Провадження № 2/243/2218/2021
Справа № 243/7208/21
16 листопада 2021 року
Слов`янський міськрайонний суд Донецької області в складі:
головуючого - судді Ільяшевич О. В.,
секретаря судового засідання Долженко В.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Слов`янського міськрайонного суду Донецької області (вул. Добровольського, 2, м. Слов`янськ, Донецької області) за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , представник позивачки ОСОБА_2 , до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -
09 липня 2021 року ОСОБА_1 звернулася до Слов`янського міськрайонного суду Донецької області із позовом до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В обґрунтування своїх вимог зазначила, що їй на праві приватної власності належить житловий будинок АДРЕСА_1 на підставі рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області. Тривалий час у вказаному будинку зареєстрований відповідач, однак з 1998 року у вказаному будинку він не проживає, знятися з реєстрації відмовляється, участі у витратах за комунальні послуги та утриманню будинку не приймає. З огляду на викладене, просила суд ухвалити рішення суду, яким визнати ОСОБА_3 , таким, що втратив право користування житловим приміщенням будинку АДРЕСА_1 .
Позивачка ОСОБА_1 та її представник - адвокат Фальченко І. В., який діє на підставі ордеру про надання правової допомоги від 05 липня 2021 року та договору щодо надання правової допомоги та представництва інтересів, будучи належним чином повідомленими про місце, дату та час розгляду справи, у судове засідання не з`явилися, подали до суду заяви з проханням розгляд справи проводити за їхньої відсутності, позов задовольнити, проти ухвалення заочного рішення у справі не заперечували.
Відповідно до ч. 7 ст. 128 ЦПК України, у разі ненадання особами, які беруть участь у справі, інформації щодо їх адреси, судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку.
Відповідно до ч. 11 ст. 128 ЦПК України, відповідач, третя особа, свідок, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, а також заінтересована особа у справах про видачу обмежувального припису викликаються до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за десять днів, а у разі розгляду справи про видачу обмежувального припису - не пізніше 24 годин до дати відповідного судового засідання. З опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи.
Під час розгляду справи, судом приймалися усі передбачені діючим законодавством заходи щодо належного повідомлення відповідачів про місце, день та час розгляду справи. Судом були спрямовані судові повістки за останньою відомою адресою місця проживання ОСОБА_3 зареєстрованого у встановленому законом порядку, що підтверджено відповідями на запити суду, направлених у порядку ст. 187 ЦПК України. Крім того, відповідно до вимог ч. 11 ст. 128 ЦПК України, виклик у судове засідання відповідача був здійснений шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України.
Однак ОСОБА_3 , будучи повідомленим у встановленому законом порядку (належним чином) про час і місце судового розгляду справи, не використав наданого законом права на безпосередню участь у судовому засіданні, та не з`явився у судове засідання без повідомлення причин, не подав відзивів, заяв про відкладення судового засідання, чи розгляд справи за його відсутності від нього до суду не надходило.
Відповідно до ч. 3 ст. 131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин.
З огляду на викладене, оскільки відповідач, будучи повідомленим належним чином про дату, час і місце судового засідання не з`явився у судове засідання без повідомлення причин неявки, не подав відзивів, суд приходить до переконання, що у суду відсутні підстави для відкладення розгляду справи, а тому, зі згоди сторони позивача, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних та доказів із постановленням заочного рішення.
В ході розгляду справи судом було розв`язано заяви та клопотання сторін та прийнято процесуальні рішення.
Ухвалою від 13 вересня 2021 року відкрито загальне позовне провадження у справі, призначено підготовче судове засідання. Витребувано з КП «БТІ» м. Слов`янська та з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно відомості про те за ким та на підставі яких правовстановлюючих документів зареєстроване право власності на будинок АДРЕСА_1 .
Ухвалою суду від 07 жовтня 2021 року підготовче провадження закрито, справу призначено до судового розгляду.
Ухвалою суду від 16 листопада 2021 року вирішено розглядати справу у заочному порядку.
Вивчивши матеріали справи і дослідивши надані докази, суд в межах заявлених позовних вимог (ст. 13 ЦПК України) встановив наступні обставини та відповідні ним докази.
Відповідно до рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 20 травня 2011 року, за ОСОБА_1 визнано право власності на житловий будинок з приналежними будівлями та спорудами, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , як на майно отримане в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4 .
Відповідно до витягу про державну реєстрацію, виданий КП «БТІ» м. Слов`янськ, за ОСОБА_1 зареєстроване право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 .
Відповідно до акту № 7 від 22 червня 2021 року, затверджений головою Черкаської селищної ради, за адресою: вул. Шевченка, 6, с. Олександрівка, Черкаська ТГ, Краматорського району, Донецької області зареєстрований ОСОБА_3 , але з 1998 року він за вказаною адресою не проживає.
Відповідно до записів у домовій книзі для реєстрації громадян, за адресою: АДРЕСА_1 зареєстрований ОСОБА_3 .
Вказане також підтверджується листом голови Черкаської селищної ради Слов`янського району Донецької області № 1819/02.1-07/2 від 13 жовтня 2021 року.
Згідно із Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майн та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, наданого на запит суду, ОСОБА_1 є власником житлового будинку АДРЕСА_1 .
Суд виходить з вимог ст. ст. 12, 81 ЦПК України, відповідно до яких цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
За приписами статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Відповідач у судове засідання не з`явився, не скористався своїми процесуальними правами сторони в процесі і не надав належних доказів, які спростовують доводи позивачки.
