Справа №428/8860/21
Провадження №2/428/1741/2021
24 листопада 2021 року м. Сєвєродонецьк
Сєвєродонецький міський суд Луганської області у складі:
головуючого судді Кордюкової Ж.І.,
за участю секретаря Голуб Т.М.,
позивача ОСОБА_1 ,
представника позивача Самойлової І.Є. ,
представника третьої особи ОСОБА_3 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , третя особа Служба у справах дітей військово-цивільної адміністрації м. Сєвєродонецька Луганської області про надання дозволу на тимчасовий виїзд неповнолітньої дитини за межі України без згоди батька, -
ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4 , третя особа Служба у справах дітей військово-цивільної адміністрації м. Сєвєродонецька Луганської області про надання дозволу на тимчасовий виїзд неповнолітньої дитини за межі України без згоди батька.
В обґрунтування заявлених вимог зазначила, що відповідач є батьком ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Дитина мешкає з нею, а з відповідача стягуються аліменти на її утримання. Батько дитини мешкає окремо, з нею не бачиться та участі у її житті не приймає.
Вона має намір оздоровити дитину на морі в Арабській Республиці Єгипет, проте відповідач відмовив їй у наданні дозволу на виїзд дитини за кордон, через що вона не може вивезти дитину за кордон і завчасно придбати квитки. Вона має намір поширювати кругозір дитини та вивозити її за кордон у подорожі не тільки на море, але і в інші країни, тривалість такого виїзду не перевищуватиме трьох тижнів.
Просила суд:
надати дозвіл на перетин державного кордону при виїзді з України ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у супроводі матері ОСОБА_1 та без згоди та супроводу батька ОСОБА_4 до Арабської Республики Єгипет в проміжок часу з моменту набрання рішенням законної сили та до 31.12.2021 року на строк не більше одного місяця;
надати дозвіл на перетин державного кордону при виїзді з України ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у супроводі матері ОСОБА_1 та без згоди та супроводу батька ОСОБА_4 до усіх країн світу в будь-який час до досягнення дитиною 16-річного віку за виключенням виїзду на постійне місце проживання.
Позивач ОСОБА_1 та її представник адвокат Самойлова Є.І. підтримали заявлений позов, не заперечували проти заочного розгляду справи.
Відповідач ОСОБА_4 в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, відзиву на позовну заяву не подав.
Представник третьої особи Воротинцева М.Д. не заперечувала проти задоволення позовних вимог.
24.11.2021 року судом постановлено протокольну ухвалу про заочний розгляд справи.
Дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив наступне.
ОСОБА_5 народилась ІНФОРМАЦІЯ_2 , батьками записані ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 25.01.2018 року.
ОСОБА_4 має заборгованість зі сплати аліментів на утримання доньки за період з липня 2021 року по листопад 2021 року в сумі 7217,17 грн.
Загальні засади регулювання сімейних відносин визначено статтею 7 СК України, згідно з положеннями якої жінка та чоловік мають рівні права й обов`язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї. Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.
Згідно зі статтями 141, 150, 153, 155 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.
Згідно з пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини, яка в силу положень статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.
Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини (стаття 9 Конвенції про права дитини).
Відповідно до статті 18 цієї Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.
Наведеними нормами закріплено основоположний принцип забезпечення найкращих інтересів дитини, якого необхідно дотримуватися, зокрема, при вирішенні питань про місце проживання дитини у випадку, коли її батьки проживають окремо; про тимчасове розлучення з одним із батьків у зв`язку з необхідністю виїхати за межі країни, у якій визначено місце проживання дитини, з іншим із батьків з метою отримання освіти, лікування, оздоровлення та з інших причин, обумовлених необхідністю забезпечити дитині повний і гармонійний фізичний, розумовий, духовний, моральний і соціальний розвиток, а також необхідний для такого розвитку рівень життя.
Базові положення принципу забезпечення найкращих інтересів дитини підтримуються Європейським судом з прав людини, у тому числі шляхом застосування статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), ратифікованої Законом України від 17.07.1997 року N 475/97-ВР.
