Ухвала

28 січня 2021 року

м. Київ

справа № 369/2437/14-ц

провадження № 61-662ск21

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

Синельникова Є. В. (суддя-доповідач), Хопти С. Ф., Шиповича В. В.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 06 серпня 2020 року та постанову Київського апеляційного суду від 10 грудня 2020 року, винесені за результатами розгляду заяви товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Гефест» про заміну стягувача у справі за позовом публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2020 року товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Гефест» (далі - ТОВ «ФК «Гефест») звернулось до суду із заявою про заміну стягувача у виконавчому провадженні.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області

від 06 серпня 2020 року заяву ТОВ «ФК «Гефест» задоволено. Замінено стягувача публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» (далі -

ПАТ «Дельта Банк») на його правонаступника ТОВ «ФК «Гефест» у справі за позовом ПАТ «Дельта Банк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Постановою Київського апеляційного суду від 10 грудня 2020 року (повний текст складено 14 грудня 2020 року) апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено. Ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 06 серпня 2020 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким заяву ТОВ «ФК «Гефест» задоволено. Замінено стягувача ПАТ «Дельта Банк» на його правонаступника ТОВ «ФК «Гефест» у справі за позовом

ПАТ «Дельта Банк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки.

14 січня 2021 року до Верховного Суду ОСОБА_1 подав касаційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 06 серпня 2020 року і постанову Київського апеляційного суду від 10 грудня 2020 року та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Підставою для скасування оскаржених судових рішень заявник зазначає порушення судом першої інстанції його права на участь у розгляді справи, а також те, що суди попередніх інстанцій не витребували оригінал договору про відступлення права вимоги, а надана ТОВ «ФК «Гефест» копія цього договору викликала у заявника сумніви. ОСОБА_1 посилається на розгляд судами заяви про заміну сторони правонаступником на підставі недопустимих доказів, вказує на неправомірні дії приватного виконавця під час відкриття виконавчого провадження. На думку заявника, у порушення норм процесуального права судами не залучено до участі у справі приватного виконавця.

Перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Згідно частини першої статті 394 Цивільного процесуального кодексу України питання про відкриття касаційного провадження (відмову у відкритті касаційного провадження) вирішується колегією у складі трьох суддів.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 14 травня 2014 року позов ПАТ «Дельта Банк» задоволено. В рахунок погашення заборгованості ОСОБА_1 за договором про надання споживчого кредиту від 17 грудня 2007 року № 0 у розмірі 293 124 доларів США, що згідно офіційного курсу Національного банку України становить 2 342 940,13 грн, звернуто стягнення на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1 , шляхом продажу на прилюдних торгах з початковою ціною предмету іпотеки відповідно до положень Закону України «Про виконавче провадження» та Закону України «Про іпотеку». Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області

від 21 березня 2017 року поновлено ПАТ «Дельта Банк» строк для пред`явлення виконавчого листа до виконання.

14 червня 2019 року між ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «ФК «Гефест» було укладено договір № 1517 купівлі-продажу майнових прав, відповідно до якого ПАТ «Дельта Банк» передав у власність ТОВ «ФК «Гефест» майнові права, які виникли та/або можуть виникнути у майбутньому, зокрема право вимоги до боржників, майнових поручителів та фінансових поручителів, які виникли за укладеними договорами та/або на інших підставах, наведених у додатку № 1 до цього договору.

Додатком № 1 до договору № 1517 купівлі-продажу майнових прав

від 14 червня 2019 року підтверджено передачу права вимоги до ОСОБА_1 , що виникло на підставі договору про надання споживчого кредиту

від 17 грудня 2007 року № 0, а також договору іпотеки

від 17 грудня 2007 року № 72901.

Пунктом 1 частини другої статті 11 Цивільного кодексу України визначено, що підставами виникнення цивільних прав і обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до частини першої статті 512 ЦК Україникредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених статтею 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі статтею 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з вимогами чинного законодавства заміна осіб в окремих зобов`язаннях через волевиявлення сторін (відступлення права вимоги) є різновидом правонаступництва та можливе на будь-якій стадії процесу.

У відповідності до частини першої, другої, п`ятої статті 442 ЦПК Україниу разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження суд замінює таку сторону її правонаступником. Заяву про заміну сторони її правонаступником може подати сторона (заінтересована особа), державний або приватний виконавець. Положення цієї статті застосовуються також у випадку необхідності заміни боржника або стягувача до відкриття виконавчого провадження.

Підставою для заміни сторони виконавчого провадження, тобто процесуального правонаступництва, є наступництво у матеріальних правовідносинах, унаслідок якого відбувається вибуття сторони зі спірних або встановлених судом правовідносин і переходу до іншої особи прав і обов`язків вибулої сторони в цих правовідносинах.

Отже, за змістом статті 512 ЦК України, статті 442 ЦПК України та

статті 15 Закону України «Про виконавче провадження» у разі вибуття кредитора в зобов`язанні він замінюється правонаступником.

Виходячи із цих норм, зокрема, пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України, у разі передання кредитором своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) на стадії виконання судового рішення відбувається вибуття кредитора.

