Єдиний унікальний номер справи 336/9170/21
Номер провадження 2-н/336/1141/2021
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.11.2021 м. Запоріжжя

Суддя Шевченківського районного суду м. Запоріжжя Карабак Л.Г., розглянувши заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про видачу судового наказу про стягнення аліментів на дитину,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до Шевченківського районного суду м.Запоріжжя із заявою про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_2 .

Розглянувши подану заяву із доданими документами, судом не може бути виданий наказ, а в силу ст. 165 ЦПК України існують підстави для відмови у видачі судового наказу, з огляду на наступне.

Згідно з ч.2 ст.161 ЦПК України, особа має право звернутися до суду з вимогами, визначеними у ч.1 цієї статті, в наказному або в спрощеному позовному провадженні на свій вибір.

Судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу.

Форма і зміст заяви про видачу судового наказу урегульовані ст. 163 ЦПК України , а саме обов`язково в заяві повинно бути зазначено: 1) найменування суду, до якого подається заява; 2) повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) (для фізичних осіб) заявника і боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України заявника та боржника, реєстраційний номер облікової картки платника податків заявника та боржника (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта заявника та боржника (для фізичних осіб - громадян України), а також офіційні електронні адреси та інші дані, якщо вони відомі заявнику, які ідентифікують боржника; 3) ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) представника заявника, якщо заява подається представником, його місце проживання або місцезнаходження; 4) вимоги заявника і обставини, на яких вони ґрунтуються; 5) перелік доказів, якими заявник обґрунтовує обставини, на яких ґрунтуються його вимоги.

У відповідності до п.1 ч.1 ст.165 ЦПК України, суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо заява подана з порушенням вимог ст.163 цього Кодексу.

Стаття 163 ЦПК містить в собі певні вимоги до заяви про видачу судового наказу.

Однак у поданій до суду заяві заявник вказала лише прізвище, ім`я та по батькові боржника, проте не вказала реєстраційний номер облікової картки платника податків за його наявності, або номер і серію паспорта боржника (для фізичних осіб - громадян України) на виконання зазначених вище положень закону, що позбавляє суд можливості ідентифікувати особу.

У заяві про видачу судового наказу не зазначено відомості про паспортні дані та ідентифікаційний номер боржників, що є також обов`язковою умовою для видачі виконавчого документа, яким є судовий наказ та є порушенням вимог п.2 ч.2 ст.163 ЦПК України та вимог ст.4 Закону України «Про виконавче провадження».

Вищевказані дані, які ідентифікують боржника, є обов`язковими та зазначаються у судовому наказі в силу ч.1 ст.168 ЦПК України.

Також слід зазначити, що витребування судом доказів у наказному провадженні чинним ЦПК України взагалі не передбачено.

Крім цього, подана заява частково оформлена російською мовою, а частково українською.

Цивільне судочинство в судах провадиться державною мовою (ст. 9 ЦПК України).

У частині першій статті 10 Конституції України встановлено, що державною мовою в Україні є українська мова.

Згідно з частинами першою та другою статті 14 Закону України «Про забезпечення функціонування української мови як державної», у судах України судочинство провадиться, а діловодство здійснюється державною мовою. У судовому процесі може застосовуватися інша мова, ніж державна, у порядку, визначеному процесуальними кодексами України та Законом України"Про судоустрій і статус суддів".

Згідно з частиною першою статті 12 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», судочинство і діловодство в судах України провадиться державною мовою.

За статтею 14 Закону України «Про засади державної мовної політики», судочинство в Україні у цивільних, господарських, адміністративних і кримінальних справах здійснюється державною мовою, а сторони, які беруть участь у справі, подають до суду письмові процесуальні документи і докази, викладені державною мовою. У межах території, на якій поширена регіональна мова (мови), що відповідає умовам частини третьої статті 8 цього Закону, допускається подача до суду письмових процесуальних документів і доказів, викладених цією регіональною мовою (мовами), з перекладом, у разі необхідності, на державну мову без додаткових витрат для сторін процесу.

Рішенням Конституційного Суду України від 28.02.2018 № 2-р/2018 Закон України «Про засади державної мовної політики» від 03.07.2012 № 5029-VI визнаний неконституційним та втратив чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України зазначеного рішення.

Тобто чинне законодавство України не дозволяє подавати до суду письмові процесуальні документи і докази, викладені недержавною мовою.

Крім того, як зазначив Конституційний Суд України у рішенні від 14.12.1999 у справі №10-рп/99, українська мова як державна є обов`язковим засобом спілкування на всій території України при здійсненні повноважень органами державної влади та органами місцевого самоврядування (мова актів, роботи, діловодства, документації тощо), а також в інших публічних сферах суспільного життя, які визначаються законом (частина п`ята статті 10 Конституції України).

Відповідно до частини четвертої статті 9 ЦПК України учасники судового процесу, які не володіють або недостатньо володіють державною мовою, мають право робити заяви, надавати пояснення, виступати в суді і заявляти клопотання рідною мовою або мовою, якою вони володіють, користуючись при цьому послугами перекладача, в порядку, встановленому цим Кодексом.

З огляду на зазначене, заява повинна бути викладена державною (українською) мовою.

При цьому суд зауважує, що аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 18.04.2018 (справа № 21-227а14), ухвалі Верховного Суду від 21.01.2019 (справа № 761/42431/17) тощо.

У разі, якщо позивач не володіє українською мовою, суд зауважує, що соціально незахищеним верствам населення Законом України «Про безоплатну правову допомогу» гарантовано державою надання відповідних правових послуг за рахунок коштів Державного бюджету України, місцевих бюджетів та інших джерел. Для реалізації своїх прав особа має звернутися за правовою допомогою до відповідного центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги.

Крім цього, додатки по заяви подані в 1 екземплярі, хоча за вимогами ч. 2 ст. 169 ЦПК України при умові видачі судового наказу, одночасно з копією судового наказу боржникові надсилається копія заяви стягувача разом з доданими до неї документами.

Також слід зауважити, що в порушення ст. 95 ЦПК України копії письмових доказів не засвідчені заявником належним чином, хоча учасник справи, який подає письмові докази в копіях (електронних копіях), повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу письмового доказу та підтверджує відповідність копії письмового доказу оригіналу, який знаходиться у нього, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення.

За таких обставин, суддя вважає, що заявнику слід відмовити у видачі судового наказу.

На підставі ст.ст. 161, 163, 165, 167, 258-261, 353-355 ЦПК України, суддя

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити у видачі судового наказу за заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на дитину.

Роз`яснити заявнику, що відповідно до ч.1 ст.166 ЦПК України, відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 8, 9 частини першої статті 165 цього Кодексу, не є перешкодою для повторного звернення з такою самою заявою в порядку, встановленому цим розділом, після усунення її недоліків.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Запорізького апеляційного суду через Шевченківський районний суд м. Запоріжжя протягом 15 днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя Л.Г. Карабак