ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1720/21 Справа № 212/4946/20 Суддя у 1-й інстанції - Козлов Ю. В. Суддя у 2-й інстанції - Бондар Я. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 січня 2021 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Бондар Я.М.

суддів - Барильської А.П., Зубакової В.П.

сторони:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач - Публічне акціонерне товариство «Криворізький залізорудний комбінат»,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні у порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами апеляційну скаргу позивача ОСОБА_2 , від імені та в інтересах якого діє адвокат Меланчук Ігор Віталійович на рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 29 жовтня 2020 року, яке постановлено суддею Козловим Ю.В. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області та повне судове рішення складено відомості щодо складання повного тексту судового рішення відсутні, -

ВСТАНОВИВ:

У липні 2020 року позивач ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Меланчук І.В., звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства "Криворізький залізорудний комбінат" (надалі ПАТ «Кривбасзалізрудком») про стягнення моральної шкоди, завданої працівнику внаслідок ушкодження здоров`я на виробництві, посилаючись на те, що ОСОБА_1 працював протягом 13 років 7 місяців на підприємстві відповідача в умовах з перевищенням гранично допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища.Висновком ЛЕК Українського науково-дослідного інституту промислової медицини було встановлені професійні захворювання: «Хронічне обструктивне захворювання легень першої стадії (пиловий бронхіт першої стадії, емфізема легень першої стадії). Легенева недостатність першого ступеня. код J 44;Дв.плечолопатковий періартроз ПФС справа другого ступеня, зліва -ПФС першого ступеня, деф.артроз ліктьових суглобів ПФС першого ступеня і колінних суглобів ПФС справа ПФС першого ступня.G 62.8;Радикулопатія S1 справа, М 54.1»з вираженими статико-динамічними порушеннями, стійким больовим та периферичним нейросудинним синдромами та вазомоторно-трофічними порушеннями на кистях нейродистрофією у вигляді двостороннього плечолопаткового періартрозу (ПФС другого ступеня), деформуючого артрозу, в поєднанні з періоартрозом ліктьових (ПФ першого-другого ступеня) і колінних (ПФ другого ступеня) суглобів. М54.1».

За висновком МСЕК від 11.03.2009 року позивачу первинно встановлено 40 % (з них 20% - ХОЗЛ, 10% - радикулопатія, 10% -плечолопатковому періартрозу) група інвалідності не встановлена з 10 березня 2009 року безстроково.

При повторному переогляді висновком МСЕК від 08.11.2016 року позивачу безстроково встановлена втрата професійної працездатності в розмірі 50% (з них 30% - ХОЗЛ, 10% - радикулопатія, 10% -плечолопатковому періартрозу) та встановлена 3 група інвалідності.

Внаслідок отримання професійного захворювання позивач не має змоги вести звичне життя, його стан погіршується. Настання негативних змін у житті позивача, окрім неможливості відновлення його стану здоров`я, який він мав до виникнення професійного захворювання, обумовлене істотним погіршенням психологічного аспекту життя. Через хворобу позивач не може належним чином слідкувати за побутом вдома, самостійно виконувати різні дії, які потребують фізичного навантаження у господарстві, це доводиться робити його дружині, що викликає неприхований осуд з боку оточуючих. Просив суд стягнути з відповідача на свою користь моральну шкоду у розмірі 236 150 грн. без утримання податку з доходу фізичних осіб та інших зборів та платежів.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 29 жовтня 2020 року позов ОСОБА_2 задоволено частково.

Стягнуто з ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат» на користь ОСОБА_2 моральну шкоду в розмірі 110 000 грн., без утримання податку з доходу фізичних осіб. Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» на користь держави судовий збір 1 100,00 гривень.

В іншій частині позову відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Меланчук І.В., ставить питання про зміну рішення суду в частині розміру моральної шкоди, стягнутої на користь позивача, просить збільшити її розмір до заявленого ним у позові, оскільки він значно занижений та не відповідає глибині моральних страждань позивача та принципу розумності, виваженості і справедливості.

Судом першої інстанції при визначенні суми відшкодування моральної шкоди, не враховано роз`яснень п. 9 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди №4 від 31.03.1995 року.