У зв`язку з такою заміною кредитора відбувається вибуття цієї особи з виконавчого провадження, у зв`язку із чим припиняється її статус сторони виконавчого провадження і її заміна належним кредитором проводиться відповідно до частини п`ятої статті 15 Закону України «Про виконавче провадження», статті 442 ЦПК України за заявою заінтересованої сторони зобов`язання, якою є правонаступник, що отримав від попереднього кредитора всі права та обов`язки в зобов`язанні, у тому числі й право бути стороною виконавчого провадження.

Вищевикладене узгоджується з правовим висновком Верховного Суду України, викладеним у постанові від 20 листопада 2013 року № 6-122цс13.

Заміна сторони виконавчого провадження (у виконавчому листі) її правонаступником може відбуватися як при відкритому виконавчому провадженні, так і при відсутності виконавчого провадження, тобто може бути проведена на будь-якій стадії процесу. Без заміни сторони виконавчого провадження (у виконавчому листі) правонаступник позбавлений процесуальної можливості ставити питання про відкриття виконавчого провадження та вчиняти інші дії згідно із Законом України «Про виконавче провадження».

Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником, не припиняє зобов`язальних правовідносин сторін. Зміна кредитора у зобов`язанні шляхом відступлення права вимоги із зазначенням у договорі обсягу зобов`язання, яке передається на стадії виконання судового рішення, не обмежує цивільних прав учасників спірних правовідносин.

Крім того, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду й ефективного захисту прав сторони у справі, що передбачено

статтями 6, 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до статті 129-1 Конституції Українисуд ухвалює рішення іменем України і судове рішення є обов`язковим до виконання.

У пункті 9 статті 129 Конституції Українидо основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Частиною першою статті 18 ЦПКвизначено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Вибуття первісного кредитора і заміна його новим не скасовує обов`язковості виконання рішення суду, при цьому реалізувати право на примусове стягнення присуджених судом сум можливо лише шляхом заміни сторони стягувача у виконавчому провадженні, оскільки новий кредитор, без вирішення питання про заміну сторони у зобов`язанні, не має права звернутись до органу державної виконавчої служби із заявою про примусове виконання рішення суду.

Схожі за змістом висновки викладено у постановах Верховного Суду

від 05 грудня 2018 року у справі № 643/4902/14-ц (провадження

№ 61-26197св18), від 31 жовтня 2018 року у справі № 201/8548/16-ц (провадження № 61-16059св18), від 15 серпня 2018 року у справі

№ 190/2119/14-ц (провадження № 61-20171св18), від 06 серпня 2020 року у справі № 2029/2-2180/11 (провадження № 61-4475св20).

Задовольняючи заяву ТОВ «ФК «Гефест», суд апеляційної інстанції обґрунтовано виходив із того, що до заявника перейшло право вимоги, якевиникло з договору про надання споживчого кредиту від 17 грудня

2007 року № 0, а також з договору іпотеки від 17 грудня

2007 року № 72901відносно боржника ОСОБА_1 , у зв`язку з чим заявник набув статусу нового кредитора та отримав право вимоги повідношенню до ОСОБА_1 .

За таких обставин, суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку про задоволення заяви ТОВ «ФК «Гефест», замінивши стягувача

ПАТ «Дельта Банк» щодо боржника ОСОБА_1 , оскільки звернення правонаступника кредитора із заявою про надання йому статусу сторони виконавчого провадження відповідає змісту статей 512, 514 ЦК України, статті 442 ЦПК України та статті 15 Закону України «Про виконавче провадження». Презумпція правомірності договору № 1517 купівлі-продажу майнових прав від 14 червня 2019 рокуне спростована.

Також правильними є висновки суду апеляційної інстанції про скасування ухвали суду першої інстанції на підставі пункту 3 частини третьої

статті 376 ЦПК України, оскільки ОСОБА_1 не був належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи у суді першої інстанції.

Частиною четвертою статті 394 ЦПК України визначено, що у випадку оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосовування норми права

є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування

чи тлумачення.

Згідно з частиною шостою статті 394 ЦПК України ухвала про відмову

у відкритті касаційного провадження повинна містити мотиви, з яких суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкриття касаційного провадження.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про недотримання судом апеляційної інстанції норм процесуального права, не спростовують висновків суду.

Правильність застосування судом апеляційної інстанції положень

статей 512 ЦК України, статті 442 ЦПК України та статті 15 Закону України «Про виконавче провадження» при винесенні постанови, якою скасовано судове рішення суду першої інстанції та ухвалено нове судове рішення про заміну стягувача у справі, не викликає розумних сумнівів.

Таким чином, за результатами оцінки доводів касаційної скарги

ОСОБА_1 , а такожзмісту постанови суду апеляційної інстанції колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга є необґрунтованою.

Керуючись частинами першою, четвертою та шостою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою

ОСОБА_1 на ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 06 серпня 2020 року та постанову Київського апеляційного суду від 10 грудня 2020 року, винесені за результатами розгляду заяви товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Гефест» про заміну стягувача у виконавчому листі у справі за позовом публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки - відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подавали касаційну скаргу.

Ухвала набирає законної сили з моменту підписання та оскарженню не підлягає.

Судді: Є. В. Синельников

С. Ф. Хопта

В. В. Шипович