідальністю «Радогост», що підтверджується установчим договором від 01.02.1996 року та статутом товариства від 10 квітня 1996 року №117.

У листопаді 2016 року комунальне підприємство «Сокирянське районне бюро технічної інвентаризації» на замовлення ТзОВ «Радогост» виготовило технічний паспорт на будівлі і споруди ринку, згідно з яким приміщення 1-5 площею 21,7 кв.м. та приміщення 1-12 площею 22,10 кв.м., зазначені в інвентарній справі 1994 року під літ. «Б», виключені з числа приміщень.

Мотиви, з яких виходив апеляційний суд та застосовані норми права

Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним.

Згідно з частиною першою статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна (стаття 317 ЦК України).

Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (частина перша статті 321 ЦК України).

Згідно з частиною другою статті 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи місцевого самоврядування зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 статті 21 ЦК України встановлено, що суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Відповідно до статті 13 Закону України «Про власність», який втратив чинність у зв`язку з прийняттям ЦК України 2004 року, об`єктами права приватної власності є жилі будинки, квартири, предмети особистого користування, дачі, садові будинки, предмети домашнього господарства, продуктивна і робоча худоба, земельні ділянки, насадження на земельній ділянці, засоби виробництва, вироблена продукція, транспортні засоби, грошові кошти, акції, інші цінні папери, а також інше майно споживчого і

виробничого призначення.

Громадянин набуває право власності на доходи від участі в

суспільному виробництві, індивідуальної праці, підприємницької

діяльності, вкладення коштів у кредитні установи, акціонерні

товариства, а також на майно, одержане внаслідок успадкування або

укладення інших угод, не заборонених законом (частина друга статті 12 цього Закону)

За положеннями статті 128 Цивільного кодексу Української РСР право власності (право оперативного управління) у набувача

майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не

передбачено законом або договором. Передачею визнається вручення речей набувачеві.

Таке правове регулювання правовідносин з права власності на майно застосовується до прав, які виникли, або могли виникнути до січня 2004 року.

Стаття 181 ЦК України визначає поняття нерухомої та рухомої речі. Зокрема, до рухомих речей відносяться речі, які можна вільно переміщувати у просторі; до нерухомих належать земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення.

Право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення, на відміну від рухомих речей, підлягають державній реєстрації (частина перша статті 182 ЦК України).

Отже, вирішуючи спори, що випливають з правовідносин, які виникли до набрання чинності ЦК України та тривають до цього часу, суди, вирішуючи питання про набуття права власності на майно, відповідно до положень статті 5 цього Кодексу повинні виходити з положень законодавства, яке діяло на час виникнення правовідносин, повинні встановити час та підстави виникнення права власності, з`ясувати чи відноситься майно до нерухомих речей та чи підлягає воно реєстрації відповідно до законодавства, яке діяло на той час та на момент виникнення спору.

При цьому, встановлюючи правовий статус майна, суди насамперед повинні встановити відповідно до статей 181, 188 ЦК України вид цього майна (нерухоме майно, рухоме майно, зокрема гараж, будівельні матеріали, складна річ тощо).

Відповідно до п.10 ст.30 Закону України «Про місцеве самоврядування» (у редакції станом на 01 січня 2007 року) до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських ради належать облік та реєстрація відповідно до закону об`єктів нерухомого майна незалежно від форм власності.

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_2 у грудні 1992 року набув право власності на державне майно на підставі договору купівлі - продажу від 27 листопада 1992 року, який був укладений між виконавчим комітетом Сокирянської міської ради народних депутатів та ОСОБА_2 , а саме приміщення художньої майстерні, площею 24 кв.м. та приміщення бувшої майстерні по ремонту холодильників, яке знаходиться на території колгоспного ринку на земельній ділянці площею 50 кв.м.

03 грудня 1992 року відповідно до акту передачі проданого майна приміщення художньої майстерні, площею 24 кв.м. та приміщення бувшої майстерні по ремонту холодильників площею 24 кв.м. було передано ОСОБА_2 .

Договір купівлі - продажу нерухомого майна від 27 листопада 1992 року, який був укладений між виконавчим комітетом Сокирянської міської ради народних депутатів та ОСОБА_2 не був нотаріально посвідчений, оскільки положеннями Цивільного кодексу Української РСР не було передбачено обов`язкове нотаріальне посвідчення договору купівлі-продажу нежитлових приміщень.

Таким чином, виконавчим комітетом Сокирянської міської ради правомірно підтверджено право власності на нежитлові приміщення ОСОБА_2 , які придбані ним на підставі договору купівлі - продажу від 27 листопада 1992 року, який був укладений між виконавчим комітетом Сокирянської міської ради народних депутатів та ОСОБА_2 .

