Головуючий суду 1 інстанції - Мирошникова О.Ш.
Доповідач -Луганська В.М.
Справа № 425/2980/19
Провадження № 22-ц/810/812/20
ЛУГАНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 січня 2021 року м. Сєвєродонецьк

Луганський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Луганської В.М.

суддів: Гаврилюка В.К., Карташова О.Ю.,

за участю секретаря: Вовчанської С.В.

учасники справи:

заявник ОСОБА_1

заінтересована особа ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Луганського апеляційного суду в м. Сєвєродонецьк

апеляційну скаргу ОСОБА_1 від імені якої діє представник ОСОБА_3

на рішення Рібіжанського міського суду Луганської області від 29 вересня 2020 року, ухвалене судом у складі судді Мирошникової О.Ш.

за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа ОСОБА_2 про продовження обмежувального припису,

в с т а н о в и в:

18 травня 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про продовження обмежувального припису. В обґрунтування якої зазначила, що рішенням Рубіжанського міського суду Луганської області від 23 вересня 2019 року заяву ОСОБА_1 про встановлення обмежувального припису було задоволено частково. Суд видав обмежувальний припис відносно ОСОБА_2 , яким визначено заходи тимчасового обмеження протягом шести місяців його прав та покладено на нього обов`язки, а саме: заборонено приближатись на відстань меншу ніж 1000 метрів до місця реєстрації ОСОБА_1 , особисто та через третіх осіб розшукувати ОСОБА_1 , якщо вона за власним бажанням перебуває у місці невідомому ОСОБА_2 , переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; вести листування, телефонні переговори з ОСОБА_1 або контактувати через інші засоби зв`язку особисто і через інших осіб.

Обмежувальний припис було встановлено на шість місяців і його дія припинилася у березні 2020 року.

Після закінчення строку обмежувального припису, починаючи з квітня місяця 2020 року по день звернення із заявою про продовження обмежувального припису, ОСОБА_2 вдався до нових протиправних дій пов`язаних з психологічним насиллям відносно ОСОБА_1 та її сім`ї, постійні телефонні дзвінки на її телефон з погрозами та повідомленнями різного характеру, які ображають гідність ОСОБА_1 та членів її сім`ї. Як тільки закінчився строк дії обмежувального припису, ОСОБА_2 вдавався до активних протиправних дій психологічного впливу на ОСОБА_1 та членів її сім`ї, що супроводжувалося стресовим станом та викликом охорони за програмою безпеки осіб, які беруть участь в кримінальному провадженні, яке мало місце 03.05.2020 року, коли ОСОБА_2 намагався розшукати ОСОБА_4 та спричинити їй тілесні ушкодження. За даним фактом чоловік ОСОБА_1 ОСОБА_5 звернувся до поліції з заявою повідомленням про вчинення кримінального правопорушення.

Просить суд продовжити обмежувальний припис стосовно ОСОБА_2 строком на шість місяців: заборонити наближатись на відстань меншу ніж 100 метрів до зареєстрованого місця проживання ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 ; заборонити особисто і через третіх осіб розшукувати ОСОБА_1 , якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому ОСОБА_2 , переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; заборонити вести листування, телефонні переговори з ОСОБА_1 або контактувати через інші засоби зв`язку і через інших осіб.

Ухвалою Рубіжанського міського суду Луганської області від 21 травня 2020 року заяву ОСОБА_1 про продовження обмежувального припису залишено без розгляду.

Постановою Луганського апеляційного суду від 21 липня 2020 року скасовано хвалу Рубіжанського міського суду Луганської області від 21 травня 2020 року, направлено справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Рішенням Рубіжанського міського суду Луганської області від 29 вересня 2020 року відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 про продовження обмежувального припису.

Не погодившись з вказаним рішенням ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник ОСОБА_3 , звернулася до суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просить суд скасувати рішення Рубіжанського міського суду Луганської області від 29 вересня 2020 року та ухвалити нове рішення, яким задовольнити її заяву.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що суд першої інстанції зазначив, що рішення Рубіжанського міського суду Луганської області від 23 вересня 2019 року за яким суд видав обмежувальний припис, не є безумовною підставою для продовження обмежувального припису, оскільки правова оцінка надана судом у вказаному рішенні, не є обов`язковим для суду під час розгляду цієї заяви. Суд першої інстанції, не мав права переоцінювати докази, які встановлені в рішенні суду від 23 вересня 2019 року, яке набрало законної сили.

Оцінюючи інформацію, що міститься на комп`ютерних дисках, суд вважав, що графічні зображення дисплею телефону та звукозаписи, що містяться на цих дисках не містять даних про обставини, що мають значення для цієї справи та не містять інформації щодо вини заінтересованої особи у вчиненні домашнього насильства заінтересованою особо стосовно заявниці чи продовження такого насильства в майбутньому. Скаржник вважає, що оцінюючи докази суд першої інстанції дійшов помилкових висновків, що вина заінтересованої особи не доведена і, що домашнє насильство вчинено не ним.

