Справа № 204/4211/21
Провадження № 2/204/1593/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 жовтня 2021 року м. Дніпро

Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська, у складі:

головуючого судді Приваліхіної А.І.,

за участю секретаря судового засідання Сокола Д.О.,

відповідача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у м. Дніпрі в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В:

07 червня 2021 року позивач АТ КБ «Приватбанк» звернулася до суду із позовною заявою до відповідача ОСОБА_1 , в якій прохає стягнути із нього заборгованість за кредитним договором № б/н від 26 травня 2011 року, у сумі 31511 гривень 76 копійок, станом на 16 травня 2021 року, яка складається із заборгованості за тілом кредиту у сумі 31511 гривень 76 копійок (а. с. 1-5, 73-77).

В обґрунтування позовних вимог вказав, що відповідач звернувся до АТ КБ «Приватбанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заяву № б/н від 26 травня 2011 року. При підписанні анкети-заяви відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Тарифами», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між ним та банком Договір про надання банківських послуг. Відповідно до виявленого бажання, відповідачу відкрито кредитний рахунок із початковим лімітом, розмір якого у подальшому було збільшено до 48000 гривень. Позивач свої зобов`язання виконав, надавши відповідачу можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах, передбачених договором, та в межах встановленого кредитного ліміту. Однак відповідач своїх обов`язків за угодою не виконує, оскільки не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом. Внаслідок цього, станом на 16 травня 2021 року, за ним утворилася заборгованість за тілом кредиту у сумі 31511 гривень 76 копійок, яку позивач прохає стягнути із ОСОБА_1 разом із судовими витратами у сумі 2270 гривень (а. с. 1-18, 81-98).

Ухвалою суду від 08 червня 2021 року позовну заяву залишено без руху, позивачу надано строк на усунення недоліків (а. с. 70).

17 червня 2021 року недоліки зазначені в ухвалі суду від 08 червня 2021 року, позивачем усунуто (а. с. 72-145).

Ухвалою суду від 12 липня 2021 року у справі відкрито спрощене позовне провадження з викликом сторін та призначено судове засідання на 13 годину 30 хвилин 12 серпня 2021 року (а. с. 148).

23 липня 2021 року відповідачем до суду подано відзив на позовну заяву (а. с. 151-153), в якому він позовні вимоги не визнає, проти задоволення позову заперечує. В обґрунтування відзиву зазначає, що позивач в обґрунтування своїх позовних вимог посилається на заяву № б/н від 26 травня 2011 року, яку він (відповідач) підписав, та, ніби то, своїм підписом підтвердив згоду на приєднання до «Умов та правил надання банківських послуг» й «Тарифів», однак він з вказаним не погоджується, оскільки дана заява не містить ніяких даних щодо обрання відповідачем банківських послуг та їх змісту, а лише його особисті дані та підпис. Вказує, що надана позивачем довідка про отримання ОСОБА_1 кредитної картки є неналежним та недопустимим доказом, бо вона не містить даних щодо дати її складання, її номеру, інформації про особу, яка її склала та підписала, а також не містить печатки банку. А інших доказів отримання ним такої картки, позивачем не надано. Тому вважає, що позивачем не надано жодних допустимих, достатніх та належних доказів того, що він взагалі звертався до позивача з метою отримання банківських послуг, та підписав заяву № б/н від 26 травня 2011 року із встановленням йому кредитного ліміту, а також доказів щодо розміру такого ліміту. Також відповідач зазначає, що надані позивачем «Умови та правила надання банківських послуг» й «Тарифи», не містять доказу того, що саме такі умови та правила надання банківських послуг діяли на момент підписання відповідачем 26 травня 2011 року заяви про приєднання до вказаних умов та правил, та в подальшому такі умови не змінювались. Крім того, позивач міг надати вказані документи у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. Відповідач вказує, що позивачем не надано доказів того, що він надав йому кредит у розмірі та на умовах, що зазначені останнім у позовній заяві. Матеріали справи не містять належних та допустимих доказів видачі позивачем йому кредитної картки, її виду та строку дії, а також розміру наданого кредиту, що позбавляє можливості перевірити розмір нарахованої суми боргу. Тому вважає позовні вимоги необґрунтованими та такими, що непідтверджені належними, достатніми та допустимими доказами, а через що прохає суд у задоволенні позовної заяви відмовити.

