Номер провадження 2/754/2992/21
Справа №754/1340/21
РІШЕННЯ

Іменем України

16 листопада 2021 року Деснянський районний суд м. Києва в складі:

Головуючого судді - Галась І.А.

при секретарі - Дуб С.

за участі : позивача - ОСОБА_1

представника відповідача - ОСОБА_2

представника третьої особи - Кравченко Т.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , 3-тя особа - Служба у справах дітей та сім`ї Деснянської районної в м. Києві Державної адміністрації про усунення перешкод у спілкуванні та вихованні дитини та визначення способу участі батька у вихованні дитини,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 , ( АДРЕСА_1 ) звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 , ( АДРЕСА_2 ) про усунення перешкод у спілкуванні та вихованні дитини та визначення способу участі батька у вихованні дитини. До участі в справі в якості третьої особи залучено Службу у справах дітей та сім`ї Деснянської районної в м. Києві Державної адміністрації (м. Київ, пр.. Маяковського, 21Г).

Позовні вимоги обґрунтовано наступним.

ОСОБА_1 та ОСОБА_3 перебували в зареєстрованому шлюбі з 01.10.2010 р. У шлюбі народилася дитина - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серія НОМЕР_1 від 12 листопада 2011 року, що видано Відділом реєстрації актів цивільного стану Деснянського районного управління юстиції у м. Києві. З 02 вересня 2010 року я та Відповідач проживали за адресою: АДРЕСА_3 , після народження доньки, ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) за вказаною адресою ми постійно проживали втрьох. Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 30.11.2016 р., яке набрало законної сили 13.12.2016 р. шлюб, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 було розірвано. Після розірвання шлюбу внаслідок розподілу майна в судовому порядку 1/2 частки квартири АДРЕСА_4 належать Позивачу - ОСОБА_1 та Ѕ частки квартири АДРЕСА_4 належить Відповідачу - ОСОБА_3 . Отже, ОСОБА_1 , є власником Ѕ частки квартири за адресою: АДРЕСА_2 , форма власності: приватна; вид спільної часткової власності: спільна часткова, що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 185363811 від 18.10.2019 р., підстава виникнення права власності: Постанова суду, серія та номер: 754/1492/17, виданий 02.10.2019, видавник: Київський апеляційний суд. Дитина зареєстрована та фактично проживає з матір`ю - ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_2 . Місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків (ч. 1 ст. 160 СК України). Після розірвання шлюбу у договірному порядку не вдалося вирішити питання щодо участі мене як батька у вихованні дитини, про що свідчать мої неодноразові звернення до Служби у справах дітей Деснянської районної в м. Києві та в Деснянське УП ГУ НП у м. Києві. У 2017 році він змушений був звернутися до органу опіки та піклування - Служби у справах дітей Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації із заявою про визначення порядку його участі у вихованні та спілкуванні із дитиною. Розпорядженням Деснянської районної у м. Києві державної адміністрації № 338 від 22.06.2017 року «Про участь батька у вихованні малолітньої дитини ОСОБА_4 » мені визначено порядок участі у вихованні та спілкуванні із дитиною відповідно до встановленого графіку, а саме: кожної п`ятниці з 18.00 год. до 21.00 год. у присутності матері дитини; кожної суботи з 10.00 год. до 15.00 год. у присутності матері дитини; кожної неділі з 12.00 год. до 16.00 год. у присутності матері дитини. Мати дитини зазначене Розпорядження систематично не виконувала та не виконує. Досягти з матір`ю домовленості про побачення з дитиною не вдається, про що він неодноразово звертався до Служби у справах дітей Деснянської райдержадміністрації. Незважаючи на це працівники Служби у справах дітей Деснянської райдержадміністрації відповідно до наказу Міністерства соціальної політики України від 06.08.2019 року №1201 «Про затвердження Інструкції з оформлення посадовими особами органів опіки та піклування матеріалів про адміністративні правопорушення» Протоколи про адміністративні правопорушення відповідно до частин п`ятої, шостої статті 184, статті 188-50 Кодексу України про адміністративні правопорушення не складали. З 10.03.2017 року Відповідач через особисту неприязнь з мотивів помсти з метою завдання йому душевних страждань та моральної шкоди постійно чинить перешкоди у спілкуванні та участі у вихованні доньки. Після розлучення він намагався постійно спілкуватися з донькою та брати участь у її вихованні, систематично сплачую фіксовані аліменти у сумі 1355,00 грн., але його фінансова участь у забезпеченні доньки аліментами не обмежується. За ці роки він постійно купував дитині важливі для її розвитку речі - велосипед, самокат, піаніно, одяг, їжу, оскільки відповідач майже нічого не купує дитині, навіть почала продавати його подарунки, це стосується велосипеду, а кошти віддає своєму синові від першого шлюбу, якому 25 років, щоб від нього не пішла дружина. Відповідач навіть не давала дитину, щоб з нею купити велосипед, щоб підібрати цю річ під зріст доньки. Коли він робив зауваження, що дитина іде на прогулянку в одязі, який не випрасуваний, та ще й з дірками, його позбавляли можливості спілкуватися з донькою на декілька тижнів. Про що він писав до Служби у справах дітей Деснянської райдержадміністрації, реакції не було. В листопаді 2018 року він купив для доньки форму для танців, записав та проплатив заняття в студії танців «Ritmix», але Відповідач нав`язувала їй думку, що донька не вміє танцювати і їй це не потрібно. До цього долучалася і стороння особа, яка забирає дитину зі школи і забороняє дочці з ним спілкуватися. Він купив дитині смарт-годинник, щоб мати можливість з нею спілкуватися і було зрозуміло, де дитина знаходиться, але Відповідач зробила все можливе, щоб цей годинник якнайшвидше зламався. Тоді він купив донечці мобільний телефон та оплачує номер НОМЕР_2 . Вони з донькою хотіли спілкуватися, але не врахували неадекватну поведінку Відповідача, бабусі дитини та сторонньої особи, яка забирає доньку зі школи - вони не тільки забороняли дитині з ним спілкуватися по телефону, але і почали їй погрожувати та залякувати, кричати на дитину. А коли дозволяли спілкуватися, то телефон повинен був бути включеним на зовнішній динамік, щоб вони слухали всю розмову. Крім цього, його листування з дитиною в смс-повідомленнях Відповідач ретельно вивчає та від імені дитини вставляє у відповідь фрази з негативним змістом на його адресу. Про що він писав до Служби у справах дітей Деснянської рай держадміністрації, реакції не було. 02 червня 2019 року під час зустрічі з дитиною Відповідач поставила ультиматум - всі речі для дитини він повинен купувати тільки в присутності Відповідача, інакше дитину на побачення він більше не отримає. Це було сказано про його доньку як про річ або товар. Він відповів, що своїми коштами буду розпоряджатися самостійно. Відповідач схопила доньку за руку, дитина почала плакати і в той спекотний день замість того, щоб надати можливість доньці піти зі мною на річку, побути на природі і подихати свіжим повітрям, Відповідач замкнула дитину у квартирі, виключила її телефон і вони не могли навіть поговорити. Все це травмує дитину, яка за цей час дуже схудла, знервована та змарніла, не посміхається. Крім того, Відповідач надає поганий приклад дитині, оскільки палить постійно на балконі в квартирі, а паління - поганий приклад для дівчинки. Він не палить, не вживає алкогольних напоїв, веде нормальний, порядний спосіб життя. 