Підставою звернення ОСОБА_1 до суду із заявою про продовження обмежувального припису, були ті обставини, що особа-кривдник - ОСОБА_2 після закінчення дії обмежувального припису встановленого рішенням Рубіжанського міського суду Луганської області від 23 вересня 2019 року, вдався до нових протиправних дій пов`язаних з психологічним насиллям відносно ОСОБА_1 .

Як первинно так і на зараз, спосіб вчинення домашнього насильства відносно ОСОБА_1 є той самий - телефонні дзвінки та смс-повідомлення з нецензурною лайкою, образами, погрозами, наклепом, шантажем, залякуванням, як відносно самої заявниці так і відносно її чоловіка та членів її сім`ї.

Факт вчинення домашнього насильства у формі психологічного насильства відносно заявниці існує в об`єктивній реальності і він доведений перед судом.

Відсутність притягнення заінтересованої особи до кримінальної та/або адміністративної відповідальності, або не вжиття відносно нього термінових приписів, як-то зазначив суд першої інстанції, ніяким чином не може вплинути на уникнення ним цивільної відповідальності у формі обмежень за обмежувальним приписом, так як притягнення до кримінальної чи до адміністративної відповідальності не звільняє від цивільної відповідальності, як з однієї сторони, так і захищати свої права та законні інтереси незабороненим способом, - з другої сторони.

В судовому засіданні представник ОСОБА_1 ОСОБА_3 апеляційну скаргу підтримав посилаючись на доводи, які викладені в апеляційній скарзі.

В судове засідання ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_6 не з`явилися, пр дату, місце та час судового засідання повідомлені належним чином.

Відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши учасників справи, доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду приходить до наступного.

Відповідно до ч. ч.1, 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Відмовляючи в задоволенні заяви, суд виходив з того, що відсутні підстави для продовження обмежувального припису стосовно ОСОБА_2 , оскільки заявниця не надала суду доказів вчинення домашнього насильства заінтересованою особою та існування відповідних ризиків продовження насильства у майбутньому.

Колегія суддів вважає, що до такого висновку, суд дійшов передчасно, виходячи з наступного.

Згідно з пунктами 3, 4, 14 та 17 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» передбачено, що домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Економічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру.

Психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Фізичне насильство - це форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.

Відповідно до частини першої статті 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належать: 1) терміновий заборонний припис стосовно кривдника; 2) обмежувальний припис стосовно кривдника; 3) взяття на профілактичний облік кривдника та проведення з ним профілактичної роботи; 4) направлення кривдника на проходження програми для кривдників.

Пунктом 7 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» передбачено, що обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи.

Згідно з частиною третьою статті 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.

У пункті 9 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 проживали разом в м. Суми приблизно з кінця 2015 року по лютий 2016, після того розлучилися та стали проживати окремо один від одного.

На час звернення із заявою про продовження обмежувального припису заявниця проживає в м. Рубіжне Луганської області, заінтересована особа в м. Тростянець Сумської області.

ІНФОРМАЦІЯ_1 заявниця народила дочку ОСОБА_7 , згідно копії свідоцтва про народження зазначений батько дитини ОСОБА_5 .

26 лютого 2019 року ОСОБА_8 та ОСОБА_5 зареєстрували шлюб, після реєстрації якого змінено прізвище дружини на ОСОБА_9 .

Згідно відомостей з Єдиного реєстру досудових розслідувань 10 червня 2019 року зареєстровано кримінальне провадження № 0000452 за ухвалою Рубіжанського міського суду № 1-кс/425/1133/19 від 06 червня 2019 року про необхідність внесення відомостей до цього реєстру про те, що 17 травня 2019 року невстановлена особа, шляхом надіслання повідомлень на особистий номер заявниці погрожувала їй фізичною розправою. Правова кваліфікація кримінального правопорушення частина 1 ст. 129 КК України.

Ухвалою слідчого судді Рубіжанського міського суду Луганської області від 8.08.2019 року у справі № 425/2507/19, провадження № 1-кс/425/1445/19 зобов`язано слідчого винести постанову про застосування заходів безпеки у кримінальному провадженні № 0000452 стосовно потерпілої ОСОБА_1 шляхом забезпечення її особистої охорони, охорони її житла і майна, у передбаченому Законом України «Про забезпечення безпеки осіб, які беруть участь у кримінальному судочинстві». Також, слідчого зобов`язано винести постанову про застосування заходів безпеки до членів родини потерпілої.