10 серпня 2021 року на адресу суду надійшла відповідь позивача на відзив (а. с. 156-162), в якій він свої позовні вимоги вважає такими, що підлягають задоволенню, обґрунтовуючи тим, що відповідачем було підписано заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг, а підписавши цю заяву він погодився з тим, що він ознайомлений та згодний з вказаними умовами та правилами надання банківських послуг, в тому числі з умовами та правилами обслуговування по платіжним карткам, розташованим на сайті банку, тарифами, які разом із цією заявою складають договір банківського обслуговування. Позивач зазначає, що ним надана до суду анкета-заява відповідача від 26 травня 2011 року, з якої чітко вбачають його персональні дані, адреса проживання та інша додаткова інформація необхідна для отримання кредитної картки. З вказаної анкети також вбачається, що ОСОБА_1 висловив згоду про укладення договору шляхом отримання кредитної картки «Універсальна» та особистим підписом засвідчив, що «Я згодна (ен) з тим, що ця заява, разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між мною та Банком Догорів про надання банківських послуг. Я ознайомилась (вся) і згоден з Умовами та Правилами надання банківських послуг та Тарифами банку, які були надані мені для ознайомлення в письмовому вигляді…». Тому позивач вважає, що сторонами при укладанні договору були обговорені усі істотні умови, а вказані Умови та Правила надання банківських послуг та Тарифи банку є загальнодоступною інформацією, яка розміщена у відділеннях банку та на його офіційному сайті. Також позивач стверджує, що з наданої ним виписки по руху коштів чітко вбачається, що відповідачу було встановлено кредитний ліміт, яким він користувався: отримував кошти через банкомат, здійснював розрахунки через термінали в касах магазинів, а отже він отримав картку «Універсальна», бо проведення вказаних операцій неможливо без наявності картки. Вказує, що відповідачем не спростовано розрахунок заборгованості, а контр розрахунок ним не надано. Крім того, відповідачем не доведено відсутність заборгованості та виконання належним чином ним умов кредитного договору, а тому вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими. Що підлягають задоволенню в повному обсязі.

19 серпня 2021 року на адресу суду надійшли заперечення відповідача на відповідь на відзив (а. с. 169-175), в обґрунтування яких він зазначає, що відповідь на відзив позивачем надана суду з порушенням строків процесуального законодавства, а тому він просить суд не приймати її до уваги. Крім того, зазначає, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження свої позовних вимог, а наданий позивачем розрахунок заборгованості та виписка по рахунку за договором № б/н від 26 травня 2021 року не є безспірними доказами існування між сторонами договірних відносин та розміру боргу, оскільки по позивачем не доведено факту укладання кредитного договору та не доведено факту відкриття рахунку відповідачу, видачі відповідної кредитної картки. Також вказує на те, що розрахунок заборгованості та виписка по рахунку не є первинними документами, більш того, вони оформлені неналежним чином. Позивач зазначає, що в анкеті-заяві відсутні відомості про розмір кредиту, який йому було надано, а тому йому не зрозуміло звідки виникла заборгованість у розмірі 31511 гривень 76 копійок, а тому позовні вимоги є безпідставними і необґрунтованими та такими, що не можуть бути задоволені.

01 вересня 2021 року на адресу суду надійшли пояснення позивача в яких він зазначає, що Правила та Умови є публічною офертою, що містять умови та правила надання послуг банком його клієнтам, тобто клієнт отримує доступ до всіх без виключення послуг банку, тобто підписавши анкету-заяву відповідач уклав з банком кредитний договір погодившись з усіма його Умовами та Правилами й Тарифами. Договором на відкриття рахунку є сам кредитний договір, який є письмовим, та визначає основні принципи його дії, оскільки відповідачем підписано анкету-заяву № б/н від 26 травня 2021 року, то йому на її підставі банком було відкрито картковий рахунок № НОМЕР_1 . Зазначено, що до матеріалів позовної заяви долучено довідку про умови кредитування кредитних карток «Універсальна 55 днів» з якої чітко вбачається, що відповідачу встановлено поточну процентну ставку у розмірі 2,5 % (30% на рік), вказано розмір комісій та штрафів, а з виписки по картковому рахунку вбачається, що відповідачу було встановлено кредитний ліміт, яким він користувався, отримував кошти та здійснював платежі, що підтверджує отримання ним кредитної картки «Універсальна». Позивач вказує, що розрахунок заборгованості не є первинним документом, а є інформаційним документом по факту обробки фактичного операційного руху грошових коштів по рахунках кредитної угоди, який відображає стан нарахувань в певний періоди часу. Натомість виписка по рахункам є первинним документом, з якої вбачається, що відповідач користувався кредитними коштами, та до певного часу належним чином виконував свої зобов`язання за кредитом, а тому йому були добре відомі і зрозумілі умови кредитного договору, тарифи, умов та привила надання банківських послуг. Також позивач просить суд продовжити процесуальний строк у справі № 204/4211/21 на подання відповіді на відзив та пояснення.