Судом в достатній мірі не враховано, що у зв`язку з професійними захворюваннями позивач постійно відчуває задишку при незначному фізичному навантаженні та ходьбі, важкість та біль у грудній клітці, напади утрудненого дихання, біль та обмеження рухів у плечових, ліктьових та колінних суглобах, у поперековому відділі хребта, його турбує сухий приступоподібний кашель. Позивач вимушений регулярно проходити медичне лікування, професійне захворювання призвело до істотної зміни звичного способу життя, суттєвого зниження життєвої активності, стало причиною нераціональної втрати життєвого часу та енергії, супроводжується больовими відчуттями та дискомфортом. На сьогоднішній день позивач в значній мірі позбавлений можливості працювати, реалізовувати свої наміри в професійній сфері, реалізовувати свої звички та бажання, змушений залучати додаткові зусилля та ресурси для організації життя.

При цьому, наводить в апеляційній скарзі, як приклад, Постанову Великої Палати Верховного Суду від 05.12.2018 року у справі № 210/5258/16-ц, якою з відповідача на користь позивача в рахунок відшкодування моральної шкоди стягнуто 275 000 гривень, за умови, що позивачем втрачено 100 % професійної працездатності.

У відзиві на апеляційну скаргу ПАТ «Кривбасзалізрудком» посилається на те, що при винесенні даного рішення судом правильно визначено розмір моральної шкоди, на підставі правових норм, які регулюють ці правовідносини,у зв`язку з чим просить апеляційну скаргу позивача залишити без задоволення.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог, доводів апеляційної скарги та наданого відзиву, за наявними матеріалами справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга позивача підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 працював на підприємстві відповідача з 27.06.1995 року по 02.02.2009 року - слюсарем по ремонту обладнання ДСФ шахти «Гвардійська» ВО «Кривбасруда» та ВАТ «Кривбасзалізрудком».

Згідно медичного висновку лікарсько-експертної комісії державної установи «Український науково-дослідний інститут промислової медицини від 15.01.2009 року ОСОБА_2 встановлені професійні захворювання: «Хронічне обструктивне захворювання легень першої стадії (пиловий бронхіт першої стадії, емфізема легень першої стадії). Легенева недостатність першого ступеня. код J 44; Дв. плечолопатковий періартроз ПФС справа другого ступеня, зліва -ПФС першого ступеня, деф.артроз ліктьових суглобів ПФС першого ступеня і колінних суглобів ПФС справа ПФС першого ступня.G 62.8; Радикулопатія S1 справа, М 54.1»з вираженими статико-динамічними порушеннями, стійким больовим та периферичним нейросудинним синдромами та вазомоторно-трофічними порушеннями на кистях нейродистрофією у вигляді двостороннього плечолопаткового періартрозу (ПФС другого ступеня), деформуючого артрозу, в поєднанні з періоартрозом ліктьових (ПФ першого-другого ступеня) і колінних (ПФ другого ступеня) суглобів. М54.1»

Висновком Санітарно гігєнічної характеристики умов праці від 29.11.2005 року встановлено, що умови праці ОСОБА_2 відносяться до 3 класу 2 ступеню шкідливості, напруженість праці-до 3 класу 1 ступеню шкідливості в відповідності з гігієнічною класифікацією праці (а.с.63-67)

Відповідно до п. 16 Акту №3 розслідування хронічного професійного захворювання від 02.02.2009 року професійне захворювання виникло за таких обставин, ОСОБА_1 працюючи на протязі 13 років 7 місяців на ДСФ шахти «Гвардійська» ВО «Кривбасруда» та ВАТ «Кривбасзалізрудком»: слюсарем черговим та з ремонту обладнання займався монтажем-демонтажем, ремонтом та технічним обслуговуванням механічної частини машин, вузлів та механізмів. При цьому виконувані роботи з недосконалості технологічного процесу та внаслідок не систематичного використання комплексу пилеподавлення характеризувалися запиленістю повітря робочої зони, що перевищує ГДК, а також в причин недосконалості робочого місця-тяжкою фізичною працею, зумовлено необхідністю підняття та утримання окремих вузлів під час ремонту, монтажу-демонтажу обладнання. Посилюючим шкідливим фактором був несприятливий мікроклімат.

У п. 17 вищезазначеного Акту встановлено причиною професійного захворювання стала робота в умовах запиленості повітря робочої зони, що перевищувала ГДК, важкою фізичною працею та несприятливого мікроклімату: Запиленість повітря робочої зони: пил з вмістом вільного кремнію діоксмду кристалічного від 10% до 70% в концентраціях 4,2 мг/м3 при ГДК 2,0 мг/м3 ; пил зварювальної аерозолі в концентрації 4,2 мг/м3 при ГДК 1,0 мг/м3. Рівень фізичного навантаження: маса вантажу, який підіймається та переміщується вручну до 36 кг при допустимій до 30кг;Нахили тулуба 125 та більше раз за зміну при допустимих 100;Важкість праці відноситься до 3 класі 2 ступеня шкідливості.