03 червня 2019 року він звернувся із заявою №Р-601 про захист особистих немайнових прав батька та дитини до Служби у справах дітей та сім`ї про зміну графіку своєї участі у вихованні дитини, оскільки мати не виконує попереднє розпорядження, перешкоджає зустрічам з дитиною та налаштовує доньку проти батька. Згідно з довідкою №54 від 30.10.2019 р. Спеціалізованого навчально-виховного комплексу «Усмішка» з поглибленим вивченням англійської мови ( АДРЕСА_5 ) дитину, ОСОБА_4 , після уроків забирає довірена особа ОСОБА_3 - ОСОБА_6 , яка є сторонньою особою для його дитини, та постійно втручається у виховання доньки та настроює доньку проти мене. Під час спілкуванням з директоркою цього закладу, вона також відстоювала інтереси ОСОБА_3 , а не інтереси дитини. Згідно з Актом обстеження житлово-побутових умов батька дитини ОСОБА_1 від 30.01.2020 р., складеним заступником начальника служби у справах дітей та сім`ї Деснянської РДА у м. Києві, начальником відділу правового захисту дітей ОСОБА_7 та іншими членами комісії, житлово-побутові умови відповідають вимогам - батько проживає один у 2-кімнатній квартирі з ремонтом, облаштованій сучасними меблями та технікою, придбав для дочки сучасне піаніно, яке розміщено в квартирі, але мати, Відповідач по справі, не дозволяє завезти піаніно в квартиру на АДРЕСА_2 за місцем проживання дитини. Але з 03.06.2019 року до 14.02.2020 року 9 місяців документи Службою у справах дітей та сім`ї на засідання комісії не надавались з незрозумілих причин. Після спілкування, один раз, з психологом центру Службою у справах дітей мені цей психолог пообіцяла додатково спілкування з дитиною для визначення, психологічного стану дитини до батька, але телефон інспектор більше не брала, а після Нового Року вона повідомила, що вже надіслала свій висновок і вже пізно. На комісію його офіційно не викликали. Про час засідання комісії він дізнався випадково. Але і на комісії не дали і слово промовити, бо комісія дуже поспішала. Рішення вже було прийняте. Розпорядженням Деснянської районної у м. Києві державної адміністрації №106 від 14.02.2020 року «Про участь батька у вихованні малолітньої дитини ОСОБА_4 » йому було відмовлено у зміні графіку його участі у вихованні малолітньої дитини, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який визначений розпорядженням Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації від 22.06.2017 р. №338 «Про участь батька у вихованні малолітньої дитини ОСОБА_4 ». З 2017 року він неодноразово звертався до Деснянського УПГУ НП в місті Києві про те, що ОСОБА_3 порушує графік його побачень з дитиною за розпорядженням Деснянської районної у м. Києві державної адміністрації №338 від 22.06.2017 року «Про участь батька у вихованні малолітньої дитини ОСОБА_4 ». ОСОБА_3 також порушуючи всі закони Держави України перешкоджала йому заходити до власного помешкання, щоб побачити власну доньку, а також надала слідчим органам заздалегідь неправдиве свідчення за що ще відкрита кримінальна справа. За цими фактами Деснянським УПГУ НП в місті Києві щодо ОСОБА_3 заведено кримінальні справи, а саме: слідчим відділом Деснянського управління поліції здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000058, розпочатому 12.02.2019 року Київською місцевою прокуратурою №3 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 383 КК України (завідомо неправдиве повідомлення про вчинення злочину) та ч. 2 ст. 384 КК України (введення в оману уповноваженого органу); з 25.02.2020 слідчим відділом Деснянського управління поліції здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0001416 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 162 (порушення недоторканості житла - незаконне виселення) та ст.356 КК України (самоправство); з 07.04.2020 слідчим відділом Деснянського управління поліції здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0002277 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 356 КК України (самоправство). Кожний раз, коли ОСОБА_3 надавала можливість спілкуватися з дитиною вона завжди влаштовувала скандал, що негативно відображалось на дитині. Вона зовсім не зважала на інтереси дитини, а використовувала дитину для власних інтересів, вона втягувала доньку у дорослі розбірки. Тому він намагався спілкуватись з дитиною без участі ОСОБА_3 , тоді коли дитина була сама без матері, дитина розквітала, стала спокійною, веселою, грайливою, справжньою дитиною, яку я знав до того, коли матір почала себе агресивно поводити і налаштовувати проти нього дитину. 09 листопада 2020 року, коли він близько 17-50 прийшов до себе додому за адресою: АДРЕСА_2 , Відповідач по справі, повідомила, що захворіла коронавірусною хворобою СОVID-19, донька повернеться додому о 19.00 і буде перебувати із матір`ю, а мені дитину на час хвороби не віддає. Тобто матір, яка сама є лікарем, розповсюджуючи інфекцію, піддавала небезпеці життя та здоров`я доньки, що є злочином у відповідності до ч. 1 ст. 325 ККУ, якою передбачено притягнення до кримінальної відповідальності за «порушення правил та норм, встановлених з метою запобігання епідемічним та іншим інфекційним хворобам, а також масовим неінфекційним захворюванням (отруєнням) і боротьби з ними, якщо такі дії спричинили або завідомо могли спричинити поширення цих захворювань». Про це він відразу повідомив Деснянське УП ГУ НП в місті Києві, та написав заяву, про захист неповнолітньої дитини від зараження коронавірусною хворобою СОVID-19метою її відокремлення від хворої матері. 10 листопада 2020 року він звернувся із заявою №Р-1732/1 до Деснянської у м. Києві РДА про захист життя неповнолітньої дитини ОСОБА_4 від хворого на СОVID-19. У відповіді від 04.12.2020 р. №102-Р-1732/1-3240 в.о. голови Деснянської у м. Києві РДА І. Алєксєєнко зазначила, що згідно наданої інформації КНП «Центр первинної санітарної допомоги №1» Деснянського р-ну м. Києва ОСОБА_4 декларацію на медичне обслуговування з жодним медичним закладом Деснянського р-ну м. Києва не укладала. На превеликий жаль, у вищезазначеному листі не повідомлялося, які ж конкретні та дієві заходи було вжито Деснянською у м. Києві РДА та Службою у справах дітей та сім`ї, щоб захистити дитину від загрози захворіти на СОVID-19. Це не було не перше знущання рідної матері над власною дитиною, про що він неодноразово писав до Служби у справах дітей та сім`ї Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації, але захисту інтересів дитини від Служби у справах дітей та сім`ї Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації не було, і навіть відповіді їм шкода надати, дуже багато у них роботи. Коли він перебуває у себе в квартирі, ОСОБА_3 забороняє дитині виходити з кімнати, залякуючи її Розпорядженням Деснянської в місті Києві державної адміністрації № 338 від 22.06.2017, що він має спілкуватись та бачити рідну доньку тільки в п`ятницю з 18 до 21 години, суботу з 10 до 15 години та неділю з 12 до 16 години. Тому тримає її в кімнаті і каже щоб вона не виходила, тримає дитину як ув`язнену. 28.12.2020 року о 13 годині, коли він черговий раз прийшов до себе в квартиру за адресою АДРЕСА_2 в квартирі нікого не було. Тоді о 13 годин 14 хвилин він зателефонував доньці НОМЕР_3 , але їй матір ОСОБА_3 заборонила брати слухавку, коли телефоную та спілкуватись з ним, тому відповіді не було. О 13-30 до квартири прийшла донька в супроводі невідомою жінки, яка 5.03.2020 та 6.04.2020 року брала участь у заволодінні квартирою та чинила опір, коли він намагався потрапити до свого житла. Про що ним були написані заяви до Деснянського РУ ГУ НП у м. Києві для притягнення до відповідальності за такі дії по ч. 1 ст. 162, ст. 233 та ст. 356 КК України, досудове розслідування триває. Коли ОСОБА_3 о 15 годині чомусь прибігла з роботи, хоча в квартирі було тихо і ми з донькою добре спілкувались, та робили шкільне домашнє завдання, почала влаштовувати скандал. Він зібрався та пішов, ні слова їй не промовивши. Все це ОСОБА_3 намагалась перевернути та використати у власних цілях, вона намагалася звести на мене наклеп в своїй заяві до Служби у справах дітей та сім`ї Деснянської районної в м. Києві.