08 вересня 2021 року на адресу суду надійшли додаткові пояснення відповідача, в яких він просить суд не приймати до уваги відповідь на відзив позивача та його пояснення, оскільки вони подані до суду із недотриманням вимог процесуального законодавства. Також зазначає, що він категорично заперечує факт укладення договору з відповідачем, обґрунтування надає аналогічні тексту відзиву на позовну заяву.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності (а. с. 65), в якій зазначає про те, що позов підтримує в повному обсязі, прохає суд його задовольнити, не заперечує проти ухвалення заочного рішення по справі.

Відповідач в судовому позов не визнав, прохав суд відмовити у задоволенні позовних вимог. Додатково пояснив, що з огляду на змагальність сторін, з урахуванням того, що позивачем не надано жодних достатніх, допустимих та належних доказів підтверджуючих укладення з ним кредитного договору, погодження з ним Умов та Правил надання банківських послуг й Тарифів, встановлення кредитного ліміту, видачу йому кредитної картки, тощо, він вважає, що позивачем не доведено підстав для задоволення заявлених ним вимог.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення відповідача, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням кожен окремо та в їх сукупності, суд дійшов висновку про залишення позовних вимог без задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що 26 травня 2011 року відповідач підписав заяву позивача № б/н від 26 травня 2011 року про отримання банківських послуг. Відповідно до анкети-заяви, відповідач погодився з тим, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Тарифами», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між ним та Банком договір про надання банківських послуг. Відповідно до наданого суду розрахунку заборгованості, станом на 16травня 2021 року, за відповідачем перед позивачем утворилася заборгованість за тілом кредиту у сумі 31511 гривень 76 копійок (а. с. 6-18, 86-98).

Згідно з вимогами ст. ст. 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів.

Відповідно до вимог ст. ст. 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Нормами ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Приписами п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України визначено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори.

Відповідно до вимог ч. ч. 1, 2 ст. 14 ЦК України, цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Вимогами ч. 2 ст. 207 ЦК України, визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Положеннями ст. 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів цього виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до статті 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася та сплати процентів.

Отже, передумовою для виникнення у позичальника обов`язку повернути кредитні кошти та сплатити проценти за користування ними має бути встановлений факт отримання і використання кредитних коштів відповідачем.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1055 ЦК України, кредитний договір укладається у письмовій формі.

На підтвердження того, що між банком і відповідачем було укладено договір про надання кредиту, позивачем надано в якості письмового доказу анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у АТ КБ «Приватбанк» (яка разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами, правилами користування, основними умовами обслуговування та кредитування, що розміщені в рекламному буклеті, становлять договір про надання банківських послуг від 26 травня 2011 року. Вказана Анкета-заява підписана 26 травня 2011 року від імені ОСОБА_1 (а. с. 28 та на звороті, 108 та на звороті).

Згідно з вимогами ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з вимогами ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 623 ЦК України, боржник, що порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки.

Згідно з вимогами ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Як вбачається із Анкети-заяви (а. с. 28 та на звороті, 108 та на звороті), у ній зазначені персональні дані відповідача щодо дати народження, місця проживання, реквізитів паспорту громадянина України, РНОКПП, а також міститься інформація про те, що позичальник ознайомився з договором про надання банківських послуг та погодився з ними, а екземпляр договору про надання банківських послуг згоден отримати шляхом самостійної роздруківки його з офіційного сайту www.privatbank.ua. Також зазначено, що позичальник, зобов`язується виконувати Умови та Привила надання банківських послуг та регулярно знайомитися з їх змінами на вказаному сайті банку. Також позичальник висловив свою згоду, що дана заява, разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг у АТ КБ «Приватбанк», разом з пам`яткою клієнта становлять договір про надання банківських послуг. Вказана Анкета-заява підписана 26 травня 2011 року позичальником та представником банку (а. с. 28 на звороті, 108 на звороті).

