Постанова

Іменем України

18 листопада 2021 року

м. Київ

справа № 451/824/19

провадження № 61-11765св21

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

Калараша А. А. (суддя-доповідач), Петрова Є. В., Ткачука О. С.,

учасники справи за первісним позовом:

позивач ?ОСОБА_1 ,

відповідачі ?Дмитрівська сільська рада Радехівського району Львівської області,

розглянувши у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Радехівського районного суду Львівської області від 22 грудня 2020 року у складі судді Семенишин О. З. та постанову Львівського апеляційного суду від 19 травня 2021 року у складі колегії суддів: Шеремети Н. О., Ванівського О. М., Цяцяка Р. П., у справі за позовом ОСОБА_1 до Дмитрівської сільської ради Радехівського району Львівської області про визнання незаконним та скасування рішення,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У червні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Дмитрівської сільської ради Радехівського району Львівської області про визнання незаконним та скасування рішення.

Свої вимоги позивач обґрунтовувала тим, що рішенням виконавчого комітету Дмитрівської сільської ради Радехівського району Львівської області від 09 червня 2009 року № 18 «Про оформлення права власності на церкву будинок АДРЕСА_1 » оформлено право власності на церкву на АДРЕСА_1 за релігійною громадою Української православної церкви Київського патріархату в с. Дмитрів Радехівського району Львівської області. У виконавчого комітету Дмитрівської сільської ради Радехівського району Львівської області не було повноважень на прийняття зазначеного рішення, а тому таке прийнято з порушенням законодавства, оскільки органи державної влади та місцевого самоврядування та їх посадові особи повинні діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Культові будівлі і майно, які становлять державну власність, передаються організаціями, на балансі яких вони знаходяться, у безоплатне користування або повертаються у власність релігійних організацій безоплатно за рішеннями обласних державних адміністрацій, а на час прийняття виконавчим комітетом Дмитрівської сільської ради Радехівського району Львівської області рішення від 09 червня 2009 року № 18 «Про оформлення права власності на церкву будинок АДРЕСА_1 » не було жодного рішення чи розпорядження Львівської обласної державної адміністрації стосовно передачі безоплатно у власність релігійній громаді Української православної церкви Київського патріархату в с. Дмитрів Радехівського району Львівської області будівлі церкви на АДРЕСА_1 , яка із часу своєї побудови належала Українській греко-католицькій церкві. Рішення щодо відчуження та приватизації майна, яке перебуває у комунальній власності, приймаються виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради і не належить до компетенції її виконавчого комітету, до відання якого належить лише підготовка та внесення на розгляд відповідної ради пропозицій щодо порядку та умов відчуження комунального майна.

Із урахуванням зазначених обставин, позивач просила визнати незаконним та скасувати рішення виконавчого комітету Дмитрівської сільської ради Радехівського району Львівської області від 09 червня 2009 року № 18 «Про оформлення права власності на церкву будинок АДРЕСА_1 » (а. с. 8, т. 1).

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Радехівського районного суду Львівської області від 22 грудня 2020 року відмовлено ОСОБА_1 у задоволенні позову.

Постановою Львівського апеляційного суду від 19 травня 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення. Рішення Радехівського районного суду Львівської області від 22 грудня 2020 року залишено без змін.

Відмовляючи у задоволенні позову, суди першої та апеляційної інстанцій виходили із того, що оскаржуваним рішенням про передачу у власність релігійній громаді Української православної церкви Київського патріархату у с. Дмитрів Радехівського району Львівської області культової будівлі - церкви права та законні інтереси ОСОБА_1 не порушено.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У липні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до Верховного Суду із касаційною скаргою на рішення Радехівського районного суду Львівської області від 22 грудня 2020 року та постанову Львівського апеляційного суду від 19 травня 2021 року, у якій просить суд скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди не врахували рішення Радехівського районного суду Львівської області від 01 квітня 2019 року у справі № 451/1276/18, у якому встановлені обставини, які в силу частини четвертої статті 82 ЦПК України є преюдиційними для цієї справи. Суд апеляційної інстанції помилково відмовив позивачу у долученні додаткових доказів, які підтверджують її членство у релігійній громаді Української греко-католицької церкви в с. Дмитрів Радехівського району Львівської області. Суд апеляційної інстанції безпідставно відмовив у задоволенні заяви про відвід колегії суддів. Судами порушено передбачене статтею 55 Конституції України право позивача на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 29 липня 2021 року відкрито касаційне провадження та витребувано матеріали справи з суду першої інстанції.

У серпні 2021 року справу № 451/824/19 передано до Верховного Суду.

Межі та підстави касаційного перегляду

Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України).

В ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються підстава (підстави) відкриття касаційного провадження (частина восьма статті 394 ЦПК України).

Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої статті 389 ЦПК України, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах (пункт 3 частини другої статті 389 ЦПК України.

В ухвалі Верховного Суду від 29 липня 2021 року про відкриття касаційного провадження вказано, що касаційна скарга подана з дотриманням вимог статті 392 ЦПК України, зокрема, касаційна скарга містить підстави касаційного оскарження, передбачені пунктом 3 частини другої статті 389 ЦПК України.

Доводи інших учасників справи

Відзиву на касаційну скаргу від інших учасників справи не надходило.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Рішенням виконавчого комітету Дмитрівської сільської ради Радехівського району Львівської області від 09 червня 2009 року № 18 «Про оформлення права власності на церкву будинок АДРЕСА_1 » оформлено право власності на церкву на АДРЕСА_1 за релігійною громадою Української православної церкви Київського патріархату в с. Дмитрів Радехівського району Львівської області (а. с. 11, т. 1).

Архівною довідкою від 27 травня 2013 року № М-84, виданою Центральним державним історичним архівом України, м. Львів підтверджується, що у селі Дмитрів Радехівського повіту Львівського воєводства станом на 1931-1932 роки була греко-католицька церква Воздвиження Чесного Хреста. Будівля церкви мурована, зведена у 1877 році. У власності церкви була земля (поле - 21 гектар 54 арів 61 метр квадратний, сіножаті - 13 гектарів 21 арів 15 метрів квадратних, пасовиська - 21 гектар 9 арів 61 метр квадратний, необроблена земля - 6 гектарів 47 арів 52 метри квадратних, город - 59 арів 89 метрів квадратних), дровітня і мурований будинок (а. с. 13, т. 1).

ОСОБА_1 зареєстрована та проживає у квартирі АДРЕСА_2 , що підтверджуєтся довідкою про склад сім`ї від 10 листопада 2015 року № 596, виданою ЛКП «Дім»(а. с. 19, т. 1).

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Відповідно до статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Перевіривши доводи касаційної скарги у межах та з підстав касаційного перегляду, вивчивши аргументи, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з огляду на наступне.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Статтею 2 ЦПК України встановлено, що завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частиною першою статті 4 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (частина перша статті 5 ЦПК України).

Правом на звернення до суду за захистом наділена особа у разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Вирішуючи переданий на розгляд спір по суті, суд повинен встановити наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист якого подано позов, тобто встановити чи є особа, за позовом якої (або в інтересах якої) порушено провадження у справі належним позивачем. При цьому обов`язком позивача є доведення/підтвердження в установленому законом порядку наявності факту порушення та/або оспорювання його прав та інтересів.

Відсутність порушеного права й інтересу встановлюється при розгляді справи по суті та є самостійною підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові.

Згідно з частинами першою та другою статті 8 Закону України «Про свободу совісті та релігійні організації» релігійна громада є місцевою релігійною організацією віруючих громадян одного й того ж культу, віросповідання, напряму, течії або толку, які добровільно об`єдналися з метою спільного задоволення релігійних потреб. Держава визнає право релігійної громади на її підлеглість у канонічних і організаційних питаннях будь-яким діючим в Україні та за її межами релігійним центрам (управлінням) і вільну зміну цієї підлеглості.

Відповідно до частин першої, другої статті 17 Закону України «Про свободу совісті та релігійні організації» релігійні організації мають право використовувати для своїх потреб будівлі і майно, що надаються їм на договірних засадах державними, громадськими організаціями або громадянами. Культові будівлі і майно, які становлять державну власність, передаються організаціями, на балансі яких вони знаходяться, у безоплатне користування або повертаються у власність релігійних організацій безоплатно за рішеннями обласних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій, а в Республіці Крим - Уряду Республіки Крим.

Звертаючись до суду із цим позовом, ОСОБА_1 посилалася на те, що оскаржуваним рішенням виконавчого комітету Дмитрівської сільської ради Радехівського району Львівської області від 09 червня 2009 року № 18 «Про оформлення права власності на церкву будинок АДРЕСА_1 » порушено її права та законні інтереси як члена релігійної громади Української греко-католицької церкви у с. Дмитрів на користування культовою спорудою.

Згідно з положеннями Закону України «Про свободу совісті та релігійні організації» передача культових споруд та майна у користування та власність здійснюється лише релігійним організаціям (громадам), відповідно, оскаржуване позивачем рішення про передачу у власність релігійній громаді Української православної церкви Київського патріархату у с. Дмитрів Радехівського району Львівської області культової будівлі - церкви може стосуватися прав лише релігійної громади в цілому, тобто прав релігійної організації як юридичної особи, однак позивач звернувся до суду з цим позовом як фізична особа.

