Справа №613/1228/20 Провадження № 2/613/66/21
26 січня 2021 року м. Богодухів
Богодухівський районний суд Харківської області у складі:
головуючого судді Сеник О.С.,
за участю секретаря судового засідання Дегтяр А.Ю.,
свідків ОСОБА_2 , ОСОБА_3
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в приміщенні Богодухівського районного суду Харківської області за правилами загального позовного провадження цивільну справу № 613/1228/20 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про визнання особи такою, що втратила право користування житлом, -
ОСОБА_1 звернувся до Богодухівського районного суду Харківської області з позовом до ОСОБА_4 , у якій просить: 1) визнати ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , такою, що втратила право користування належним позивачу житловим будинком за адресою: АДРЕСА_1 ; 2) стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , сплачений позивачем при подачі позову судовий збір у розмірі 840,80 грн.
В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначив, що він є єдиним власником житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 . Пояснив, що вони з відповідачкою раніше проживали разом, перебували у фактичних шлюбних відносинах та мають спільну дитину сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Наразі у вищевказаному будинку зареєстровані: позивач - ОСОБА_1 , відповідач - ОСОБА_4 та їх син - ОСОБА_5 . Позивач вказує, що з 2017 року відносини між ними були припинені, відповідач покинула родину, стала зловживати спиртними напоями, вести бродячий спосіб життя, не займається вихованням дитини. Рішенням Богодухівського районного суду Харківської області від 24.07.2020 відповідач була позбавлена батьківських прав відносно сина ОСОБА_5 . Відповідач з власної волі не проживає за місцем реєстрації більше трьох років, не сплачує комунальні послуги, не надає коштів на утримання будинку, її особисте майно за місцем реєстрації відсутнє. На даний час відповідач створила іншу сім`ю, 12 липня 2019 року уклала шлюб з ОСОБА_6 , 1977 року народження, змінила прізвище з « ОСОБА_7 » на « ОСОБА_8 » та стала проживати за місцем проживання чоловіка, за адресою: АДРЕСА_2 . При цьому, відповідач продовжує бути зареєстрованою у належному позивачу будинку за вищевказаною адресою. Вказаними діями відповідач створює позивачу перешкоди, як власнику, у користуванні та розпорядженні житлом, у зв`язку з чим ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом.
Ухвалою Богодухівського районного суду Харківської області 07.12.2020 позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про визнання особи такою, що втратила право користування житлом прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Визначено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження. Відповідачу запропоновано в установлений судом строк подати письмовий відзив на позов.
Заходи забезпечення позову не вживались.
Ухвалою Богодухівського районногосуду Харківської області від 12.01.2021 задоволено заяву позивача про витребування доказів. Витребувано з Богодухівського відділу поліції ГУНП в Харківській області відомості про те, чи зверталась ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за період з листопада 2019 року по теперішній час із заявою про чинення їй перешкод у користуванні житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 .
Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні вимоги позовної заяви підтримав з підстав, викладених в останній. Пояснив, що ОСОБА_4 ) більше 3 років не проживає у будинку АДРЕСА_1 , востаннє з`являлася там у березні 2019 року, для того, щоб забрати з будинку останні свої речі. На задоволенні позовних вимог наполягав, не заперечував щодо ухвалення заочного рішення у справі.
Відповідач ОСОБА_4 в судове засідання не прибула, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином як шляхом надіслання судової повістки на зареєстровану адресу місця проживання, так і шляхом надіслання судової повістки на фактичну адресу місця проживання, зазначену позивачем ( АДРЕСА_2 ), так і шляхом розміщення оголошення про виклик в судове засідання на офіційному веб-порталі «Судова влада України» відповідно до вимог ч. 11 ст. 128 ЦПК України, причини неявки суду не повідомила, відзив на позов не подала.
Згідно з ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Враховуючи, що відповідач достовірно обізнана про подання позову, належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи, не з`явилася в судове засідання, причин неявки суду не повідомила, відзиву на позов не подала, суд вважає можливим розглянути справу за відсутності відповідача та, зі згоди позивача, ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.
Суд, заслухавши позивача, допитавши свідків, розглянувши матеріали справи, дослідивши надані докази в їх сукупності, встановив наступні фактичні обставини.
Сторони ОСОБА_9 та ОСОБА_10 спільно проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу та мають спільну дитину ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , виданого повторно Богодухівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) від 26.02.2020 (а.с. 12).
Рішенням Богодухівського районного суду Харківської області від 24 липня 2020 року у справі № 613/291/20 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , третя особа: Орган опіки та піклування Богодухівської районної державної адміністрації Харківської області про позбавлення батьківських прав, задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 та позбавлено ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , батьківських прав відносно малолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 19-20).

Вказаним рішенням суду встановлено, що відповідно до копії-характеристики, виданої Гутянською селищною радою Богодухівського району Харківської області від 11.09.2019, ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , разом зі співмешканцем ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та сином ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . ОСОБА_10 12.07.2019 уклала шлюб з ОСОБА_6 , 1977 року народження і проживає в АДРЕСА_2 . На даний час паспорт громадянина України відповідно до законодавства не змінила (зміна прізвища на ОСОБА_8 ), не працює, не займається вихованням сина, веде бродячий спосіб життя. Періодично зловживає спиртними напоями (зворотній бік а.с. 19). .

Відповідно до довідки, виданої Гутянською селищною радою Богодухівського району Харківської області від 22.10.2020 № 850, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , дійсно зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , разом з сином ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та квартиранткою ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_5 (а.с. 22).

Вищевказані обставини також підтверджуються записами у будинковій книзі для прописки громадян, що проживають в будинку АДРЕСА_1 , а саме, що ОСОБА_10 зареєстрована за вказаною адресою з 19.09.2015 (а.с. 14-18).

Згідно з довідкою, виданою Гутянською селищною радою Богодухівського району Харківської області від 22.10.2020 № 849, ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , за місцем реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 , з 2017 року по теперішній час не проживає, її особисті речі у вказаному домоволодінні відсутні (а.с. 21).

Відповідно до листа Богодухівського районного відділу поліції ГУНП в Харківській області від 25.01.2021 № 307/119-71/01-2021, за період з листопада 2019 по теперішній час ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , із заявою про чинення їй перешкод у користуванні житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 , до Богодухівського РВП ГУНП в Харківській області не зверталася.

Допитана в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_2 пояснила, що є сусідкою ОСОБА_1 та проживає за адресою : АДРЕСА_3 . Зазначила, що ОСОБА_4 проживала разом з ОСОБА_1 однією сім`єю за адресою : АДРЕСА_1 , прожила там перші кілька років після народження сина ОСОБА_11 , однак, не проживає за вказаною адресою більше року. Про конфліктні ситуації між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 з приводу користування будинком АДРЕСА_1 , перешкоджання позивачем відповідачу у проживанні у вказаному житлі свідку невідомо. Наскільки відомо свідку, відповідачка наразі проживає у с. Первухінка Богодухівського району Харківської області.

Допитаний у судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_3 пояснив, що проживає за адресою : АДРЕСА_4 та підтримує дружні відносини з позивачем останні п`ять років. Пояснив, що ОСОБА_12 є колишньою дружиною ОСОБА_1 , не проживає з позивачем у будинку АДРЕСА_1 більше трьох років. Відповідачка уклала шлюб з іншим чоловіком, з яким проживає на даний час. Після виїзду з будинку позивача ОСОБА_4 ніколи не претендувала на користування вказаним будинком та проживання в ньому, конфліктних ситуацій з цього приводу ніколи не виникало.

Відповідно до ч. 1 ст. 316 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (ч. 1 ст. 317 ЦК України).

Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд (ч. 1 ст. 319 ЦК України).

Частиною 1 статті 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Приписами ст. 379 ЦК України визначено, що житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше жиле приміщення, призначені та придатні для постійного або тимчасового проживання в них.

Згідно зі ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово.

Відповідно до ч. 1 ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Так, судом встановлено, що через реєстрацію відповідача у належному позивачу будинку, ОСОБА_1 не може в повній мірі реалізувати своє право на вільне володіння, користування та розпорядження вказаним майном, зокрема, на отримання субсидії по оплаті комунальних послуг, оскільки ОСОБА_4 зареєстрована за адресою : АДРЕСА_1 і не проживає за вказаною адресою з 2017 року.

Враховуючи, що будинок АДРЕСА_1 належить на праві приватної власності ОСОБА_1 , а відповідач ОСОБА_4 не є членом сім`ї позивача, суд вважає, що на правовідносини, які виникли між сторонами, не поширюються норми статей 64, 156 ЖК УРСР, статті 405 ЦК України.

Відповідач ОСОБА_4 є колишньою співмешканкою позивача, відносини між якими припинено, тобто відповідач була членом сім`ї позивача, що підтверджено матеріалами справи та самим позивачем у судовому засіданні.