Посилаючись на викладене позивач просив: зобов`язати матір - ОСОБА_3 , не чинити перешкод батьку - ОСОБА_1 у спілкуванні та вихованні дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; визначити такі способи участі батька - ОСОБА_1 , у спілкуванні та вихованні дитини - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 : кожну 1-у та 3-тю суботу та неділю, щомісячно ОСОБА_3 зобов`язана приводити дитину - ОСОБА_4 до батька - ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_6 об 11 годині для спілкування батька з дитиною без присутності матері, а батько зобов`язаний повертати дитину матері о 20.00 за адресою проживання дитини; батько ОСОБА_1 має право безперешкодно відвідувати та спілкуватися з дитиною - ОСОБА_4 у будь-який час у будь-якому місці, не враховуючи регулярне спілкування дитини з батьком; мати ОСОБА_3 зобов`язана надавати дитині можливість і не забороняти вільного спілкування з батьком будь-яким доступним шляхом - засобами мобільного зв`язку, Інтернетом, телефоном тощо; мати ОСОБА_3 зобов`язана повідомляти та погоджувати з батьком ОСОБА_1 про зміну місця проживання Дитини та про змін] місця навчання дитини не менше ніж за 7 діб, про захворювання Дитини повідомляти протягом 12 годин, де перебуває Дитина під час хвороби, як Дитина хворіє, про місце т: період відпочинку дитини не менше ніж за 7 діб; мати ОСОБА_3 зобов`язана отримувати погодження від батька ОСОБА_1 зміну місця реєстрації та проживання Дитини , та повідомити куди вони виписується; мати ОСОБА_3 зобов`язана узгоджувати з батьком ОСОБА_1 будь-які порушення особистої недоторканості дитини ОСОБА_4 медичного, фізичного чи психічного характеру, зокрема здійснення вакцинації (щеплень), здійснення хірургічних втручань, вживання медичних препаратів відвідування релігійних установ та участь у релігійних обрядах тощо; мати ОСОБА_3 зобов`язана на протязі трьох діб поставити Дитину на облік до сімейного лікаря за місцем реєстрації та максимально повністю повідомити про це батька ОСОБА_1 ; мати ОСОБА_3 зобов`язана надавати можливість раз на рік дитині відпочивати разом з батьком ОСОБА_1 терміном до 20 діб; мати ОСОБА_3 зобов`язана не перешкоджати можливості навчання та розвитку дитини, яке ініціював та організував батько ОСОБА_1 .

Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 29 січня 2021 року відкрито провадження у справі. Справу призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження.

22 березня 2021 року, в порядку ст. 178 ЦПК України представником відповідача подано Відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що Відповідачка разом із спільною донькою сторін проживаються за адресою: АДРЕСА_7 . Право власності на квартиру належить в рівних долях Позивачу та Відповідачці. Позивач має вільний доступ до квартири, тобто має змогу, у будь-який час, зайти до приміщення та поспілкуватися з дитиною. В умовах сьогодення, як і до розірвання шлюбу, у позивача спостерігаються прояви нестійкої психологічної поведінки, агресії, прояви помсти та психологічного насилля. Так, Позивач неодноразово вчиняв протиправні дії щодо відповідача, окрім того, маючи безперешкодний диспут до житла, наносив економічну шкоду відповідачці, руйнуючи її майно: розбив меблі, зірвав шпалери та ламінат, пошкодив дверний замок, розетки та телекомунікаційні прилади, відключив світло. Як під час спільного проживання однією родиною, так і після розірвання шлюбу, відповідачка неодноразово була змушена викликати поліцію з приводу не лише психологічного насилля (постійні сварки, погрози, агресії), а й застосуванням фізичного насилля (побоїв) з боку позивача. 18.10.2015 приблизно о 11-00 відповідачка звернулась на лінію «102» щодо застосування до неї фізичного насилля з боку позивача, за Висновками спеціаліста у галузі судово-медичної експертизи від 19.10.2015 № 1998/Ж встановлено, що у ОСОБА_3 мали місце ушкодження у вигляді синців та віднесено до легких тілесних ушкоджень. Також, 27.10.2019 року приблизно об 11-15 Відповідачка звернулась на лінію «102» щодо застосування до неї фізичного насилля з боку Відповідача, за Висновками спеціаліста у галузі судово-медичної експертизи від 31.10.2019 № 043-1287-2019 встановлено, що у ОСОБА_3 мали місце ушкодження у вигляді синців та віднесено до легких тілесних ушкоджень. Окрім того, Постановою слідчого СВ Деснянського УГІ ТУ Національної поліції у м. Києві від 06.12.2019 р. визнано ОСОБА_3 потерпілою від ОСОБА_1 щодо завдання тілесних ушкоджень та на підставі статей 55, 56, 57, 110 КПК України, внесено відомості в ЄРДР за № 0008738 від 05.12.2019 та розпочато кримінальне провадження за ч. 1 ст. 125 КК України. Фактично, станом на день подання даного відзиву, Відповідачка, разом з неповнолітньої дитиною, постійно піддаються психологічному та фізичному насиллю з боку Позивача. Відповідач фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 , в квартирі, яка також належить на справі спільної сумісної власності Сторонам, але кожен день, безперешкодно, потрапляє у квартиру, в якій проживає Відповідачка та дитина, влаштовуючи скандали, вчиняє психологічний тиск на дитину, яка після школи перебуває вдома з нянею до приходу Відповідачки. 22.06.2017 р. Розпорядженням Служби у справах дітей Деснянської РДА, Позивачу було визначено порядок спілкування з дитиною у присутності матері. Дане розпорядження не виконувалось Позивачем. Після неодноразових протиправних дій з боку Позивача, які полягали у вчинення домашнього насильства щодо Відповідачки та спільної дитини Сторін, малолітня донька перебувала в нестійкому психологічному стані, дитина дуже переживала за мати, почала боятися батька. Дитина категорично відмовляється залишатися сама вдома, боїться повертатися додому у відсутність матері, стала наляканою, при цьому, влаштовуючи численні скандали та побої на очах у дитини, Позивача не турбував психологічний стан дитини та, що саме, після цього переживає його донька. 03 червня 2019 р. Позивач, повторно звернувся до Служби у справах дітей та сім`ї про збільшення графіку його у часті у вихованні доньки, мотивуючи це тим, що Відповідачка не виконує попереднє розпорядження, перешкоджає його зустрічам з дитиною та налаштовує доньку проти нього, тому просив встановити збільшений графік зустрічей, без присутності матері. Міським центром дитини, на запит, який надійшов від Служби у справах дітей Деснянської районної в місті Києві адміністрації щодо проведення психологічного обстеження з метою визначення психоемоційного стану дитини, її особистих характеристик, особливостей дитячо- батьківських відносин та емоційної прив`язаності дитини до батьків, у зв`язку з визначенням участі батька у вихованні дитини, було надано висновок № 266 від 21.12.2019 р. Згідно Висновку Міського центру дитини Служби у справах дітей та сім`ї Виконавчого органу Київської міської ради від 21.12.2019 № 266 було встановлено наступне (копія висновку додасться): «... Дівчинка позитивна у взаємовідносинах з матір`ю та старшим братом, для неї важлива їх точка зору та підтримка. В результаті проведеного психологічного обстеження з`ясовано, що ОСОБА_4 мас надійну прив`язаність до матері, визнає її авторитет, визначає її в позитивному виборі найпершою поряд з собою (методики «Кольорова соціометрія», «Поїзд»)... ОСОБА_4 не визначала батька зовсім, в методиках «Кольорова соціометрія», малюнок « ІНФОРМАЦІЯ_3 », « ІНФОРМАЦІЯ_4 », що вказує на відсутність емоційних зав`язків з ним, який не задовольняє її потреби в батьківській підтримці та участі». ... Мати задовольняє потреби дитини у любові, емоційному контакті, безпеці, довірі...». Також у зазначеному Висновку, експерти відмітили наступне: «У ОСОБА_4 втрачаються емоційні зв`язки із батьком, відсутня потреба у його участі і піклуванні...». 06 лютого 2020 р. на засіданні комісії з питань захисту прав дитини Деснянської районної у м. Києві Державної адміністрації, враховуючи наданий психологічний висновок, пояснення Сторін, діючи в інтересах дитини, враховуючи ставлення дитини до батька, було прийнято рішення про відмову у задоволенні заяви Позивача щодо збільшення графіку зустрічей дитини без присутності матері. Також, зазначені в позовній заяві обставини, викладені Позивачем, спростовуються, та підтверджують обставини, викладені у даному відзиві, зокрема, копією характеристики дитини, яка долучається до матеріалів справи, де зазначено, що ..«за весь період навчання ОСОБА_4 з 2018 по 2021 рр., тато приходив до школи два рази, причому вів себе не коректно по відношенню до педагогів. ОСОБА_4 боялася батька при спілкуванні і вела себе розгублено». Отже, дитина боїться батька, постійно перебуває у напруженому психологічному стані, коли Позивач приходить до дому; не бажає спілкування з батьком, особливо, коли залишається з ним один-на-один. В умовах сьогодення, маючи окреме житло, Відповідач свідомо та навмисно продовжує чинити психологічне насильство над Позивачкою її дитиною, навмисно позбавляє їх відчуття захищеності та особистого простору, здійснює фактично кримінальні злочини на очах у дитини, завдаючи її матері тілесних ушкоджень. Жодні перешкоди у спілкуванні дитини з батьком, зі сторони Відповідачки відсутні. Як зазначалося вище, Позивач має вільний доступ до квартири, де проживає дитина і має можливість спілкування з дитиною у будь-який час, але ці спілкування мають негативні наслідки для психологічного стану дитини. Відповідачка, ОСОБА_3 займає посаду завідуючої педіатричного відділення - лікаря Центральної поліклініки МВС України, що підтверджується копією характеристики з місця роботи. Згідно довідки від 26.01.2021 р., дитина Сторін, ОСОБА_4 , перебуває на обліку в Центральній поліклініці МВС України з 04.02.2015 р. по теперішній час. На прийом до лікарів поліклініки дитина приходить завжди у супроводі матері, ОСОБА_3 . Дитина перебуває на диспансерному обліку у дитячого отоларинголога з діагнозом: хронічний тонзиліт. Зазначені докази спростовують той факт, що мати дитини, Відповідачка у справі, не здійснює належний догляд за дитиною, а також, враховуючи той факт, що дитина перебуває на обліку, відсутні підстави для підписання декларації з іншим сімейним лікарем.