За висновком МСЕК від 11.03.2009 року позивачу первинно встановлено 40 % (з них 20% - ХОЗЛ, 10% - радикулопатія, 10% -плечолопатковому періартрозу) група інвалідності не встановлена з 10 березня 2009 року безстроково.

При повторному переогляді висновком МСЕК від 08.11.2016 року позивачу безстроково встановлена втрата професійної працездатності в розмірі 50% (з них 30% - ХОЗЛ, 10% - радикулопатія, 10% -плечолопатковому періартрозу) та встановлена 3 група інвалідності

Згідно наданих позивачем виписних епікризів, видно що він проходив лікування в закладах охорони здоров`я з приводу хронічних професійних захворювань (а.с. 24-52) .

На підставі встановлених обставин суд першої інстанції дійшов висновку, що позивачем доведені заявлені позовні вимоги та наявність правових підстав для відшкодування йому моральної шкоди відповідачем, через отримане професійне захворювання та втрату працездатності.

Колегія суддів погоджується із висновком суду, щодо обов`язку відповідача відшкодувати позивачу моральну шкоду спричинену втратою здоров`я на виробництві, вважає його законним і обґрунтованим.

У статті 16 Конвенції Міжнародної організації праці від 22 червня 1981 року № 155 передбачено, що від роботодавців повинно вимагатися настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, забезпечення безпечності робочих місць, механізмів, обладнання та процесів, які перебувають під їхнім контролем, і відсутності загрози здоров`ю з їхнього боку. Від роботодавців повинно вимагатися настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, забезпечення відсутності загрози здоров`ю з боку хімічних, фізичних та біологічних речовин й агентів, які перебувають під їхнім контролем, тоді, коли вжито відповідних захисних заходів. Від роботодавців повинно вимагатися надавати у випадках, коли це є необхідним, відповідні захисні одяг і засоби для недопущення настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, загрози виникнення нещасних випадків або шкідливих наслідків для здоров`я.

Частина 4 статті 43, частина 1 статті 46 Конституції України передбачають, що кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Згідно ст. 173 КЗпП України, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку.

Відповідно до ч. 2ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Частиною першою ст. 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

У пункті 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України в «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»№ 4 від 31 березня 1995 року роз`яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Стаття 4 Закону України «Про охорону праці» передбачає, що державна політика в галузі охорони праці базується , зокрема, на принципах пріоритету життя і здоров`я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці; соціального захисту працівників, повного відшкодування шкоди особам, які потерпіли від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань.

Згідно рішення Конституційного Суду України від 27.01.2004 року, моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні та фізичні страждання.

Рішення суду першої інстанції оскаржується представником позивача лише в частині визначеного судом розміру компенсації моральної шкоди.

Колегія суддів погоджується із доводами апеляційної скарги представника позивача, що визначений судом першої інстанції розмір відшкодування моральної шкоди, стягнутої з відповідача на користь позивача, визначено без урахування роз`яснень викладених в п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" № 4 від 31.03.1995 року з подальшими змінами, яким передбачено, що розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо),яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

Колегія суддів, беручи до уваги глибину і тривалість моральних страждань позивача, характер отриманого ним професійного захворювання, тривалість роботи на підприємстві відповідача в умовах впливу шкідливих факторів 13 років 07 міс, відсоток втрати професійної працездатності в розмірі 50%, встановлення третьої групи інвалідності, відчуття позивачем постійного болю, відчуття задишки при незначному фізичному навантаженні та ходьбі, важкість та біль у грудній клітці, напади утрудненого дихання, біль та обмеження рухів у плечових, ліктьових та колінних суглобах, у поперековому відділі хребта, тяжкість вимушених змін у життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля. Позивач вимушений регулярно проходити медичне лікування, професійне захворювання призвело до істотної зміни звичного способу життя, суттєвого зниження життєвої активності, стало причиною нераціональної втрати життєвого часу та енергії, супроводжується больовими відчуттями та дискомфортом. На сьогоднішній день позивач в значній мірі позбавлений можливості працювати, реалізовувати свої наміри в професійній сфері, реалізовувати свої звички та бажання, змушений залучати додаткові зусилля та ресурси для організації життя, вважає що визначений судом першої інстанції розмір компенсації моральної шкоди слід змінити та збільшити з 110 000 грн. до 150 000 грн., що відповідно положення п.п.1,3 ч.1 ст.376 ЦПК України є підставою для зміни рішення суду.