Судами встановлено, що релігійна громада Української греко-католицької церкви у с. Дмитрів Радехівського району Львівської області не уповноважувала позивача на представлення інтересів релігійної громади.

Враховуючи те, що ОСОБА_1 звернулася до суду за захистом своїх особистих прав та інтересів як фізична особа, а не як представник в інтересах релігійної громади Української греко-католицької церкви в с. Дмитрів Радехівського району Львівської області, суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову та скасування оскаржуваного рішення про передачу у власність релігійній громаді Української православної церкви Київського патріархату у с. Дмитрів Радехівського району Львівської області культової будівлі - церкви, оскільки права та законні інтереси ОСОБА_1 оскаржуваним рішенням не порушуються.

Аналогічний правовий висновок зроблено Верховним Судом у постанові від 24 грудня 2020 року у справі № 451/482/17-ц.

Однакове застосування закону забезпечує загальнообов`язковість закону, рівність перед законом та правову визначеність у державі, яка керується верховенством права. Єдина практика застосування законів поліпшує громадське сприйняття справедливості та правосуддя, а також довіру до відправлення правосуддя.

Верховний Суд відхиляє доводи касаційної скарги про те, що суди не врахували рішення Радехівського районного суду Львівської області від 01 квітня 2019 року у справі № 451/1276/18, у якому встановлені обставини, які в силу частини четвертої статті 82 ЦПК України є преюдиційними для цієї справи, оскільки ОСОБА_1 не була учасником справи № 451/1276/18, а тому встановлені у ній обставини не є преюдиційними для цієї справи.

Доводи касаційної скарги про те, що суд апеляційної інстанції помилково відмовив позивачу у долученні додаткових доказів, які підтверджують її членство у релігійній громаді Української греко-католицької церкви в с. Дмитрів Радехівського району Львівської області, є необґрунтованими, оскільки позивачем у порушення вимог частини третьої статті 367 ЦПК України не доведено неможливість їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від неї.

Верховний Суд відхиляє доводи касаційної скарги про те, що суд апеляційної інстанції безпідставно відмовив у задоволенні заяви про відвід колегії суддів з огляду на таке.

Заяву про відвід позивач мотивувала тим, що колегією суддів у інших справах ухвалювалися, на її думку, незаконні та необґрунтовані рішення, які стосувалися її особистих законних прав та інтересів. Рішення у цій справі буде прийнято під впливом вже ухвалених колегією суддів судових рішень. Наведене викликає у неї недовіру до колегії суддів, які, на її думку, є упередженими та необ`єктивними.

Згідно із частиною четвертою статті 36 ЦПК України визначено, що незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу.

Відмовляючи у задоволенні заяви про відвід колегії суддів, суд апеляційної інстанції обґрунтовано виходив із відсутності правових підстав для відводу колегії судді, оскільки незгода позивача із ухваленими раніше судовими рішеннями у інших справа не може бути підставою для відводу, а тому наведені позивачем обставини, не свідчать про необ`єктивність та упередженість колегії суддів.

Доводи касаційної скарги про те, що судами порушено передбачене статтею 55 Конституції України право позивача на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб, є необґрунтованими, оскільки гарантоване статтею 55 Конституції України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб порушення, про яке стверджує позивач, було обґрунтованим. Таке порушення прав має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення. Враховуючи те, що оскаржуваним рішенням виконавчого комітету Дмитрівської сільської ради Радехівського району Львівської області від 09 червня 2009 року № 18 «Про оформлення права власності на церкву будинок АДРЕСА_1 » не порушено прав ОСОБА_1 , тому таке рішення не породжує в останньої права на звернення із цим позовом.

Доводи касаційної скарги щодо незаконності рішення виконавчого комітету Дмитрівської сільської ради Радехівського району Львівської області від 09 червня 2009 року № 18 «Про оформлення права власності на церкву будинок АДРЕСА_1 », не беруться до уваги з огляду на висновок суду про відмову у задоволенні позову у зв`язку із відсутність порушеного права та інтересу позивача, що є самостійною підставою для прийняття судом рішення про відмову в задоволенні позову.

Таким чином, доводи, наведені в обґрунтування касаційної скарги, не спростовують висновків судів попередніх інстанцій та зводяться до неправильного тлумачення заявником норм матеріального права

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Згідно з частиною третьою статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення - без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Оскільки касаційну скаргу залишено без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Радехівського районного суду Львівської області від 22 грудня 2020 року та постанову Львівського апеляційного суду від 19 травня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: А. А. Калараш

Є. В. Петров

О. С. Ткачук