Ухвала

18 листопада 2021 року

м. Київ

справа №760/21469/16-ц

провадження №61-15221ск21

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Ткачука О. С. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 03 березня 2020 року та постанову Київського апеляційного суду від 22 жовтня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи: Служба у справах дітей Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Стопченко (Костюк-Федорук) Катерина Олександрівна, ОСОБА_3 , про визнання недійсними довіреності та договору дарування частини квартири, застосування наслідків недійсності правочину та скасування державної реєстрації речових прав,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2021 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга

ОСОБА_1 на рішення Солом`янського районного суду м. Києва

від 03 березня 2020 року та постанову Київського апеляційного суду

від 22 жовтня 2020 року в указаній справі.

Ухвалою Верховного Суду від 21 вересня 2021 року дана касаційна скарга була залишена без руху для усунення недоліків, а саме: заявнику необхідно було звернутись до суду касаційної інстанції з клопотанням (заявою) про поновлення строку касаційного оскарження, у якому (якій) навести поважні підстави для поновлення такого строку та надати докази для їх підтвердження, а також сплатити судовий збір за подання касаційної скарги.

На виконання вимог ухвали суду касаційної інстанції заявником надіслано клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження судових рішень та квитанцію про сплату судового збору за подання касаційної скарги.

У клопотанні про поновлення строку на касаційне оскарження судових рішень заявник зазначає, що строк пропущено з поважних причин, оскільки ухвалою Верховного Суду від 30 березня 2021 року його касаційну скаргу на вказані судові рішення було визнано неподаною та повернуто заявнику у зв`язку з невиконанням ухвали Верховного Сулу про залишення касаційної скарги без руху. Про повернення йому касаційної скарги він дізнався лише

03 вересня 2021 року, оскільки перебував на тривалому стаціонарному лікуванні. Зазначає, що розірвав договір про надання правової допомоги зі своїм адвокатом, оскільки той недобросовісно виконував свої обов`язки, не слідкував за ходом розгляду касаційної скарги, не повідомив про винесення ухвал про залишення касаційної скарги без руху та визнання її неподаною, що призвело до пропуску строку на касаційне оскарження судових рішень.

Наведені ОСОБА_2 доводи не свідчать про поважність причин пропуску строку на касаційне оскарження, оскільки підстави для поновлення строку на касаційне оскарження по суті є тими самими, що вже були визнані неповажними. Посилання заявника на неналежне виконання його адвокатом своїх обов`язків не можна вважати поважною підставою для поновлення строку на касаційне оскарження судових рішень, оскільки на підтвердження вказаного не надано жодних доказів.

Крім того, заявник не навів поважних підстав, які б перешкоджали йому усунути недоліки первісної касаційної скарги, яка повернута йому ухвалою Верховного Суду від 30 березня 2021 року.

Поновлення строку на касаційне оскарження судового рішення без доведеності поважності причин не забезпечувало б рівновагу між інтересами сторін та правову визначеність у цивільних правовідносинах, яка є складовою верховенства права, проголошеного статтею 8 Конституції України.

Необґрунтоване поновлення процесуальних строків на оскарження «остаточного судового рішення» є порушенням принципу res judicata (правової визначеності), про що неодноразово наголошувалося у прецедентній практиці Європейського суду з прав людини.

Так, у параграфі 41 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Пономарьов проти України» від 3 квітня 2008 року зазначено, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Аналогічні висновки викладені Європейським судом з прав людини у справах «Науменко проти України» від 9 листопада 2004 року, «Полтораченко проти України» від 18 січня 2005 року та «Тімотієвич проти України» від 8 листопада 2005 року.

Враховуючи викладене, заявник у відведений судом строк, не виконав вимог ухвали Верховного Суду від 21 вересня 2021 року, недоліки касаційної скарги не усунув, що перешкоджає суду касаційної інстанції відкрити касаційне провадження. Касаційна скарга підлягає поверненню.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

Відповідно до частини третьої статті 185, частини другої статті 393 ЦПК України у разі невиконання ухвали суду про залишення касаційної скарги без руху вона вважається неподаною та повертається заявнику.

Повернення касаційної скарги не перешкоджає повторному зверненню

з нею, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою

для повернення касаційної скарги.

Керуючись статтями 185, 393 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 03 березня 2020 року та постанову Київського апеляційного суду від 22 жовтня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи: Служба у справах дітей Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Стопченко (Костюк-Федорук) Катерина Олександрівна, ОСОБА_3 , про визнання недійсними довіреності та договору дарування частини квартири, застосування наслідків недійсності правочину та скасування державної реєстрації речових прав, вважати неподаною та повернути заявнику.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя О. С. Ткачук