Посилання представника позивача, як приклад, на судові рішення у цивільних справах, які виникли з подібних правовідносин, а саме на Постанову Великої Палати Верховного Суду від 05.12.2018 року у справі № 210/5258/16-ц, якою стягнуто більшісуми компенсації моральної шкоди, колегією суддів не приймаються, з огляду на наступні обставини.

Так, Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях («Шевченко проти України», «Харук та інші проти України», «Скордіно проти Італії») і в Практичній інструкції по зверненню в ЄСПЛ від 28 березня 2007 року, затвердженій Головою ЄСПЛ на підставі ст. 32 Регламенту ЄСПЛ,посилається на те, що в справах про присудження морального відшкодування, суд має визначити розмір моральної шкоди з огляду на розміри присудження компенсації у подібних справах та об`єктивної оцінки психотравматичної ситуації.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

05 грудня 2018 року Велика Палата Верховного у справі № 210/5258/16-ц (провадження № 14-463цс18) прийняла постанову, у якій зробила правовий висновок про те, що у справах щодо відшкодування моральної шкоди, завданої у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, суди, встановивши факт завдання моральної шкоди, повинні особливо ретельно підійти до того, аби присуджена ними сума відшкодування була домірною цій шкоді. Сума відшкодування моральної шкоди має бути аргументованою судом з урахуванням, зокрема, визначених у частині третій статті 23 ЦК України критеріїв і тоді, коли таке відшкодування присуджується у сумі суттєво меншій, аніж та, яку просив позивач.

При цьому, суд констатував у цій справі, що характер отриманої позивачем травми, що спричинила повну втрату ним професійної працездатності, звільнення з роботи через виявлену невідповідність працівника займаній посаді або виконуваній роботі за станом здоров`я, визнання позивача особою з інвалідністю І групи безстроково, неможливість відновлення попереднього фізичного стану, тяжкість і незворотність змін у буденному житті, необхідність щорічної реабілітації, надають йому право на відшкодування моральної шкоди у розмірі 275 000,00 грн.

Отже, з урахуванням того, що позивачу ОСОБА_2 встановлено втрату професійної працездатності у розмірі 50%, встановлення третьої групи інвалідності що безумовно тягне за собою незворотність змін у буденному житті позивача. Самопочуття позивача не поліпшується, негативні зміни в його житті є незворотними, що завдає позивачу душевного болю та страждань, колегія суддів дійшла висновку, що визначений судом першої інстанції розмір відшкодування моральної шкоди слід змінити та збільшити з 110 000 грн. до 150 000 грн., що відповідає судовій практиці Великої Палати Верховного Суду при розгляді справи з аналогічними правовідносинами, є розумним, виваженим і справедливим у його ситуації.

Як видно з матеріалів справи, при зверненні до суду із позовом позивач звільнений від сплати судового збору на підставі положення п.2 ч.1ст.5 Закону України «Про судовий збір».

Зі змісту положень п.3 ч. 3 ст. 175, п.1.ч.1 ст. 176 ЦПК України ціна позову визначається сумою грошових коштів, якщо позов підлягає грошовій оцінці.

Позивач подав позов про стягнення моральної шкоди спричиненої ушкодженням здоров`я та визначив її у грошовому вимірі, тому позовна вимога є майновою.

Відповідно до ч.13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної інстанції змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

У зв`язку з чим, колегія суддів змінює рішення суду першої інстанції в частині розміру судового збору, стягнутого з Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» на користь держави та збільшує цей розмірі з 1100 грн. до 1500,00 грн., тобто до одного відсотка від стягнутого розміру моральної шкоди.

Крім того, з відповідача Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» на користь держави, підлягає стягненню судовий збір 2 250,00 грн. за подання позивачем апеляційної скарги (1500,00 грн. х 150%).

В іншій частині рішення суду відповідає нормам матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 367, ст. 374, п. 2 ч. 1 ст. 376, ст. ст. 381, 382 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 від імені та в інтересах якого діє адвокат Меланчук Ігор Віталійович задовольнити частково.

Рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 29 жовтня 2020 року змінити, збільшивши розмір моральної шкоди, стягнутої з Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» на користь ОСОБА_2 з 110 000 грн. до 150 000 (сто п`ятдесят тисяч) грн..

Рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 29 жовтня 2020 року змінити, збільшивши розмір стягнутого з Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» на користь держави судового збору з 1100 грн. до 1500 (одна тисяча п`ятсот) грн..

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» за подання апеляційної скарги позивача на користь держави судовий збір у розмірі 2250 (дві тисячі двісті п`ятдесят) грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повне судове рішення складено 28 січня 2021 року.

Головуючий:

Судді: