Постанова

Іменем України

27 січня 2021 року

м. Київ

провадження №22-ц/824/1916/2021

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Мазурик О.Ф. (суддя-доповідач),

суддів: Кравець В.А., Махлай Л.Д.,

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області

від 05 червня 2020 року

в складі судді Пінкевич Н.С.

у справі №369/7109/19 Києво-Святошинського районного суду Київської області

за позовом ОСОБА_1

до ОСОБА_2 , Адвокатського об`єднання "Ліга Справедливості",

третя особа - Товариство з обмеженою відповідальністю "Об`єднання адвокатів юристів "Ліга Справедливості",

про стягнення боргу за договором про надання адвокатських послуг,

В С Т А Н О В И В:

У травні 2019 року ОСОБА_1 , посилаючись на те, що на підставі договору відступлення прав вимоги, до неї перейшло право на стягнення боргу за договором про надання адвокатських послуг, звернулася до Києво-Святошинського районного суду Київської області з позовом про стягнення з ОСОБА_2 119 864,25 грн.

Позовні вимоги мотивувала тим, що 17.05.2016 між відповідачем (далі - замовник) та Адвокатським об`єднанням «Ліга Справедливості» (далі - АО "Ліга Справедливості", виконавець) був укладений договір про надання адвокатських послуг, за умовами якого виконавець зобов`язувався надавати необхідні адвокатські послуги, а замовник зобов`язувався виплатити гонорар за надання таких послуг.

Зазначила, що 30 січня 2018 року між Адвокатським об`єднанням "Ліга Справедливості" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Об`єднання адвокатів юристів "Ліга Справедливості" (далі - ТОВ «ОАЮ «Ліга Справедливості») був укладений договір відступлення права вимоги №30/01-18/2918.

В подальшому, 21.03.2018 між нею та ТОВ «ОАЮ «Ліга Справедливості» укладений договір відступлення права вимоги №2918-30. Предметом даного договору є відступлення кредитором на користь нового кредитора частини права вимоги за зобов`язаннями ОСОБА_2 з виплати коштів, відповідно до умов договору про надання адвокатських послуг, а саме права вимоги щодо сплати першої частини гонорару за надані послуги та фактично виконані дії в сумі 3 750 грн, а також 100% права вимоги щодо сплати другої частини гонорару у розмірі 7% від повернутої суми коштів, у розмірі 29 000 доларів США, що були повернуті ОСОБА_3 , що складає 50 851,5 грн, з правом нарахування всіх штрафних санкцій передбачених договором та/або законом.

Позивачка, посилаючись на те, що кошти на виконання умов договору про надання адвокатських послуг не сплачено, просила стягнути з ОСОБА_2 заборгованість за договором про надання адвокатських послуг в сумі 119 864,25 грн.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 05 червня 2020 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, позивачка звернулася до суду з апеляційною скаргою, посилаючись на те, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, без повного і всебічного з`ясування всіх обставин справи.

В обґрунтування апеляційної скарги вказувала, що суд першої інстанції неправильно встановив обставини, зазначивши у рішенні, що позивачем було подано лист з проханням провести розгляд за відсутності позивача.

Зазначила, що нею було направлено лист з проханням розглянути клопотання про витребування доказів та задовольнити таке клопотання, а розгляд справи відкласти.

Вважала, що суд повинен був задовольнити клопотання про витребування доказів, оскільки було повідомлено про неможливість подання таких доказів позивачем самостійно.

Суд не звернув уваги, що заперечень щодо умов договору від відповідача не надходило, як і не надійшло відзиву, робота була прийнята, погоджена та має бути оплачена новому кредитору.

За вказаних обставин просила скасувати рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 05 червня 2020 року та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову у повному обсязі.

Заперечуючи проти апеляційної скарги, відповідач ОСОБА_2 подав відзив, в якому просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду - без змін, як законне та обґрунтоване.

Третя особа також скористалася своїм правом та надала письмові пояснення на апеляційну скаргу. Зазначила, що висновок суду про недоведеність позовних вимог є неправомірним, а апеляційна скарга є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Крім того третя особа проінформувала суд про намір подати апеляційну скаргу, у звязку з чим просила розглядати апеляційну скаргу ОСОБА_1 разом із апеляційною скаргою ТОВ «ОАЮ «Ліга Справедливості», після її подання.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 27.01.21 року відмовлено в задоволенні клопотання ТОВ «ОАЮ «Ліга Справедливості» про розгляд апеляційну скарги ОСОБА_1 разом із апеляційної скаргою ТОВ «ОАЮ «Ліга Справедливості», після її подання.

За приписами ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Спір у даній справі не належить до тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи; ціна позову не перевищує сто неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, а відтак справа розглядається апеляційним судом у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Колегія суддів, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, що заявлялися у суді першої інстанції, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Звертаючись до суду з позовом ОСОБА_1 посилалася на те, що до того, як до неї перейшло право вимоги, між відповідачем ОСОБА_2 та Адвокатським об`єднанням "Ліга Справедливості" існували правовідносини щодо надання адвокатських послуг.

Відповідно до статті 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов'язання.

При цьому, слід також враховувати, що за приписами ч. 3 ст. 510 ЦК України якщо кожна із сторін у зобов`язанні має одночасно і права, і обов`язки, вона вважається боржником у тому, що вона зобов`язана вчинити на користь другої сторони, і одночасно кредитором у тому, що вона має право вимагати від неї.

Таким чином, у правовідносинах щодо надання адвокатських послуг, адвокатське об`єднання є одночасно і боржником, і кредитором, оскільки має зобов`язання з надання послуги (адвокатської) та в цей же час має право на отримання гонорару у разі надання послуг.

ОСОБА_1 доводила, що ОСОБА_2 не виконав свого обов`язку щодо сплати коштів за договором про надання адвокатських послуг і до неї перейшло право вимоги внаслідок укладення правочину про відступлення права вимоги.

Таким чином, ОСОБА_1 звернулася за захистом права, набутого з підстав ст. 512 ЦК України.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Звертаючись до суду з позовом ОСОБА_1 не надала до суду доказів переходу до неї, як нового кредитора, прав від Адвокатського об`єднання "Ліга Справедливості".

Судом встановлено, що 21.03.2018 між ТОВ «ОАЮ «Ліга Справедливості» та ОСОБА_1 укладено Договір відступлення права вимоги №2918-30. Предметом даного договору є відступлення кредитором на користь нового кредитора частини права вимоги за зобов`язаннями ОСОБА_2 з виплати коштів, відповідно до умов договору про надання адвокатських послуг №17/05-16 від 17.05.2016 та додатку №1 до договору, що були укладені між ОСОБА_2 та АО «Ліга Справедливості», а саме частини права вимоги щодо сплати першої частини гонорару за надані послуги АО «Ліга Справедливості» та фактично виконані дії, відповідно до умов договору про надання адвокатських послуг №17/05-16 від 17.05.2016 року, за результатами виконання якого було виготовлено акт здачі прийняття робіт (надання послуг) №ОУ-0000689 від 31.08.2017, а також 100% права вимоги щодо сплати другої частини гонорару у розмірі 7% від повернутої суми коштів, у розмірі 29 000 доларів США, що складає 50 851,5 грн, з правом нарахування всіх штрафних санкцій передбачених договором та/або законом.

Матеріали справи не містять доказів переходу права вимоги від Адвокатського об`єднання "Ліга Справедливості" до ТОВ «ОАЮ «Ліга Справедливості».

Оскільки, звертаючись до суду з позовною заявою позивач не надала доказів переходу до неї, як до нового кредитора, права вимоги у зобов`язанні, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про недоведеність позовних вимог та наявність правових підстав для відмови в задоволенні позову, у зв`язку з цим.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги щодо порушення судом норм процесуального права, не витребування у адвокатського об`єднання доказів на підтвердження переходу права вимоги, оскільки вони не ґрунтуються на вимогах норм матеріального права.

Так, за приписами ч. 1 ст. 517 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення.

Відповідно до ч. 2 ст. 517 ЦК України боржник має право не виконувати свого обов'язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов'язанні.

Аналіз ч. 2 ст. 517 ЦК України свідчить, що саме на нового кредитора покладається обов'язок надання доказів переходу до нього прав у зобов'язанні.

З наведеного слідує, що всі документи на підтвердження права вимоги передаються новому кредиторові і знаходяться у нього. У разі не надання новим кредитором доказів переходу до нього права вимоги відсутні правові підстави вважати, що до нього перейшло таке право вимоги.

Ураховуючи викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого та мотивованого висновку про те, що позовні вимоги є недоведеними та необґрунтованими, а тому не підлягають до задоволення.

Доводи апеляційної скарги про відсутність заперечень з боку відповідача щодо умов договору та його виконання висновку суду про недоведеність позовних вимог не спростовують та не можуть бути підставою для скасування рішення суду.

Посилання в апеляційній скарзі, що відповідач не подавав відзиву спростовуються матеріалами справи (а.с. 43-51).

За вказаних обставин, колегія суддів вважає, що розглядаючи спір суд першої інстанції в межах доводів позову повно та всебічно дослідив обставини спору, дав належну оцінку зібраним по справі доказам, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює і у відповідності з вимогами закону прийшов до правильного висновку про те, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, про що ухвалив відповідне рішення. Рішення суду ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За вказаних обставин, колегія суддів приходить до висновку про залишення рішення суду без змін, а скарги без задоволення.

На підставі викладеного та керуючись ст. 268, 374, 375, 383, 384, 389 ЦПК України,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 05 червня 2020 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня проголошення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до цього суду.

Головуючий О.Ф. Мазурик

Судді В.А. Кравець

Л.Д. Махлай