Посилаючись на викладені обставини, відповідач просив відмовити ОСОБА_1 в позовних вимогах в повному обсязі.

14 вересня 2021 року представником Служби у справах дітей та сім`ї Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації подано висновок про участь батька у вихованні малолітньої дитини № 102/02/38-5691 від 14 вересня 2021 року.

Відповідно до вказаного Висновку Службою у справах дітей та сім`ї Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації встановлено, Батьками малолітньої дитини, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 є ОСОБА_1 та ОСОБА_3 . Батьки малолітньої дитини розірвали шлюб 30.11.2016 року. Батько дитини, ОСОБА_1 , зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_6 . Дитина, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 та мати дитини, ОСОБА_3 , зареєстровані за адресою: АДРЕСА_2 . Дана квартира за рішенням суду належить батькам дитини по Ѕ частині. У даній квартирі ніхто не проживає. Мати дитини та дитина фактично проживають за адресою: АДРЕСА_8 . Дана квартира належить матері дитини на підставі договору купівлі-продажу. У батька, матері та дитини проведено обстеження житлово-побутових умов та складено акти, згідно яких, умови для виховання, розвитку та проживання дитини відповідають вимогам. Розпорядженням Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації від 22.06.2017 року № 338 «Про участь батька у вихованні малолітньої дитини ОСОБА_4 » батьку, ОСОБА_1 , було встановлено графік зустрічей з донькою, а саме: кожної п`ятниці з 18.00 год. до 21.00 год., у присутності матері дитини; кожної суботи з 10.00 год. до 15.00 год., у присутності матері дитини; кожної неділі з 12.00 год. до 16.00 год., у присутності матері дитини. 03.06.2019 року батько дитини, ОСОБА_1 , звернувся із заявою до Служби у справах дітей та сім`ї Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації про збільшення графіку своєї участі у вихованні доньки ОСОБА_4 , мотивуючи, що мати не виконує попереднє розпорядження, перешкоджає його зустрічам з дитиною та налаштовує доньку проти нього, тому просив встановити наступний графік зустрічей з дитиною, за місцем проживання батька, без присутності матері дитини, а саме: кожної п`ятниці з 18.00 год. до 21.00 год.; кожної суботи з 10.00 год. до 19.00 год.; кожної неділі з 10.00 год. до 17.00 год. З наданих пояснень матері дитини, ОСОБА_3 , було з`ясовано, що в них з колишнім чоловіком розглядалася справа про поділ квартири, у якій мешкали вона з донькою ( АДРЕСА_2 ), за позовом батька дитини. Деснянський районний суд міста Києва присудив дану квартиру матері дитини, а Київський апеляційний суд поділив дану квартиру у рівних частинах між батьками дитини. Після рішення Київського апеляційного суду ОСОБА_1 виламав двері у квартирі, змінив замки, почав знищувати майно (вирвав електричні розетки, відрізав інтернет, зірвав ламінат, шпалери) та почав водити до квартири сторонніх осіб (таджиків) та казав, що продасть їм свою частку квартири. Також, зі слів матері дитини, він застосовував до неї фізичне насильство, про що вона зверталась із відповідними заявами до поліції та Служби у справах дітей та сім`ї Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації. Всі ці події відбувались у присутності дитини. В результаті проведеного психологічного обстеження від 21.12.2019 року №266 Міського центру дитини ССДС КМДА малолітньої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , з`ясовано, що ОСОБА_4 в методиках не визначає батька зовсім, що вказує на відсутність емоційних зв`язків з ним, який не задовольняє її потреби в батьківській підтримці та участі. Дар`я не малювала батька в родинному колі (методика « ІНФОРМАЦІЯ_3 »), в іншій методиці зображує батька на певній дистанції, коментує: «Я ходила до нього додому. Там були іграшки, я їх забрала». В наступній методиці ОСОБА_4 визначала батька в негативних виборах, стурбовано розповідала: «Після того случая...Він виламував серцевину замка». «Він її (маму) бив. Я не хочу...Я боюсь...» У ОСОБА_4 втрачаються емоційні зв`язки з батьком, відсутня потреба у його участі і піклуванні. Батько Центр не відвідував та повідомив, що оскільки він працює в іншому місті, найближчим часом організувати його спільну зустріч з донькою, яка передбачена Структурою роботи Центру, через його занятість не є можливим. Відповідно до висновку Центру: визначений нестабільний емоційний стан малолітньої ОСОБА_4 ; спостерігається повне задоволення потреб дитини з боку матері; присутня активна участь матері, бабусі, дідуся, старшого брата в житті ОСОБА_4 ; наявна дистанція у взаємовідносинах з батьком через його поведінку та ставлення до матері. Відповідно до характеристики СНВК «Усмішка», яка надана на запит Служби у справах дітей та сім`ї Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації, ОСОБА_4 навчається у закладі з 2018 року по теперішній час. У вихованні ОСОБА_4 активну участь приймає мама, ОСОБА_3 , яка щоденно переймається життям доньки у школі, а саме завжди цікавиться успіхами доньки, самопочуттям дитини під час освітнього процесу, радиться з педагогами щодо навчання та розвитку доньки. Мама приймає активну участь та допомагає в підготовці шкільних міроприємств, свят, розваг, де ОСОБА_4 приймає участь. Кожного ранку мама приводить та забирає зі школи доньку. За дорученням ОСОБА_3 зі школи іноді забирає дитину довірена нею особа. Мама заздалегідь познайомила довірену особу з педагогами та надала відповідні документи на неї до адміністрації школи. Тато, ОСОБА_1 , за період навчання дитини в закладі, відвідував клас не більше 3-4 разів, при цьому виявляючи неповагу до педагогів, не цікавився навчальними успіхами, шкільним життям та взаємовідносинами доньки з однокласниками. На запитання педагогів реагує агресивно, створюючи конфліктну ситуацію. На шкільних заходах, святах та розвагах жодного разу не був присутнім. Розпорядженням Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації від 14.02.2021 року № 106 «Про участь у вихованні малолітньої дитини ОСОБА_4 » було відмовлено батьку дитини, ОСОБА_1 у зміні графіку його участі у вихованні малолітньої дитини, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , який визначений розпорядженням Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації від 22.06.2017 № 338 «Про участь батька у вихованні малолітньої дитини ОСОБА_4 ». Відповідно до позовних вимог батько дитини, ОСОБА_1 , просить визначити наступні способи участі у спілкуванні та вихованні дитини, а саме: кожну першу та третю суботу та неділю, щомісячно ОСОБА_3 зобов`язана приводити дитину, ОСОБА_4 до батька, ОСОБА_1 , за адресою; АДРЕСА_6 о 11.00 год. для спілкування батька з дитиною без присутності матері, а батько зобов`язаний повертати дитину матері о 20.00 год. за адресою проживання дитини; батько, ОСОБА_1 , має право безперешкодно відвідувати та спілкуватися з дитиною у будь який час у будь-якому місці, не враховуючи регулярне