Натомість, Анкета-заява не містить жодних даних про те, яку саме картку отримав відповідач, строк її дії, та розмір наданого кредиту, а лише бажання заявника отримати кредитну картку «Універсальна» та бажаний кредитний ліміт у сумі 1000 гривень. Також не вказано будь-яких відомостей про номер карткового рахунку, дати вручення картки відповідачу, повідомлення йому пін-коду, строку дії картки саме за цим позовом та наданим розрахунком заборгованості. Про вид картки не вказано і в самій позовній заяві. Крім того, із даної анкети-заяви вбачається, що договір про надання банківських послуг відповідачу не видавався.

Також позивачем до позову додано Витяг з Умов та правил надання банківських послуг у АТ КБ «Приватбанк» розміщеного на сайті www.privatbank.ua, виписку про затвердження Умов та правил надання банківських послуг для АТ КБ «Приватбанк» і всіх дочірніх банків та витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна, 55 днів льотний період по договору SAMDN1424, ІПН , ОСОБА_1 » (а. с. 29, 109), з яких не вбачається яким чином вони відносяться до договору № б/н від 26 травня 2011 року. З наданої позивачем довідки про надання відповідачу за кредитним договором № б/н кредитних карток №№ НОМЕР_1 від 26 травня 2011 року, 495192 від 08 вересня 2012 року, 170088 від 25 травня 2013 року, 751172 від 08 листопада 2013 року, 578225 від 18 листопада 2018 року та 441354 від 17 серпня 2018 року (а. с. 27, 107) не вбачається, за яким кредитним договором вони надані та яким чином вони стосуються кредитного договору № б/н від 26 травня 2011 року. Також не вбачається, яким чином стосується кредитного договору № б/н від 26 травня 2011 року довідка про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки № НОМЕР_1 , оформленої на ім`я ОСОБА_1 (а. с. 26, 106). Інших доказів позивачем на підтвердження того, що відповідач отримав кредитну картку за вказаним кредитним договором, суду не надано.

Крім того, з тих підстав, що надані Умови та правила надання банківських послуг не містять підпис позичальника, їх не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору.

Аналогічна позиція висловлена в правових висновках, що викладені у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (№ 6-16цс15) та постанові Верховного Суду від 30 січня 2018 року (№ 61-787св18).

Приписами ч. ч. 1, 3 ст. 509 ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

У даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг, відповідно до вимог ст. 11 Закону України від 12 травня 1991 року № 1023-XII «Про захист прав споживачів».

Згідно з вимогами п. 22 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

Конституційний Суд України у Рішенні у справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_2 щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від 22 листопада 1996 року «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» від 11 липня 2013 року у справі № 1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту.

Так, банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив стягнути заборгованість за тілом кредиту, обґрунтовуючи право вимоги, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором, посилався на Витяг з Умов та правил надання банківських послуг у АТ КБ «Приватбанк», розміщений на сайті www.privatbank.ua та Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», розміщений на сайті www.privatbank.ua, як невід`ємні частини спірного договору.

У справі, що розглядається, неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила ч. 1 ст. 634 ЦК України, за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «Приватбанк» в період із часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин та не містять підпису позичальника про ознайомлення з ними під час укладення кредитного договору.

Надані позивачем Правила надання банківських послуг АТ КБ «Приватбанк» з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку в анкеті-заяві позичальниці, яка безпосередньо підписана останньою і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

Крім того, пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил, тим більш співвідносно з конкретним видом кредитного договору.

Тому, відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з відповідач АТ КБ «Приватбанк» дотримався вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону № 1023-XII про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, які вважав узгодженими банк, а тому Витяг з Умов та правил надання банківських послуг у АТ КБ «Приватбанк», розміщений на сайті www.privatbank.ua та Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», які містяться в матеріалах даної справи, не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 11 травня 2011 року шляхом підписання заяви-анкети.

Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та унеможливив покладання на слабшу сторону споживача, невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору.

Такий висновок також узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, що викладено у постанові від 03 липня 2017 року у справі № 342/180/17.

Крім того, роздруківка із сайту банку позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування.