Також судом встановлено, що згідно договору купівлі-продажу державного майна Сокирянського колгоспного ринку від 11 січня 1996 року, укладеного між представництвом Фонду державного майна України у Сокирянському районі Чернівецької області в особі начальника представництва Горна С.Е. та Товариством покупців громадян України жителів міста Сокиряни останнє придбало державне майно цілісного майнового комплексу Сокирянський колгоспний ринок.

Згідно п.1.2. вказаного договору, право власності на майно переходить до покупця з моменту підписання акта прийому-передачі.

29 березня 1996 року за актом приймання-передачі, підписаного сторонами договору купівлі-продажу від 11 січня 1996 року, майно цілісного майнового комплексу - Сокирянського колгоспного ринку, в тому числі 31 будівлю і споруду, було передано товариству покупців.

В технічному паспорті, який був оглянутий в судовому засіданні першої та апеляційної інстанції, міститься акт передачі основних ресурсів по Сокирянському колгоспному ринку станом на 9 квітня 1996 року, з якого вбачається, що товариству покупців м.Сокиряни було передано: холодильний шкаф, холодильна камера, холодильна камера, склад угля каменний, ларьок, ларьок, ларьок, ларьок, ларьок, ларьок, автомагазин, приміщення «Рекорд», шашлична із складом, склад шашличної, ларьок кроліковод, контора кроліковод, магазин, майстерня по ремонту взуття, контора ринку, склад під арбузи, павільон П-19, павільон П-74, м`ясоконтрольна, молочна і весова, комісійний КЗП, продмач Сокирянський, склад ринка, ларьок, парихмахерська, магазин, приміщення «Чекон», пустий склад, склад КЗП, бряхарня, пусте приміщення, забор кам`яний, комплект столів кам`яних, столи кам`яні з піднавісом, залізні ворота, столи під цвітним шифером.

Отже, з наведеного акту не вбачається, що позивач придбавав спірні приміщення художньої майстерні та приміщення бувшої майстерні по ремонту холодильників.

Колегія суддів також звертає увагу, що договір купівлі-продажу спірних приміщень з ОСОБА_2 був укладений 27 листопада 1992 року, а товариство покупців громадян України жителів міста Сокиряни придбало державне майно цілісного майнового комплексу Сокирянський колгоспний ринок, що перераховано в акті прийомі-передачі, 11 січня 1996 року, тобто набагато пізніше від відповідача.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що ТОВ «Радогост» не є власником спірних приміщень та ніколи права власності на них і не набував.

Крім того, відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Преюдиційне значення у справі надається обставинам, встановленим судовими рішеннями, а не правовій оцінці таких обставин, здійсненій іншим судом. Преюдиційне значення мають лише рішення зі справи, в якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Преюдицію утворюють виключно ті обставини, які безпосередньо досліджувались і встановлювались судом, що знайшло своє відображення у мотивувальній частині судового рішення. Преюдиційні факти відрізняються від оцінки іншим судом обставин справи.

Така правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2018 року у справі № 917/1345/17 (провадження № 12-144гс18).

Преюдиційність ґрунтується на правовій властивості законної сили судового рішення і визначається його суб`єктивними і об`єктивними межами, за якими сторони та інші особи, які брали участь у справі, а також їх правонаступники не можуть знову оспорювати в іншому процесі встановлені судовим рішенням у такій справі правовідносини.

Суб`єктивними межами є те, що у двох справах беруть участь одні й ті самі особи чи їх правонаступники, чи хоча б одна особа, щодо якої встановлено ці обставини. Об`єктивні межі стосуються обставин, встановлених рішенням суду.

Преюдиційні обставини не потребують доказування, якщо одночасно виконуються такі умови: обставина встановлена судовим рішення; судове рішення набрало законної сили; у справі беруть участь ті самі особи, які брали участь у попередній справі, чи хоча б одна особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Не потребують доказування обставини, встановлені рішенням суду, тобто ті обставини, щодо яких мав місце спір і які були предметом судового розгляду. Не має преюдиційного значення оцінка судом конкретних обставин справи, які сторонами не оспорювалися, мотиви судового рішення, правова кваліфікація спірних відносин. Преюдиційне значення можуть мати ті факти, щодо наявності або відсутності яких виник спір, і які, зокрема зазначені в резолютивній частині рішення.

Преюдиційні обставини є обов`язковими для суду, який розглядає справу.

Такі висновки викладені у постанові Верховного Суду від 16 грудня 2020 року у справі № 278/1683/17-ц (провадження № 61-13644св20).