спілкування дитини з батьком; мати, ОСОБА_3 , зобов`язана надавати дитині можливість і не забороняти вільного спілкування з батьком будь-яким доступним шляхом - засобами мобільного зв`язку, Інтернетом, телефоном тощо; мати, ОСОБА_3 , зобов`язана повідомляти та погоджувати з батьком, ОСОБА_1 , про зміну місця проживання дитини та про зміну навчання дитини не менше ніж за 7 діб, про захворювання дитини повідомляти протягом 12 годин, де перебуває дитина під час хвороби, як дитина хворіє, про місце та період відпочинку дитини не менше ніж за 7 діб; мати, ОСОБА_3 , зобов`язана отримувати погодження від батька, ОСОБА_1 , про зміну місця реєстрації та проживання дитини, та повідомити куди дитина виписується; мати, ОСОБА_3 , зобов`язана узгоджувати з батьком, ОСОБА_1 , будь-які порушення особистої недоторканості дитини, медичного, фізичного та психічного характеру, зокрема здійснення вакцинації (щеплень), здійснення хірургічних втручань, вживання медичних препаратів, відвідування релігійних установ у релігійних обрядах тощо; мати, ОСОБА_3 , зобов`язана на протязі 3-х діб поставити дитину на облік до сімейного лікаря за місцем реєстрації та максимально повністю повідомити про це батька, ОСОБА_1 ; мати, ОСОБА_3 , зобов`язана надавати можливість раз на рік дитині відпочивати разом з батьком, ОСОБА_1 , протягом 20 діб; мати, ОСОБА_3 , зобов`язана не перешкоджати можливості навчання та розвитку дитини, яке ініціював та організував батько, ОСОБА_1 . Згідно відзиву на позов мати дитини, ОСОБА_3 , просить у позовних вимогах ОСОБА_1 відмовити в повному обсязі. Малолітня ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2, 07.06.2021 року надала в Службі у справах дітей та сім`ї Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації свої усні та письмові пояснення, у яких зазначила, що вона бажає проживати з мамою, ОСОБА_3 , з батьком спілкуватись не хоче, тому що тато поводить себе агресивно, ображає маму, а це її лякає та ображає. Врахування думки дитини визначено ч. 1 ст. 171 Сімейного кодексу України, у якій зазначено, що дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. У частині 2 вищевказаної статті, вказано, що дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Відповідно до частини 1 статті 3 Конвенції ООН про права дитини, яка передбачає, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. З метою надання висновку органу опіки та піклування до суду, опрацювавши наявні в матеріалах справи документи, питання щодо визначення способів участі батька у вихованні та спілкуванні з малолітньою дитиною розглянуто на засіданні комісії з питань захисту прав дитини Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації, яке відбулось 02.09.2021 року. На засідання комісії були присутні батько, ОСОБА_1 , матір, ОСОБА_3 , та малолітня ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 . Малолітня зазначила, що боїться батька. Батько дитини, ОСОБА_1 , зазначив, що підтримує свої позовні вимоги в повному обсязі. Враховуючи викладене, керуючись статтями 19, 159, 171 Сімейного кодексу України, пунктами 73, 74 Постанови Кабінету Міністрів від 24.09.2008 № 866 «Питання діяльності органів опіки та піклування пов`язаної із захистом прав дитини», діючи виключно в інтересах дитини, на підставі рішення комісії з питань захисту прав дитини (протокол від 02.09.2021 № 19), Деснянська районна в місті Києві державна адміністрація, на яку покладені повноваження органу опіки та піклування, вважає за доцільне визначити способи участі батьку, ОСОБА_1 , у вихованні та спілкуванні з малолітньою ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , наступним чином: перша та третя субота та неділя місяця з 11.00 год. до 13.00 год. Зустрічі проводити враховуючи інтереси та бажання дитини.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 14 вересня 2021 року закрито підготовче провадження у справі. Призначено справу до судового розгляду по суті, встановивши загальний порядок дослідження доказів у справі.

В судовому засіданні позивач підтримав заявлені позовні вимоги, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог.

Представник третьої особи - Служби у справах дітей Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації протягом судового розгляду справи підтримала висновки викладені у Висновку про участь батька у вихованні малолітньої дитини № 102/02/38-5691 від 14 вересня 2021 року.

17 вересня 2021 року позивачем до суду подано заяву при визнання недостовірними доказів, відповідно до якої позивач просив у зв`язку з недостовірною інформацією у висновку Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації від 02.09.2021 р., виключити цей доказ, поданий третьою особою по справі - Службою у справах дітей та сім`ї Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації, з числа доказів і розглядати справу на підставі інших доказів.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши наявні у справі докази, відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, суд приходить до наступних висновків.

Згідно з ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначається право людини на доступ до правосуддя, а статтею 13 Конвенції встановлене право на ефективний спосіб захисту прав, що означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення.

Право на суд не є абсолютним, а судового розгляду потребують ті справи, в яких є «спір» про «право», реальний і серйозний, який може стосуватися як самого існування права, так і сфери його дії (справа Аллан Якобсон проти Щвеції). Результат проваджень має бути значущим для відповідного права (наприклад, Ulyanov v. Ukraine (dec.) (Ул`янов проти України)).

Отже, об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес, саме вони є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.

Так, Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення пункту 1 статті 6 та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право подати до суду будь-яку заяву, що стосується його прав і обов`язків цивільного характеру (п.36 рішення ЄСПЛ від 21.02.1975 року у справі "Голден проти Сполученого королівства" та кожен має право на ефективний засіб юридичного захисту (ст.13 Конвенції).

Відповідно до вимог ст.5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Вимогами ст.10 ЦПК України передбачено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до вимог ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Суд в межах заявлених позовних вимог (стаття 13 ЦПК України) та наданих сторонами доказів по справі встановив наступні обставини та правовідносини.

Батьками малолітньої дитини, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 є ОСОБА_1 та ОСОБА_3 .

Батьки малолітньої дитини розірвали шлюб 30.11.2016 року.

Батько дитини, ОСОБА_1 , зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_6 .

Дитина, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 та мати дитини, ОСОБА_3 , зареєстровані за адресою: АДРЕСА_2 .