23 вересня 2019 року рішенням Рубіжанського суд Луганської області визначені заходи тимчасового обмеження протягом шести місяців прав ОСОБА_2 та покладено на нього обов`язки: заборонено наближатись на відстань меншу ніж 1000 метрів до місця реєстрації ОСОБА_1 ; особисто та через третіх осіб розшукувати ОСОБА_1 , якщо вона за власним бажанням перебуває у місці невідомому ОСОБА_2 , переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; вести листування, телефонні переговори з ОСОБА_1 , або контактувати через інші засоби зв`язку особисто і через інших осіб.

Згідно талону - повідомлення єдиного обліку № 3661 про прийняття і реєстрації заяви про кримінальне правопорушення ОСОБА_5 04 травня 2019 року звернувся із заявою про те, що ОСОБА_2 погрожує йому фізичною розправою.

Згідно повідомлення про початок досудового розслідування Головного управління Національної поліції в Луганській області Рубіжанським відділом поліції зареєстровано кримінальне провадження № 0000530 за заявою ОСОБА_5 , про те, що невстановлена особа погрожує йому фізичним насильством та вбивством. Правова кваліфікація кримінального правопорушення частина 1 ст. 129 КК України.

Судом встановлено, що у Рубіжанському міському суді Луганської області розглядається цивільна справа № 425/1118/19 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання батьківства стосовно дитини ОСОБА_10 та внесення змін до актового запису про народження дитини.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом

На підтвердження, обставин, які викладені в заяві про продовження обмежувального припису заявницею було надано суду компакт диски на яких містяться

аудіо файли запису телефонних розмов, скріншоти мобільного телефону ОСОБА_1 .

З наданих доказів, вбачається, що ОСОБА_2 після закінчення строку дії обмежувального припису знову вчиняє дії, які мають характер домашнього насильства (психологічного насильства). У повідомленнях, які ОСОБА_2 надсилає заявниці, з погрозами тілесних ушкоджень чоловіку заявниці, принижує заявника і її близьких, застосовує нецензурну та іншу неприйнятну лексику, кількість дзвінків на телефон заявниці протягом дня, ночі.

Наведені вище докази свідчать про серйозність сприйняття ОСОБА_1 фактів домашнього насильства; її переживання з приводу можливості їх повторень та бажання заявниці попередити зазначені дії ОСОБА_2 й захистити від них себе та своїх рідних.

Доказів, які б спростовували вказані обставини, заінтересованою особою не надано.

Колегія суддів вважає, що заява ОСОБА_1 про продовження обмежувального припису обґрунтована.

При цьому колегія суддів, погоджується із доводами апеляційної скарги, що обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у КУпАП та КК України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом.

Разом з тим, відповідно до ч.4 ст.26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців.

Частиною п`ятою вказаної статті встановлено, що за заявою осіб, визначених частиною першою цієї статті, на підставі оцінки ризиків обмежувальний припис може бути продовжений судом на строк не більше шести місяців після закінчення строку, встановленого судовим рішенням згідно з частиною четвертою цієї статті.

Відповідно до ст. 350-7 ЦПК України обмежувальний припис може бути продовжений судом на строк не більше шести місяців після закінчення строку, встановленого рішенням суду згідно з частиною другої статті 350-6 цього Кодексу.

Тобто, обмежувальний припис може бути продовжено на строк не більше шести місяців після закінчення строку, встановленого судовим рішенням.

Як встановлено судом, рішенням Рубіжанського міського суду Луганської області від 23 вересня 2019 року обмежувальний припис було видано строком на шість місяців, тобто до 23 березня 2020 року.

На час ухвалення рішення судом першої інстанції строк протягом якого може бути продовжено обмежувальний припис сплинув 23 вересня 2020 року. З урахуванням зазначеного, заява ОСОБА_1 про продовження обмежувального припису не підлягає задоволенню у зв`язку із закінченням строку на який може бути продовжено обмежувальний строк, який встановлено ст.350-7 ЦПК України.

Колегія суддів вважає, що суд дійшов помилкового висновку про відмову у задоволенні заяви за недоведеністю, про те ці обставини не впливають на висновок суду про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_1 про продовження обмежувального припису.

Відповідно до ч.5 ст.376 ЦПК України зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, а оскаржуване рішення суду змінити, а саме його мотивувальну частину, а в решті рішення суду залишити без змін.

Керуючись ст. ст.259,367,374,376,382,384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 від імені якої діє представник ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Рубіжанського міського суду Луганської області від 29 вересня 2020 року змінити, виклавши мотивувальну частину рішення в редакції цієї постанови, в іншій частині залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня її проголошення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Дата складення повного тексту постанови 28 січня 2021 року.

Головуючий В.М. Луганська

Судді В.К. Гаврилюк

О.Ю. Карташов