За змістом ч. ч. 1, 4 ст. 156 ЖК України, члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. За згодою власника будинку (квартири) член його сім`ї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сім`ї. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей згоди власника не потрібно.
До членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім`ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 2 ст. 64 ЖК України, до членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.
Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім`ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов`язки, як наймач та члени його сім`ї.
Згідно із ст. 3 СК України, сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Подружжя вважається сім`єю і тоді, коли дружина та чоловік у зв`язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно. Дитина належить до сім`ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає.
Аналіз згаданих норм житлового законодавства визначає поняття членів сім`ї власника житла, згідно із яким до них віднесено зокрема й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.
Аналізуючи фактичні обставини по справі і надані докази, судом достовірно встановлено, що відповідач ОСОБА_3 є сином власниці спірного житлового будинку розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .
Як видно із акту обстеження, з 1998 року син позивачки ОСОБА_3 не проживає у спірному будинку, особистих речей в будинку не має.
З огляду на викладене, слід дійти висновку, що відповідач як повнолітній син позивачки перестав бути членом її сім`ї, з моменту добровільного виселення, тобто з 1998 року, створивши тим самим відповідно до вимог ст. 3 СК України, власну сім`ю.
Враховуючи відсутність у сторін правовідносин між власником та членом сім`ї власника, слід дійти висновку про те, що на вказані правовідносини розповсюджуються загальні норми, передбачені главою 32 ЦК України щодо користування чужим майном.
Аналіз положень глави 32 ЦК України свідчить, що сервітут - це право обмеженого користування чужою нерухомістю в певному аспекті, не пов`язане з позбавленням власника нерухомого майна правомочностей володіння, користування та розпорядження щодо цього майна.
Відповідно до ст. 403 КПК України, сервітут визначає обсяг прав щодо користування особою чужим майном. Сервітут може бути встановлений на певний строк або без визначення строку. Особа, яка користується сервітутом, зобов`язана вносити плату за користування майном, якщо інше не встановлено договором, законом, заповітом або рішенням суду. Сервітут не підлягає відчуженню. Сервітут не позбавляє власника майна, щодо якого він встановлений, права володіння, користування та розпоряджання цим майном.
Відповідно до ст. 406 ЦК України, сервітут припиняється зокрема у разі невикористання сервітуту протягом трьох років підряд . Сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення.
За змістом частини першої статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Частиною першою статті 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю.
Відповідно до п. 34 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07 лютого 2014 року, усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства(наприклад, статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР, стаття 405 ЦК), зокрема від вирішення вимог про позбавлення права користування жилим приміщенням, або втрату користування жилим приміщенням.
За таких обставин, суд приходить до висновку про те, що вже понад три роки відповідач без поважних причин не проживає за місцем свого постійного проживання, будинком, який належить позивачці та в який він вселилися з її добровільної згоди з метою проживання в ньому, не користується, комунальні послуги за будинок не вносить, у належному стані не підтримує.
За таких обставин, суд приходить до висновку, що відповідно до норм ст. 406 ЦК України, право на користування житловим приміщенням відповідача як майном, що належить на праві власності ОСОБА_1 є припиненим.
Суд приходить до висновку про те, що в даному випадку звернення із позовом про визнання відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням є належним способом захисту та не суперечить нормам ст. 406 ЦК України щодо вимоги про припинення сервітуту, при цьому доводи позивачки щодо обставин, за яких вона звернулася із вказаним позовом є обґрунтованими, оскільки у іншій спосіб вирішити спір неможливо та її право підлягає захисту.
Враховуючи, що добровільно знятися з реєстрації у вказаному житловому будинку відповідач не бажає, а його реєстрація створює перешкоди в реалізації позивачем права користування та розпоряджання своїм майном як власником, суд приходить до висновку, що слід визнати ОСОБА_3 таким, що втратив право користування житловим приміщенням будинку АДРЕСА_1 .
Розв`язуючи питання розподілу судових витрат між сторонами суд виходить з такого.
За приписами п. 8 статті 6 ЗУ «Про судовий збір», розподіл судового збору між сторонами та перевірка повноти сплати судового збору здійснюються відповідно до процесуального законодавства.
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Враховуючи, що позов судом повністю задоволений, з відповідача на користь позивачки підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору в розмірі по 908 грн. 00 коп..
На підставі наведеного, керуючись ЦК України, ЖК України, ст. ст. 4, 12, 14, 81,82, 89, ч. 4 ст. 223, 259, 263 - 265, 273, 280, 281 ЦПК України суд, -
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - задовольнити.
Визнати ОСОБА_3 таким, що втратив право користування житловим приміщенням будинку АДРЕСА_1 .
Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 908 (дев`ятсот вісім) грн. 00 коп..
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
На рішення суду позивачем може бути подано апеляційну скаргу до Донецького апеляційного суду через Слов`янський міськрайонний суд Донецької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а відповідачем, в такий же строк з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення.
Суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином.
Сторони по справі:
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване у встановленому законом місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 .
Представник позивачки ОСОБА_2 , свідоцтво про право заняття адвокатською діяльністю № 4400 від 04 липня 2012 року, видане Донецькою обласною КДКА на підставі рішення № 69 від 04 липня 2012 року, електронна адреса: ІНФОРМАЦІЯ_2
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване у встановленому законом місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 .
Повний текст рішення суду складений 25 листопада 2021 року.
Головуючий - суддя: О. В. Ільяшевич