При ухваленні рішення, судом першої інстанції враховано, що ТОВ «Радогост» вже зверталось до суду з позовом до ОСОБА_2 , треті особи: Сокирянська міська рада Сокирянського району Чернівецької області та комунальне підприємство «Сокирянське районне бюро технічної інвентаризації», про витребування у відповідача спірних нежитлових приміщень 1-5 та 1-12 літ. «Б (справа № 722/499/17).

Рішенням Сокирянського районного суду Чернівецької області від 01 серпня 2017 року у задоволенні позову ТОВ «Радогост» відмовлено. Вказане рішення набрало законної сили. Відмовляючи у задоволенні вказаного позову, суд першої інстанції виходив з того, що ТОВ «Радогост» не є власником спірних приміщень 1-5 площею 21,7 кв. м, та 1-12, площею 22,10 кв.м. Під час розгляду справи № 722/499/17 судом встановлено, що 29 грудня 2016 року ТОВ «Радогост» зареєстровало право власності на належні йому приміщення майнового комплексу колгоспного ринку за виключенням спірних приміщень (т.1 а.с.68-69).

Окрім цього, у квітні 2018 року ТОВ «Радогост» також зверталось до суду з позовом до ОСОБА_2 , виконавчого комітету Сокирянської міської ради Чернівецької області про визнання договору купівлі-продажу державного майна та рішення виконавчого комітету недійсними, визнання права власності на нежитлові приміщення та витребування майна із чужого незаконного володіння. Постановою Чернівецького апеляційного суду від 22 квітня 2019 року (т.1 а.с.64-67), яку залишено без змін постановою Верховного Суду від 26 вересня 2019 року (т.1 а.с.70-72), у задоволенні позову ТОВ «Радогост» відмовлено. (справа №722/476/18).

Під час розгляду вказаної справи, апеляційний суд зазначив, що товариство покупців громадян України жителів м. Сокиряни та ТОВ «Радогост» відповідно до правил статті 128 Цивільного кодексу Української РСР не набуло право власності на спірне майно згідно договору купівлі-продажу 11 січня 1996 року, оскільки на час укладення вказаного договору це майно перебувало у власності ОСОБА_2 та не передавалось товариству, як набувачу.

Пред`являючи новий позов, ТОВ «Радогост» змінив предмет, підстави позову та змінилися сторони у справі, проте преюдиційні обставини щодо наявності у ОСОБА_2 права власності на спірні приміщення та відсутність такого права у позивача, вже встановлені.

Є безпідставними посилання заявника на те, що до 2007 року приміщення 1-5 площею 21,7 кв.м. та 1-12 площею 22,10 кв.м., зазначені в технічних паспортах ОСОБА_2 , як нежитлова будівля площею 22 кв.м. по АДРЕСА_4 , як окремий об`єкти не існували.

Вказані обставини були предметом дослідження під час розгляду справи № 722/499/17, та з пояснень свідків судом встановлено, зокрема представника КП «Сокирянське БТІ» Глушко Є.В. та Сокирянського міського голови, який обіймав посаду з 1981 року по 2002 рік, що на момент укладення договору купівлі-продажу інвентаризаційної справи на вказані приміщення не було, їх площу визначили приблизно. Про придбання ОСОБА_2 приміщень, Сокирянському РБТІ відомо не було. У зв`язку з цим, під час виготовлення в 1994 році інвентаризаційної справи на цілісний майновий комплекс колгоспного ринку, придбані ОСОБА_2 приміщення увійшли до його складу.

Отже, суд першої інстанції надаючи оцінку доводам сторін, наданим ними доказам, а також встановленим обставинам та преюдиційним рішенням у інших справах, дійшов обґрунтованого висновку про те, що п.1.2 та п.2.2 рішення виконкому Сокирянської міської ради від 24.01.2007 року №27 «Про підтвердження права власності на нежитлові будівлі Сокирянській РССТ та гр. ОСОБА_2 », права або інтереси товариства порушено не було.

Інші вимоги є похідними від вимоги про визнання незаконним та скасування п.1.2 та п.2.2 рішення виконкому Сокирянської міської ради від 24.01.2007 року №27 «Про підтвердження права власності на нежитлові будівлі Сокирянській РССТ та гр. ОСОБА_2 », тому також судом першої інстанції правомірно відхилені.

Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив це рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Сокирянського районного суду Чернівецької області від 30 червня 2021 року залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 368, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Радогост» залишити без задоволення.

Рішення Сокирянського районного суду Чернівецької області від 30 червня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

На постанову може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений 25 листопада 2021 року.

Головуючий Н.К. Височанська

Судді: І.Н. Лисак

І.М. Литвинюк