Розпорядженням Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації від 22.06.2017 року № 338 «Про участь батька у вихованні малолітньої дитини ОСОБА_4 » батьку, ОСОБА_1 , було встановлено графік зустрічей з донькою, а саме: кожної п`ятниці з 18.00 год. до 21.00 год., у присутності матері дитини; кожної суботи з 10.00 год. до 15.00 год., у присутності матері дитини; кожної неділі з 12.00 год. до 16.00 год., у присутності матері дитини.

03.06.2019 року батько дитини, ОСОБА_1 , звернувся із заявою до Служби у справах дітей та сім`ї Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації про збільшення графіку своєї участі у вихованні доньки ОСОБА_4 , мотивуючи, що мати не виконує попереднє розпорядження, перешкоджає його зустрічам з дитиною та налаштовує доньку проти нього, тому просив встановити наступний графік зустрічей з дитиною, за місцем проживання батька, без присутності матері дитини, а саме: кожної п`ятниці з 18.00 год. до 21.00 год.; кожної суботи з 10.00 год. до 19.00 год.; кожної неділі з 10.00 год. до 17.00 год.

Розпорядженням Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації від 14.02.2021 року № 106 «Про участь у вихованні малолітньої дитини ОСОБА_4 » було відмовлено батьку дитини, ОСОБА_1 у зміні графіку його участі у вихованні малолітньої дитини, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , який визначений розпорядженням Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації від 22.06.2017 № 338 «Про участь батька у вихованні малолітньої дитини ОСОБА_4 ».

В результаті проведеного психологічного обстеження від 21.12.2019 року №266 Міського центру дитини ССДС КМДА малолітньої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , надано висновок відповідно до якого: визначений нестабільний емоційний стан малолітньої ОСОБА_4 ; спостерігається повне задоволення потреб дитини з боку матері; присутня активна участь матері, бабусі, дідуся, старшого брата в житті ОСОБА_4 ; наявна дистанція у взаємовідносинах з батьком через його поведінку та ставлення до матері.

Відповідно до характеристики СНВК «Усмішка», яка надана на запит Служби у справах дітей та сім`ї Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації, ОСОБА_4 навчається у закладі з 2018 року по теперішній час. У вихованні ОСОБА_4 активну участь приймає мама, ОСОБА_3 , яка щоденно переймається життям доньки у школі, а саме завжди цікавиться успіхами доньки, самопочуттям дитини під час освітнього процесу, радиться з педагогами щодо навчання та розвитку доньки. Мама приймає активну участь та допомагає в підготовці шкільних міроприємств, свят, розваг, де ОСОБА_4 приймає участь. Кожного ранку мама приводить та забирає зі школи доньку. За дорученням ОСОБА_3 зі школи іноді забирає дитину довірена нею особа. Тато, ОСОБА_1 , за період навчання дитини в закладі, відвідував клас не більше 3-4 разів, при цьому виявляючи неповагу до педагогів, не цікавився навчальними успіхами, шкільним життям та взаємовідносинами доньки з однокласниками. На запитання педагогів реагує агресивно, створюючи конфліктну ситуацію. На шкільних заходах, святах та розвагах жодного разу не був присутнім.

За правилами ст. 19 СК України Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Відповідно до Висновку про участь батька у вихованні малолітньої дитини № 102/02/38-5691 від 14 вересня 2021 рокуДеснянська районна в місті Києві державна адміністрація, на яку покладені повноваження органу опіки та піклування, вважає за доцільне визначити способи участі батьку, ОСОБА_1 , у вихованні та спілкуванні з малолітньою ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , наступним чином: перша та третя субота та неділя місяця з 11.00 год. до 13.00 год. Зустрічі проводити враховуючи інтереси та бажання дитини.

Суд вважає, що вищевказаний висновок органу опіки та піклування підтверджує наявність спору між батьками щодо їх участі у вихованні та спілкуванні з малолітньою дитиною, але вказаний висновок не вирішує виникнення конфліктів та спірних ситуацій.

Відповідно до ч. 6 ст. 19 СК України суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Крім того, в матеріалах справи наявні звернення сторін до правоохоронних органів та надані на звернення Висновки, що свідчить про наявність конфлікту між сторонами щодо участі у вихованні малолітньої дитини.

Вирішуючи вимоги за даним позовом, суд керується наступним.

Позов про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною - це позов негаторний, тобто позов про заперечення поведінки особи, яка чинить перешкоди іншому у здійсненні ним свого права.

При вирішення цього спору слід враховувати в сукупності, як факт ухилення матері дітей від виконання рішення органу опіки та піклування щодо способів участі батька у вихованні дітей, так і інші обставини, а саме інтереси дітей, їх вік, стан здоров`я, прихильність до кожного з батьків тощо.

У статті 8 Конституції України закріплено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права, а норми Конституції України є нормами прямої дії.

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Як встановлено в судовому засіданні між батьками дитини після розлучення склались стійки неприязні відносини, які потягли за собою суперечки між ними щодо визначення участі у вихованні та спілкуванні з дитиною, що сторонами не оспорюється.

Слід зазначити, що перешкоджання в спілкуванні порушує не лише права батька, а й права дитини, яка в силу віку сама не може дати оцінку необхідності та важливості такого спілкування, правом дитини на побачення з батьком фактично розпоряджається мати на власний розсуд, створюючи перешкоди у спілкуванні. Оскільки сторони не дійшли згоди у вирішенні питання участі кожного у вихованні дитини та спілкуванні з дитиною батька, який проживає окремо, то спір підлягає вирішенню в судовому порядку.

Відповідно до статті 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до частини 1 статті 4 ЦПК кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Одним із завдань Сімейного Кодексу України є забезпечення кожної дитини сімейним вихованням, можливістю духовного та фізичного розвитку (ст.1). Виховання у колі сім`ї, як раз передбачає у повній сім`ї, тобто при участі усіх членів родини, як молодших, так і старших, і баби з дідом у тому числі.

Згідно зі ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Відповідно до ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Відповідно до ст. 6 Декларації прав дитини, прийнятій Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959 року, дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона має, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю.

Крім того, Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю Організації Об`єднаних Націй 20 листопада 1959 року, яка підлягає застосуванню відповідно до ст. 9 Конституції України та ст. ст.2,8 ЦПК України, проголошено, що у всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини.

У відповідності до ст. 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою незалежно від проживання або перебування кожного із них.

Згідно ст. 157 СК України, той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому із батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

В той же час, статтею 159 СК України врегульовується питання вирішення судом спору щодо участі у вихованні дитини того з батьків, хто проживає окремо від неї.

Так, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод.

Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування.

В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи.

Таким чином законодавчо закріплено право на спілкування з дітьми та участі у їх вихованні того з батьків, хто не проживає спільно з дітьми та відповідно обов`язок того з батьків, з ким проживають діти, не чинити перешкод у здійсненні такого права.

Позивач, будучи батьком дитини прагне спілкування із нею, оскільки участь у вихованні та розвитку дитини є його правом та обов`язком.

Окрім наведеного, суд вважає, що реалізація одним із батьків свого права на спілкування з дитиною у будь-якому разі не повинна перешкоджати нормальному розвиткові дитини.

При цьому таке право повинно реалізовуватись саме в прямих контактах з дітьми, тобто на побаченні з ними, що є основною формою особистого спілкування.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про охорону дитинства» контакт з дитиною - це реалізація матір`ю, батьком, іншими членами сім`ї та родичами, у тому числі тими, з якими дитина не проживає, права на спілкування з дитиною, побачення зазначених осіб з дитиною, а також надання їм інформації про дитину або дитині про таких осіб, якщо це не суперечить інтересам дитини.

Згідно із ст. 141 СК України, ч. 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав щодо дитини. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Частиною 2 ст.155 СК України визначено, що батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Згідно зі ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Відповідно ч. ч. 1, 2 ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства» мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.

Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи.

