Ухвала

28 січня 2021 року

м. Київ

справа № 310/2431/19

провадження № 61-775ск21

Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

Грушицького А. І. (суддя-доповідач), Висоцької В. С., Литвиненко І. В.,

розглянувши касаційну скаргу акціонерного товариства «Українська залізниця» на ухвалу Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 28 вересня 2020 року та постанову Запорізького апеляційного суду від 09 грудня 2020 року в справі за скаргою акціонерного товариства «Українська залізниця» на бездіяльність державного виконавця Печерського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ),

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом АТ «Українська залізниця» про стягнення заборгованості з виплати заробітної плати.

Рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 07 жовтня 2019 року, залишеним без змін постановою Запорізького апеляційного суду від 24 січня 2020 року, позов задоволено.

Стягнуто з АТ «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 заборгованість з виплати заробітної плати за 240 діб невикористаного часу домашнього відпочинку у розмірі 18 631,20 грн без урахування податків та зборів.

Стягнуто з АТ «Українська залізниця» на користь держави судовий збір у розмірі 768,40 грн.

Стягнуто з АТ «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 суму витрат на правову допомогу у розмірі 2 500 грн.

У травні 2020 року АТ «Українська залізниця» звернулося до суду зі скаргою на бездіяльність державного виконавця Печерського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Коваль Л. І. щодо не повернення виконавчого листа Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 26 лютого 2020 року по справі № 310/2431/19 щодо стягнення заборгованості з виплати заробітної плати за 240 діб невикористаного часу домашнього відпочинку у розмірі 18 631,20 грн без урахування податків та зборів стягувачу без виконання на підставі пункту 9 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження».

У скарзі АТ «Українська залізниця» просило суд визнати неправомірною бездіяльність державного виконавця Печерського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Коваль Л. І. щодо не повернення виконавчого листа Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 26 лютого 2020 року по справі № 310/2431/19 щодо стягнення заборгованості з виплати заробітної плати за 240 діб невикористаного часу домашнього відпочинку у розмірі 18 631,20 грн без урахування податків та зборів стягувачу без виконання на підставі пункту 9 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження», зобов`язати державного виконавця Печерського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Коваль Л. І. винести постанову про повернення виконавчого листа стягувачу без виконання на підставі пункту 9 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження».

У вищезазначеній скарзі АТ «Укрзалізниця» посилається на факт неправомірних дій державного виконавця щодо винесення постанови від 01 квітня 2020 року про відкриття виконавчого провадження № 61684770 та на неправомірну бездіяльність стосовно не повернення виконавчого листа стягувачу у зв`язку з чим державним виконавцем грубо порушено пункт 3 розділу III «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про визнання таким, що втратив чинність, Закону України «Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації» від 02 жовтня 2019 року № 145-ІХ (далі за текстом - Закон № 145-ІХ), яким встановлена заборона вчиняти виконавчі дії відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року № 1404-VIII. АТ «Українська залізниця» включена до переліку об`єктів, що підлягають приватизації, тому виконавчі провадження щодо АТ «Укрзалізниця», у тому числі і ВП № 61684770 підлягають закриттю, виконавчий лист поверненню стягувачу на підставі пункту 9 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження».

Ухвалою Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 28 вересня 2020 року, яка залишена без змін постановою Запорізького апеляційного суду від 09 грудня 2020 року, у задоволенні скарги відмовлено.

16 січня 2021 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга Галагур З. А., який діє від імені АТ «Українська залізниця», в якій заявник просить сксувати ухвалу Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 28 вересня 2020 року та постанову Запорізького апеляційного суду від 09 грудня 2020 року, ухвалити нове рішення, яким скаргу задовольнити, справу передати на розгляд Великої Палати Верховного Суду.

Перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку про необхідність відмови у відкритті касаційного провадження з таких підстав.

Касаційна скарга мотивована тим, що судами попередніх інстанцій не було досліджено наявні в матеріалах справи докази, повно та всебічно не з`ясовано обставини, що мають значення для справи.

Відповідно до вимог статті 477 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду зі скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Згідно із статтею 451 ЦПК України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу.

У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Згідно з пунктом 9 частини другої статті 129 Конституції України, пунктом 7 частини третьої статті 2 ЦПК України основними засадами судочинства є: обов`язковість судового рішення.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Згідно із практикою Європейського суду з прав людини виконання рішення, винесеного будь-яким судом, має розглядатися як невід`ємна частина «судового процесу» для цілей статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (рішення у справі «Горнсбі проти Греції» (Hornsby v. Greece) від 19 березня 1997 року).

Відповідно до частин першої, третьої статті 431 ЦПК України виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Перелік справ, у яких суди допускають негайне виконання судових рішень, визначений статтею 430 ЦПК України і включає справи про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць, та про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника.

Згідно з частиною першою статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Частиною першою статті 5 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Відповідно до статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Державний виконавець: здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом. Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Стаття 10 Закону України «Про виконавче провадження» визначає, що заходами примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; 2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; 4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; 5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Водночас пункт 3 розділу III «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про визнання таким, що втратив чинність, Закону України «Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації» визначено, що забороняється вчиняти виконавчі дії щодо об`єктів права державної власності, які на день набрання чинності Законом були включені до переліків, затверджених Законом України «Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації» за винятком: стягнення грошових коштів та стягнення товарів, що були передані в заставу за кредитними договорами.

Враховуючи, що рішенням суду стягнуто заборгованість по сплаті заробітної плати, отже, заборона вчинення виконавчих дій, встановлена Законом України «Про визнання таким, що втратив чинність, Закону України «Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації», не поширюється на виконання рішення у справі № 310/2431/19 про стягнення грошових коштів. Отже, суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, дійшов правильного висновку, що скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосовування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Згідно з частинами п`ятою та шостою статті 394 ЦПК України питання про відкриття касаційного провадження у випадку, передбаченому частиною четвертою цієї статті, вирішує колегія суддів у складі трьох суддів. Ухвала про відмову у відкритті касаційного провадження повинна містити мотиви, з яких суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкриття касаційного провадження.

Оскільки правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення, тому колегія суддів вважає, що касаційна скарга є необґрунтованою та у відкритті касаційного провадження слід відмовити.

Враховуючи, що Верховний Суд відмовляє у відкритті касаційного провадження за поданою скаргою АТ «Українська залізниця» касаційною скаргою, тому відсутні правові підстави для вирішення питання про передачу справи № 310/2431/19 на розгляд Великої Палати Верховного Суду.

Керуючись частинами четвертою, п`ятою та шостою статті 394 ЦПК України Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою акціонерного товариства «Українська залізниця» на ухвалу Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 28 вересня 2020 року та постанову Запорізького апеляційного суду від 09 грудня 2020 року в справі за скаргою акціонерного товариства «Українська залізниця» на бездіяльність державного виконавця Печерського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) - відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: А. І. Грушицький

В. С. Висоцька

І. В. Литвиненко