Такий висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, що викладено у постанові від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.

Приписами п. 336 Переліку типових документів, що створюються під час діяльності державних органів та органів місцевого самоврядування, інших установ, підприємств та організацій, із зазначенням строків зберігання документів, що затверджений наказом Міністерства юстиції України від 12 квітня 2012 року № 578/5 визначено, що первинні документи і додатки до них це документи, що фіксують факт виконання господарських операцій і стали підставою для записів у регістрах бухгалтерського обліку та податкових документах. До них відносяться: касові, банківські документи, ордери, повідомлення банків і переказні вимоги, виписки банків, корінці квитанцій, банківських чекових книжок, наряди на роботу, акти про приймання, здавання і списання майна й матеріалів, квитанції і накладні з обліку товарно-матеріальних цінностей, рахунки-фактури, авансові звіти тощо.

З огляду на викладене, з урахуванням того, що розрахунок заборгованості за договором № б/н від 26 травня 2011 року (а. с. 6-18, 86-98) не містить відомостей щодо суми фактично наданого кредиту відповідачу, реквізитів установи, що його видала, дати його виготовлення/створення та його номеру, а також інформації про особу, яка його склала/сформувала, суд доходить висновку, що розрахунок заборгованості, що наданий позивачем на обґрунтування позовних вимог, є неналежним та недостатнім доказом для підтвердження позовних вимог, атому суд не приймає його до уваги.

В той же час, суд вважає доведений факт отримання позичальником кредитних коштів АТ «Приватбанк», оскільки на підтвердження цього позивачем було надано виписку по картковому рахунку відповідача, яка є первинним банківським документом та належним доказом отримання відповідачем кредитних коштів від позивача.

Натомість, з виписки по картковому рахунку відповідача за договором № б/н, станом на 18 травня 2021 року (а. с. 19-25, 99-105) вбачається, що позивачем відповідачеві був встановлений баланс на початок періоду 26 березня 2011 року у сумі 300 гривень, та в подальшому він неодноразово змінювався, як в сторону його збільшення, так і зменшення, зокрема: 26 травня 2011 року - збільшено до 1500 гривень; 16 вересня 2011 року збільшено до 3900 гривень; 18 листопада 2015 року встановлено кредитний ліміт 3900 гривень; 22 травня 2017 року знижено до 3200 гривень; 27 травня 2017 року знижено до 2570 гривень; 19 серпня 2017 року знижено до 2150 гривень; 07 жовтня 2017 року знижено до 2000 гривень; 30 жовтня 2017 року знижено до 1740 гривень; 23 червня 2018 року збільшено до 40000 гривень; 18 серпня 2018 року збільшення до 48000 гривень; 20 серпня 2018 року зниження кредитного ліміту до 0 гривень. Також вбачається, що відповідачем, у зазначений період часу з 26 травня 2011 року по 16 травня 2021 року в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором сплачено 56916 гривень 78 копійок. Сума внесених відповідачем грошових кошів значно перевищує, як заявлену позивачем суму встановленого кредитного ліміту у розмірі 48000 гривень, так і заявлену позивачем суму заборгованості у розмірі 31511 гривень 76 копійок.

Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами ч. 5 наведеної статті докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до ч. 7 наведеної статті, суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи і згідно з ч. 2 ст. 13 ЦПК України це не є обов`язком суду.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим, ухваленим відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, має відповідати завданню цивільного судочинства.

Судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях, а тому, виходячи із наведеного вище, суд визнає, що наданими до суду доказами позивач не довів підстав для задоволення заявлених ним вимог про стягнення із ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором № б/н від 26 травня 2011 року, через що підстави для задоволення позову відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 5, 10-11, 60, 76-80, 89, 128, 141, 213-215, 258, 265, 274, 354-355 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Позов Акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» (01001, м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1-Д; ) до ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_2 ) про стягнення заборгованості залишити без задоволення.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги до Дніпровського апеляційного суду через суд першої інстанції протягом 30 днів зо дня його проголошення або протягом 30 днів зо дня його отримання учасниками справи, які не були присутніми у судовому засіданні.

Рішення суду набирає законної сили протягом 30 днів зо дня його проголошення або протягом 30 днів зо дня його отримання учасниками справи, які не були присутніми у судовому засіданні, якщо не буде оскаржено у встановленому порядку.

Суддя А.І. Приваліхіна