Згідно положень ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини (ратифікована Україною 27 лютого 1991 р., дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 р.) , ч.ч. 7, 8 ст. 7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей.

Отже, згідно з пунктом 1 статті 3 Конвенції дитина наділяється правом на те, щоб її найкращі інтереси оцінювалися і бралися до уваги в якості першочергового міркування при прийнятті в її відношенні будь-яких дій або рішень як в державній, так і в приватній сфері. Більш того, в ньому втілений один з фундаментальних принципів Конвенції.

Розкриваючи зміст даного принципу і підходи по його реалізації, Комітет ООН з прав дитини в своїх Зауваженнях загального порядку № 14 (2013) про право дитини на приділення першочергової уваги якнайкращому забезпеченню її інтересів (Пункт 1 статті 3) сформулював такі підходи:

«Найкраще забезпечення інтересів дитини» - це право, принцип і правило процедури, які засновані на оцінці всіх елементів, що відображають інтереси дитини або дітей, в конкретних обставинах. При оцінці та визначенні найкращих інтересів дитини з метою прийняття рішення про застосування тієї чи іншої конкретної міри належить діяти в наступному порядку:

по-перше, з урахуванням конкретних обставин справи слід визначити, в чому полягають відповідні елементи оцінки найкращих інтересів, наповнити їх конкретним змістом і визначити значимість кожного з них в співвідношенні з іншими;

по-друге, з цією метою необхідно слідувати правилам, що забезпечує юридичні гарантії та належну реалізацію цього права (пункт 46).

Комітет вважає за доцільне скласти невичерпний, не субпідпорядкований перелік елементів, які могли б розглядатися при проведенні оцінки найкращих інтересів будь-якою особою, відповідальною за прийняття рішень, якій належить визначати найкращі інтереси дитини. Невичерпний характер переліку елементів означає, що можна вийти за його рамки і розглянути інші фактори, що мають відношення до конкретних обставин, в яких знаходиться та чи інша дитина або група дітей. Всі фігуруючи у переліку елементи повинні бути прийняті до уваги і зважені з урахуванням обставин кожного випадку. Перелік повинен служити конкретним керівництвом, забезпечуючи при цьому гнучкість (пункт 50). У світлі цих міркувань Комітет вважає, що стосовно ситуації, яка розглядається доречними і такими, що підлягають врахуванню при оцінці та визначенні найкращих інтересів дитини є такі елементи: погляди дитини; індивідуальність дитини; збереження сімейного оточення і підтримання відносин; піклування, захист і безпеку дитини; вразливе положення; право дитини на здоров`я; право дитини на освіту. Слід підкреслити, що базова оцінка найкращих інтересів - це загальна оцінка всіх відповідних елементів, що визначають найкращі інтереси дитини, зі зваженою оцінкою значимості кожного з них в порівнянні з іншими. Не всі елементи актуальні в кожному випадку, і в різних випадках різні елементи можуть використовуватися по-різному. Зміст кожного елемента неминуче буде неоднаковим залежно від конкретної дитини і конкретного випадку, в залежності від виду рішення і конкретних обставин; те саме стосується і значущості кожного елемента в контексті загальної оцінки (пункт 80).

У статті 7 Конвенції передбачено, що кожна дитина має право знати своїх батьків і право на їх піклування.

Згідно з ст. 9 Конвенції про права дитини, держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню. Держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Відповідно до ст.18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Відповідно до рішень Європейського суду з прав людини «Хант проти України» та «Олссон проти Швеції» між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага, і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які у залежності від природи та важливості можуть переважати над інтересами батьків. Для батьків та дітей бути разом - це основа сімейного життя. Тобто те, що сторони по даній справі, проживають окремо, не повинно перешкоджати дитині спілкуватись з батьком, який виявляє бажання проводити більше часу з дитиною.

Європейський суд з прав людини в своїй практиці (рішення від 18.12.2008 року в справі "Савіни проти України" повторює, що право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 ( 995_004 ) (див., зокрема, рішення у справі "МакМайкл проти Сполученого Королівства" (McMichael v. the United Kingdom) від 24 лютого 1995 року, п. 86, серія A, N 307-B). Таке втручання є порушенням зазначеного положення, якщо воно здійснюється не "згідно із законом", не відповідає законним цілям, переліченим у пункті 2 статті 8, і не може вважатися "необхідним у демократичному суспільстві" (див. згадане вище рішення у справі МакМайкла, п. 87).

Суд із врахуванням зазначених вище норм права, а також встановлених обставин у справі, відсутність обставин, які б перешкоджали спілкуванню батька, діда, баби і дитини, а також інших негативних фактів поведінки позивача ОСОБА_15 , які б могли зашкодити дитині, приходить до висновку, що вимоги позивача щодо визначення способів участі у вихованні та спілкуванні з малолітньою дитиною є обґрунтованими.

У судовому засіданні не доведено жодних обставин, які б свідчили про те, що спілкування позивача з малолітньою дитиною буде перешкоджати її нормальному розвитку. При цьому, з урахуванням всіх обставин справи, суд приходить до висновку, що між тим з батьків, хто проживає окремо, і дитиною повинен існувати постійний, систематичний контакт. Таке спілкування буде сприяти повноцінному вихованню дитини, її розвитку, оскільки спілкування дитини з батьками, а батьків - з своїми дітьми - служить задоволенню життєво важливих потреб дитини.

Крім того, дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона має, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю обох батьків, що забезпечить її виховання в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості.

Наявність між подружжям спорів, не повинно впливати на реалізацію права та на виконання обов`язку щодо батьківського спілкування та виховання дитини. Взаємовідносини між батьками дитини не мають відображатися на дитині, дитина не може бути заручником тих чи інших непорозумінь. Дитина має знати батька та матір, має право любити їх, спілкуватися з ними без обмеження.

В справі відсутні докази того, що позивач негативно характеризується, має шкідливі звички, зловживає алкогольними напоями чи наркотичними засобами, притягувався до адміністративної або кримінальної відповідальності. Судом також береться до уваги, що позивач матеріально забезпечений, має наміри та бажання піклуватися за дитиною, має житло, де створені умови для перебування дитини.

Суд при встановленні способу спілкування має дотримуватись розумного балансу на участь обох батьків у вихованні дитини, зокрема, батько зобов`язаний приймати участь у вихованні дитини постійно, а не тільки за домовленістю із матір`ю. Не врахування цього при вирішенні спору і встановлення способу спілкування позивача із дитиною виключно за домовленістю із відповідачем може протиправно обмежити їх участь у вихованні дитини.

Таким чином, оскільки сторони мають рівні права щодо виховання та розвитку дитини, суд, з урахуванням інтересів дитини, її віку, поведінки батьків, між якими немає порозуміння щодо участі у вихованні дитини, приходить до висновку,що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

При вирішенні вимог позивача в даній справі про визначення способу участі батька у вихованні дитини та спілкування з нею суд враховує: інтереси дитини та малолітній вік дитини, режим дня дитини, поведінку кожного з батьків, навички кожного з батьків щодо догляду за малолітніми дітьми, прихильність дитини до кожного з батьків, важливість спілкування дитини з батьком.

При цьому суд враховує наступні критерії, що мають значення в даній ситуації: 1) малолітній вік дитини (10 роки), 2) необхідність проходження певного періоду часу для адаптації дитини до іншого помешкання для того, щоб частіше залишатись там на ночівлю; 3) вразливий психологічний стан малолітньої дитини, на який значний вплив мають такі чинники як: звичний режим дня, відхід до сну в один і той час, гігієнічні процедури перед сном, заспокоювання дитини перед сном, певні сформовані звички та ритуали дитини перед сном, що сприяють нормальному відпочинку (вживання певної їжі, читання казок, співання колискових, наявність певної іграшки, присутність когось із дорослих, вмикання нічного світла, тощо).