Таким чином, рішення компетентних органів в усіх питаннях, що стосуються дітей, забезпечення їх найкращих інтересів повинно мати першочергове значення. Найкращі інтереси дитини залежно від їх характеру та серйозності можуть перевищувати інтереси батьків.
Статтею 313 ЦК України, якою встановлено, що фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними, крім випадків, передбачених законом.
Порядок виїзду за кордон дітей громадян України визначено Правилами перетинання державного кордону громадянами України, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року №57 (далі - Правила).
Відповідно до п. 3 Правил виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, здійснюється за згодою обох батьків (усиновлювачів) (далі - батьки) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку.
Згідно з п.п. 1 п.4 Правил виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий із батьків відсутній у пункті пропуску.
У підпункті 2 пункту 4 Правил передбачено, що громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків у разі пред`явлення документів або їх нотаріально засвідчених копій рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків.
Таким чином, тимчасовий виїзд малолітньої дитини за межі України повинен відбуватись лише за погодженням з іншим з батьків, оскільки такий переїзд спричиняє зміну режиму спілкування дитини з іншим із батьків, порядок участі у вихованні дитини, зміну звичайного соціального, культурного, мовного середовища дитини, що впливає на її подальше життя, розвиток і виховання.
У позовній заяві позивач просить надати дозвіл на виїзд неповнолітньої дочки за кордон до усіх країн світу в будь-який час до досягнення дитиною 16-річного віку за виключенням виїзду на постійне місце проживання.
Суд відзначає, що надання дозволу на виїзд дитини за кордон дітей у супроводі одного з батьків за відсутності згоди другого з батьків може бути наданий лише на певний період, із визначенням його початку й закінчення, та зазначенням конкретного місця перебування дитини.
Позивач зазначених умов не дотримала та не надала суду доказів, на який період часу планується поїздка, не надала копій квитків, які б підтверджували час перебування дитини в іноземній країні, не надала відомостей на підтвердження конкретного місця перебування дитини в іншій країни (копії договору про придбання туристичних послуг, відомостей про бронювання готелю на певний час у конкретному місті країни). Зазначене позбавляє суд можливості перевірити, чи дійсно виїзд дитини за кордон без згоди та супроводу батька дійсно відповідатиме найкращим інтересам дитини, виходячи з того, до якої країни мати хоче виїхати з дитиною, на який період, та з якою метою, чи буде мати позитивний вплив на дитину та її подальше життя, розвиток і виховання така поїздка.
Також суд звертає увагу, що у позовній заяві позивач та її представник посилаються на постанову Верховну Суду від 03.07.2019 року, у якій йдеться про те, що повинен бути визначений конкретний період перебування дитини за кордоном.
Аналізуючи обставини, встановлені в судовому засіданні, суд приходить до висновку про необґрунтованість позовних вимог, що має наслідком відмову в їх задоволенні.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати позивачу за рахунок відповідача не відшкодовуються.
Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 141, 247, 258 - 259, 263 - 265, 268, 272 - 273, 280 - 284, 287 - 289, 354 ЦПК України, суд, -
Позовні вимоги ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яку може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому ЦПК України.
Рішення може бути оскаржено шляхом подання апеляційної скарги до Луганського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення в повному обсязі складено 26.11.2021 року.

Позивач: ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Відповідач ОСОБА_4 , місце проживання: АДРЕСА_2 .

Третя особа: Служба у справах дітей військово-цивільної адміністрації м. Сєвєродонецька Луганської області, місцезнаходження: Луганська область, м. Сєвєродонецьк, б-р Дружби Народів, буд. 32-а, .

Представник третьої особи: Воротинцева Маргарита Дмитрівна, місцезнаходження: Луганська область, м. Сєвєродонецьк, б-р Дружби Народів, буд. 32-а, паспорт № НОМЕР_3 .

Суддя Ж. І. Кордюкова