Так, відповідач проживала та була зареєстрована у спірному житловому приміщенні зі згоди позивача, тобто у встановленому законом порядку набула право користування чужим майном (сервітут). У 2017 році відповідач самостійно виїхала зі спірного домоволодіння та змінила місце свого проживання, проте, добровільно не зняла з реєстрації місце свого проживання за вищевказаною адресою.

Відомостей про укладення між сторонами по справі договору найму на проживання у спірному житловому приміщенні суду надано не було.

Відповідно до ст. 401 ЦК України право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене, зокрема, щодо іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом. Сервітут може належати, зокрема, іншій, конкретно визначеній особі (особистий сервітут).

Згідно з ст. 402 ЦК України, сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду.

Статтею 403 ЦК України, визначено зміст сервітуту, сервітут визначає обсяг прав щодо користування особою чужим майном.

Згідно з ст. 406 ЦК України сервітут припиняється, зокрема, у разі відмови від нього особи, в інтересах якої встановлений сервітут; спливу строку, на який було встановлено сервітут; припинення обставини, яка була підставою для встановлення сервітуту; невикористання сервітуту протягом трьох років підряд.

Згідно з ст. 150 ЖК УРСР громадяни, які мають у приватній власності будинок, користуються ним для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд, зокрема, здавати в оренду, укладати інші не заборонені законом угоди.

Відповідно до ст. 158 ЖК УРСР наймач користується жилим приміщенням у будинку, що належить громадянинові на праві приватної власності, відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення укладається між власником будинку і наймачем у письмовій формі. За договором найму, зокрема, згідно зі ст. 68 ЖК УРСР, яка є загальна нормою, що застосовуються і до договору найму жилого приміщення у будинку приватної власності, - наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги.

Згідно із ст. 163 ЖК УРСР у разі тимчасової відсутності наймача за ним зберігається займане жиле приміщення у випадках і в межах строків, установлених частиною першою, пунктами 1 і 5 частини третьої і частиною четвертою статті 71 цього Кодексу. Тимчасова відсутність наймача не звільняє його від виконання обов`язків за договором найму.

Згідно зі ст. 71 ЖК УРСР при тимчасовій відсутності наймача за ним зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач був відсутній з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено.

Згідно зі ст. 72 ЖК УРСР визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Положеннями ст. 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Частинами 1, 2 ст. 77 ЦПК України встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно з ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Приписами ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

З урахуванням досліджених у судовому засіданні письмових доказів, а також пояснень, наданих свідками, суд дійшов висновку про доведеність факту непроживання без поважних причин ОСОБА_4 у будинку АДРЕСА_1 , та невикористання житла за його прямим призначенням понад шість місяців.

Жодних доказів, які б спростовували такий висновок, суду не надано.

За таких умов, беручи до уваги, що відповідач добровільно виїхала зі спірного домоволодіння, з 2017 року не проживає у спірному будинку, в будинку відсутні її речі, вона не здійснює своїх прав користування даним жилим приміщенням і не виконує обов`язків наймача жилого приміщення, враховуючи відсутність підстав для збереження за відповідачем права на жиле приміщення понад шість місяців, передбачених частиною 2 статті 71 ЖК УРСР, відсутність доказів поважності причин її відсутності понад шість місяців у вказаному будинку, суд дійшов висновку, що ОСОБА_4 слід визнати такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 щодо визнання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , такою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою : АДРЕСА_1 .

Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до ст. 141 ЦПК України, та вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір, сплачений ним при подачі позову в розмірі 840,80 грн.

Керуючись ст.ст. 319, 321, 383, 391, 395, 401 ЦК України, ст.ст. 4, 10 - 13, 76-81, 141, 259, 263 - 265, 268, 280 - 284, 289, 354, п. 3 Розділу ХІІ Прикінцевих положень, пп. 15.5 п. 15 ч. 1 Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про визнання особи такою, що втратила право користування житломзадовольнити.

Визнати ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , такою, що втратила право користування житловим приміщенням будинком АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_3 ) понесені ним судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 840 (вісімсот сорок) грн. 80 коп.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги на рішення суду через Богодухівський районний суд Харківської області, протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до п. 3 Розділу ХІІ Прикінцевих положень ЦПК України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Позивач ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ).

Відповідач ОСОБА_4 (зареєстрована за адресою : АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Повний текст рішення складено 28.01.2021.

Суддя О.С. Сеник