Визначаючи конкретний порядок участі позивачів у вихованні дитини, суд враховує те, що форми й методи виховання дитини не повинні суперечити Конституції України(стаття 52), Конвенції про права дитини від 2 листопада 1989 року ( статтей 8, 12, 16, 19, 28, 31, 32, 34, 36, 37), Декларації прав дитини,Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року та прийняв до уваги те, що позивач як батько дитини бажає брати участь у вихованні рідної доньки і таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Зважаючи на те, що виховання дитини відповідно до ст.ст. 12, 15 Закону України «Про охорону дитинства» має спрямовуватися на розвиток її особистості та підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, а спілкування не може перешкоджати її нормальному вихованню, суд вважає доцільним визначити спосіб спілкування дитиною, шляхом: встановлення графіку зустрічей: перша, третя та п`ята субота та неділя місяця з 10 до 14 години без присутності матері; спільний відпочинок протягом двадцяти днів в літній період за домовленість між батьками.

Визначаючи час та тривалість побачень батька, як способу участі у вихованні, суд враховує малолітство (вік) дитини, постійну потребу у догляді, фізичні потреби, а саме харчування відпочинок, необхідності забезпечення постійного зв`язку з матір`ю, спроможності батька щодо прийняття участі у вихованні, у зв`язку з зайнятістю, суд прийшов до переконливого висновку про визначення спілкування з батьком, що на переконання суду позитивно впливатиме на розвиток дитини та унеможливить виникнення негативних психологічних наслідків.

Такий порядок не суперечить інтересам дитини та не позбавляє відповідачку можливості виховувати та розвивати її.

У разі зміни обставин, з врахуванням яких суд визначив способи участі позивача у вихованні та спілкуванні з дитиною, сторони, враховуючи передусім інтереси дитини, можуть змінити вказані способи, а у разі недосягнення згоди звернутися за вирішенням спору до суду.

У задоволенні позовної вимоги про зобов`язання відповідача (зобов`язання матір - ОСОБА_3 , не чинити перешкод батьку - ОСОБА_1 у спілкуванні та вихованні дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; батько ОСОБА_1 має право безперешкодно відвідувати та спілкуватися з дитиною - ОСОБА_4 у будь-який час у будь-якому місці, не враховуючи регулярне спілкування дитини з батьком; мати ОСОБА_3 зобов`язана надавати дитині можливість і не забороняти вільного спілкування з батьком будь-яким доступним шляхом - засобами мобільного зв`язку, Інтернетом, телефоном тощо; мати ОСОБА_3 зобов`язана повідомляти та погоджувати з батьком ОСОБА_1 про зміну місця проживання Дитини та про змін місця навчання дитини не менше ніж за 7 діб, про захворювання Дитини повідомляти протягом 12 годин, де перебуває Дитина під час хвороби, як Дитина хворіє, про місце і період відпочинку дитини не менше ніж за 7 діб; мати ОСОБА_3 зобов`язана отримувати погодження від батька ОСОБА_1 зміну місця реєстрації та проживання Дитини , та повідомити куди вони виписується; мати ОСОБА_3 зобов`язана узгоджувати з батьком ОСОБА_1 будь-які порушення особистої недоторканості дитини ОСОБА_4 медичного, фізичного чи психічного характеру, зокрема здійснення вакцинації (щеплень), здійснення хірургічних втручань, вживання медичних препаратів відвідування релігійних установ та участь у релігійних обрядах тощо; мати ОСОБА_3 зобов`язана на протязі трьох діб поставити Дитину на облік до сімейного лікаря за місцем реєстрації та максимально повністю повідомити про це батька ОСОБА_1 ; мати ОСОБА_3 зобов`язана надавати можливість раз на рік дитині відпочивати разом з батьком ОСОБА_1 терміном до 20 діб; мати ОСОБА_3 зобов`язана не перешкоджати можливості навчання та розвитку дитини, яке ініціював та організував батько ОСОБА_1 ) - суд вважає необхідним відмовити, так як позивачем не доведено належними та допустимим доказами, що відповідачка створювала перешкоди у спілкуванні з донькою та/або перешкоджала участі батька в вихованні доньки.

Крім того, суд звертає особливу увагу обох батьків на необхідність компромісу та взаємних поступок у питаннях, пов`язаних з вихованням їх спільних дітей, та націлює обидві сторони у їх відносинах на максимальне врахування інтересів їх дітей, з усвідомленням своєї відповідальності за подальшу долю дітей, їх розвиток та психічне здоров`я.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами : письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Статтею 77 ЦПК України встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Згідно зі ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності.

Приймаючи рішення Суд враховує усталену практику Європейського Суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів, де мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, але його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 29).

Національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії»(Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року).

Призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» (Hirvisaari v. Finland), № 49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).

Відповідно до п. 27 Постанови Пленуму ВСУ № 14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі», під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення.

Згідно з вимогами ст. 124, 129 Конституції України, задачами цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних, прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Основними засадами судочинства є законність, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобами, забезпечення апеляційного та касаційного оскарження та обов`язковість рішень суду до виконання.

Відповідно до ч. 1-5 ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Протягом судового розгляду судом не встановлено підстав для визнання недопустимим доказом Висновку Служби у справах дітей та сім`ї Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації про участь батька у вихованні малолітньої дитини № 102/02/38-5691 від 14 вересня 2021 року.

Суд постановляє рішення в межах заявлених ними вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Ухвалюючи саме таке рішення по справі, суд на перше місце ставить «якнайкращі інтереси дитини», оцінка яких включає в себе знаходження балансу між усіма елементами, необхідними для прийняття рішення.

Водночас, дане рішення не є перешкодою в подальшому визначити участь у вихованні дитини у інший спосіб, враховуючи її вік, а також, якщо зростання прихильності дитини до батька та належне виконання останнім своїх батьківських обов`язків обумовить це. До того ж рішення не є перешкодою визначення батьками в добровільному порядку додаткових днів для побачень позивача з дитиною, в тому числі й у присутності матері.

При цьому, враховуючи ситуацію, яка виникла між сторонами у справі, суд вважає необхідним попередити відповідачів про наслідки невиконання цього рішення суду, передбачені ч.ч.4, 5 ст.159 СК України, згідно з якими у разі ухилення від виконання рішення суду особою, з якою проживає дитина, суд за заявою того з батьків, хто проживає окремо, може передати дитину для проживання з ним. Особа, яка ухиляється від виконання рішення суду, зобов`язана відшкодувати матеріальну та моральну шкоду, завдану тому з батьків, хто проживає окремо від дитини.

Суд, також, вважає необхідним роз`яснити сторонам, що побудова сімейних відносин має здійснюватись на паритетних засадах, на почуттях любові і поваги, взаємодопомоги і підтримки. Сторони не повинні поглиблювати конфліктну ситуацію, захищаючи свої власні інтереси, а намагатись проявити справжню турботу, реалізувати свої права шляхом домовленості і забезпечити належні умови для розвитку дитини.

На підставі ст.51 Конституції України, Декларації прав дитини, ст.ст. 9,18 Конвенції про права дитини, ст.ст.12, 15 Закону України «Про охорону дитинства»,ст. ст. 19, 153, 157, 158, 159 257, 263 Сімейного кодексу України та керуючись ст. ст. 4, 7, 8, 11, 12, 13, 141, 247, 258, 259, 263, 265 ЦПК України суд , -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , 3- тя особа - Служба у справах дітей та сім`ї Деснянської районної в м. Києві Державної адміністрації про усунення перешкод у спілкуванні та вихованні дитини та визначення способу участі батька у вихованні дитини задовольнити частково.

Визначити спосіб участі ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) - батька малолітньої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у її вихованні, встановивши графік зустрічей: перша, третя та п`ята субота та неділя місяця з 10 до 14 години без присутності матері; спільний відпочинок протягом двадцяти днів в літній період за домовленість між батьками.

В задоволенні інших вимог відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Повний текст рішення виготовлено 25 листопада 2021 року.

Суддя: