Постанова

Іменем України

26 січня 2021 року

м. Київ

справа № 127/19062/18-ц

провадження № 61-8292св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Хопти С. Ф. (суддя-доповідач), Синельникова Є. В., Шиповича В. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - публічне акціонерне товариство «Універсал Банк»,

третя особа - Вінницька об`єднана державна податкова інспекція Головного управління Державної фіскальної служби у Вінницькій області,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Вінницького апеляційного суду від 02 квітня 2019 року у складі колегії суддів: Ковальчука О. В., Сала Т. Б., Шемети Т. М.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст скарги

У серпні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» (далі - ПАТ «Універсал Банк»), третя особа - Вінницька об`єднана державна податкова інспекція Головного управління Державної фіскальної служби у Вінницькій області (далі - Вінницька об`єднана ДПІ ГУ ДФС у Вінницькій області), про зобов`язання вчинити дії.

Позов мотивовано тим, що 31 липня 2007 року між ним та відкритим акціонерним товариством «Банк Універсальний» (далі - ВАТ «Банк Універсальний»), правонаступником якого є ПАТ «Універсал Банк», було укладено кредитний договір, відповідно до умов якого він отримав кредит у розмірі 50 000,00 доларів США, зі сплатою 11,95 % річних, строком до 30 липня 2037 року.

28 листопада 2008 року банк повідомив його про збільшення процентної ставки за користування кредитними коштами до 15,25 % річних.

ОСОБА_1 зазначав, що вказані дії банку ним були оскаржені в суді та рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 26 липня 2012 року було визнано дії ПАТ «Універсал Банк» щодо підвищення процентної ставки з 11,95 % річних до 15,25 % річних незаконними і зобов`язано банк здійснити перерахунок заборгованості за кредитним договором, зарахувавши сплачені відсотки по ставці 11,95 % у погашення кредиту.

Станом на 12 лютого 2015 року вказаний кредит сплачено у повному обсязі.

Позивач посилався на те, що ПАТ «Універсал Банк», на виконання підпункту «д» підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 ПК України, включив прощену заборгованість (тіло кредиту) у розмірі 525 351,00 грн до податкового розрахунку сум доходу нарахованого (сплаченого) на користь платників податку і сум утриманого з них податку та подав до Вінницької об`єднаної ДПІ ГУ ДФС у Вінницькій області розрахунок форми № 1ДФ за 01 квартал 2015 року в частині віднесення сум прощеного боргу до податкового розрахунку за ознакою доходу «126». У зв`язку з цим у нього виник обов`язок з подання в установленні строки податкової декларації та сплати податку з доходів, отриманих ним, як додаткове благо.

Проте він ніякого додаткового блага не отримував, оскільки він отримав кредит у розмірі 50 000,00 доларів США, до травня 2008 року щомісячні платежі з його погашення сплачувались відповідно до графіка, а 13 січня 2015 року було здійснено погашення кредиту на суму 52 533,34 доларів США, що підтверджувалося заявами про переказ готівки з подальшим підписанням акта про припинення зобов`язань за кредитним договором від 31 липня 2007 року, що у свою чергу, як він вважав, свідчило про відсутність факту отримання грошових коштів від відповідача, які є додатковим благом.

З урахуванням викладеного, ОСОБА_1 просив суд зобов`язати ПАТ «Універсал Банк» подати відносно нього до органу державної фіскальної служби України уточнюючий розрахунок форми № 1 ДФ за 01 квартал 2015 року в частині віднесення суми прощеного боргу у розмірі 525 351,00 грн до податкового розрахунку за ознакою доходу «127» (інші доходи) та виключити вказану суму прощених процентів з розрахунку форми № 1 ДФ за 01 квартал 2015 року.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 18 грудня 2018 року у складі судді Бойка В. М. позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено.

Зобов`язано ПАТ «Універсал Банк» подати відносно ОСОБА_1 до органу Державної фіскальної служби України уточнюючий розрахунок форми № 1 ДФ за 01 квартал 2015 року в частині віднесення прощеного (анульованого) боргу у розмірі 525 351,00 грн до податкового розрахунку за ознакою доходу «127» (інші доходи), включити суму прощених процентів у розмірі 525 351,00 грн з розрахунку форми № 1 ДФ за 01 квартал 2015 року.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що банк неправильно застосував норми ПК України, а також безпідставно визначив та подав до органу ДФС України розрахунок форми № 1ДФ за 01 квартал 2015 року в частині віднесення сум прощеного (анульованого) боргу за договором про спрощення до податкового розрахунку за ознакою доходу «126», оскільки прощення (анулювання) частини кредиту було здійснено відповідачем відповідно до положень ПК України за його самостійним рішенням, не було пов`язане з процедурою банкрутства, а також до закінчення позовної давності, суд першої інстанції вважав, що ПАТ «Універсал Банк», як податковий агент, повинен був визначити та відобразити у податковому розрахунку вказану суму під ознакою доходу «127» (інші доходи).

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Вінницького апеляційного суду від 02 квітня 2019 року апеляційну скаргу АТ «Універсал Банк» задоволено, рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 18 грудня 2018 року скасовано та ухвалено нове судове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Постанова суду апеляційної інстанції мотивована відсутністю підстав для задоволення позовних вимог, оскільки відповідач, на виконання вимог ПК України, подав до органу державної податкової служби розрахунок форми № 1 ДФ за 01 квартал 2015 року, у якому, як вважав суд апеляційної інстанції, правомірно відобразив суми прощеного (анульованого) боргу у розмірі 525 351,00 грн до податкового розрахунку за ознакою доходу «126» (додаткове благо), у зв`язку із тим, що ОСОБА_1 отримав додаткове благо у вигляді прощення (анулювання) суми основного боргу за кредитом, отриманим відповідно до договору від 31 липня 2007 року.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій у квітні 2019 року до Верховного Суду, ОСОБА_1 , посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просив скасувати судове рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 15 травня 2019 року було відкрито касаційне провадження у вказаній справі та витребувано матеріали цивільної справи із Вінницького міського суду Вінницької області.

У травні 2019 року матеріали справи надійшли до Верховного Суду.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що судом апеляційної інстанції неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

ОСОБА_1 вважав, що суд апеляційної інстанції дійшов помилкового висновку щодо відсутності правових підстав для задоволення його позовних вимог, оскільки сума, яка була прощена йому банком на підставі договору про внесення змін № 4 до договору про надання відновлювальної кредитної лінії від 02 липня 2007 року № 10-29/3691 та була розрахована відповідно до підпункту 8 підрозділу 1 розділу ХХ «Перехідні положення» ПК України, не вважається додатковим благом позивача, як платника податку, у зв`язку із чим не підлягає включенню до розрахунку загального місячного (річного) оподатковуваного доходу.

Також вважав, що оскільки прощення (анулювання) частини кредиту було здійснено банком відповідно до положень ПК України за його самостійним рішенням, не було пов`язане з процедурою банкрутства, а також до закінчення позовної давності, тому банк, як податковий агент, повинен був визначити та відобразити в податковому розрахунку суму доходу, нарахованого (сплаченого) на користь фізичних осіб, і сум утриманого з них податку (форма № 1 ДФ), затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 13 січня 2015 року № 4, під ознакою доходу «127» (інші доходи).

Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу.

У червні 2019 року до Верховного Суду надійшов відзив на касаційну скаргу від АТ «Універсал Банк», у якому заявник посилалася на те, що касаційна скарга є безпідставною та такою, що не підлягає задоволенню, оскільки судом апеляційної інстанції у повному обсязі з`ясовано обставини справи, що мають значення для правильного вирішення спору, надано належну оцінку всім доказам, поясненням та запереченням, наданим сторонами.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

31 липня 2007 року між ВАТ «Банк Універсальний» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 15/04/658-к-07, відповідно до умов якого банк надав ОСОБА_1 грошові кошти (кредит) у тимчасове платне користування на наступних умовах: сума кредиту - 50 000,00 доларів США, валюта кредиту - долар США, термін кредиту - 360 місяців, дата погашення кредиту - 30 липня 2037 року, процентна ставка - 11,95 % річних (а. с. 10-13).

14 квітня 2008 року між ВАТ «Банк Універсальний» та ОСОБА_1 було укладено додаткову угоду до кредитного договору від 31 липня 2007 року № 15/04/658-к-07, відповідно до умов якої сторони уточнили порядок погашення грошових зобов`язань позичальника перед банком та порядок зміни процентної ставки (а. с. 109-110).

28 липня 2008 року ВАТ «Банк Універсальний» листом № 2400ГО-2/775 повідомив ОСОБА_1 про те, що починаючи з 28 липня 2008 року за користування кредитними коштами встановлюється нова процентна ставка у розмірі 15,25 % річних у доларах США (а. с. 18).

Рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 26 липня 2012 року у справі № 0203/1502/2012 за позовом ОСОБА_1 до Вінницького відділення № 1 ПАТ «Універсал Банк», ПАТ «Універсал Банк» про визнання дій банку щодо підвищення відсоткової ставки за укладеним кредитним договором незаконними, позов ОСОБА_1 задоволено. Визнано дії ПАТ «Універсал Банк» щодо підвищення ОСОБА_1 відсоткової ставки за кредитним договором від 31 липня 2007 року № 15/04/658-К-07 із 11,95 % до 15,25 % річних з 28 липня 2008 року незаконними. Зобов`язано ПАТ «Універсал банк» відновити ОСОБА_1 відсоткову ставку за кредитним договором від 31 липня 2007 року № 15/04/658-К-07 і визначити її як 11,95 %, та здійснити перерахунок заборгованості за кредитним договором, зарахувавши сплачені відсотки по ставці 11,95 % у погашення кредиту (а. с. 19-24).

Рішенням Апеляційного суду Вінницької області від 23 січня 2014 року рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 03 грудня 2013 року, ухвалене у справі № 203/165/2012 за позовом ПАТ «Універсал Банк» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, скасовано у частині стягнення з ОСОБА_1 пені у сумі 16 852,13 доларів США та у частині стягнення загальної суми заборгованості. Ухвалено у цій частині нове рішення, яким відмовлено у стягненні з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Універсал Банк» 16 852,13 доларів США. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Універсал Банк» загальну заборгованість за кредитом без врахування пені у сумі 79 077,75 доларів США (а. с. 29-33).

Відповідно до довідки ПАТ «Універсал Банк» від 12 лютого 2015 року № 037/38 станом на 12 лютого 2015 року кредит згідно кредитного договору від 31 липня 2007 року № 15/04/658к-07 сплачений повністю (а. с. 44).

Згідно із заявами на переказ готівки від 13 січня 2015 року ОСОБА_1 здійснив платежі на погашення кредиту ПАТ «Універсал Банк» за кредитним договором на загальну суму 52 533,34 доларів США (а. с. 45-53).

13 січня 2015 року ПАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_1 підписали акт про припинення зобов`язань за кредитним договором від 31 липня 2007 року № 15/04/658к-07 шляхом прощення кредитної заборгованості за тілом кредиту у розмірі 33 317,74 доларів США (525 351,00 грн) (а. с. 101).

У абзаці 2 пункту 2 цього акта зазначено, що згідно з підпунктом «д» пункту 164.2.17 ПК України є додатковим благом та підлягають оподаткуванню податком з доходів фізичних осіб «суми боргу платника податку, анульованого кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності». Якщо кредитор повідомляє платника податку - боржника рекомендованим листом з повідомленням про вручення або шляхом укладення відповідного договору, або шляхом надання повідомлення боржнику під підпис особисто про анулювання (прощеного) боргу та включає суму анульованого боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку за підсумками звітного періоду, у якому такий борг було анульовано, такий боржник самостійно сплачує податок з таких доходів та відображає їх у річній податковій декларації.

13 січня 2015 року ОСОБА_1 отримав примірник вказаного акта, що підтверджується його підписом на цьому акті.

02 грудня 2016 року головним державним ревізором-інспектором відділу контрольно-перевірочної роботи доходів і зборів з фізичних осіб управління оподаткування доходів і зборів з фізичних осіб Вінницької об`єднаної ДПІ ГУ ДФС у Вінницькій області Кучером К. С. проведена документальна позапланова невиїздна перевірка діяльності ОСОБА_1 щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податку на доходи фізичних осіб та військового збору з доходів, отриманих як додаткове благо при взаємовідносинах з ПАТ «Універсал Банк» за період з 01 січня 2015 року по 31 грудня 2015 року.

За результатами проведеної у ПАТ «Універсал Банк» перевірки було складено акт від 29 грудня 2016 року № 1381/1305/ НОМЕР_1 , відповідно до якого встановлено порушення підпункту «д» пункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 ПК України від 02 грудня 2010 № 2755-VI року із змінами та доповненнями, у результаті чого визначено суму податкових зобов`язань з податку на доходи фізичних осіб за 2015 рік на суму 104 461,20 грн та підпунктів 1.2, 1.3 пункту 16-1 підрозділу 10 розділу ХХ ПК України, крім того, визначено суму військового збору за 2015 рік у сумі 7 880,27 грн (а. с. 34-41).

На підставі зазначеного акта перевірки 17 січня 2017 року ГУ ДФС у Вінницькій області винесено податкове повідомлення-рішення № , яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на доходи фізичних осіб, що сплачуються фізичними особами за результатами річного декларування, у зв`язку із чим збільшено суму грошового зобов`язання на 130 576,50 грн, у тому числі за основним платежем на суму 104 461,20 грн та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) на суму 26 115,30 грн; та податкове повідомлення-рішення від 17 січня 2017 року № , яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем військовий збір у сумі 9 850,34 грн, у тому числі за податковими зобов`язаннями 7 880,27 грн та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) на суму 1 970,07 грн (а. с. 42-43).

Постановою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 07 листопада 2017 року у справі № 802/1108/17-а, залишеною без змін постановою Верховного Суду від 26 червня 2018 року, у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до ГУ ДФС у Вінницькій області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень та податкової вимоги відмовлено (а. с. 114-118).

Під час розгляду вказаної справи адміністративним судом було встановленого, що відповідно до довідки ПАТ «Універсал Банк» від 19 серпня 2017 року ОСОБА_1 уклав кредитний договір з ПАТ «Універсал Банк» на суму 50 000,00 доларів США з відсотковою ставкою 11,95 % річних. За весь період у строк до 13 січня 2017 року ОСОБА_1 було сплачено заборгованість у сумі 59 874,15 доларів США, з яких за тілом кредиту сплачено 16 682,26 доларів США, відсотками - 43 119,08 доларів США, пенею - 72,81 доларів США. Станом на 06 січня 2015 року загальна заборгованість за вказаним вище кредитним договором складала 116 639,93 доларів США.

Згідно з актом від 13 січня 2015 року ОСОБА_1 було прощено заборгованість за тілом кредиту в сумі 33 317,74 доларів США (50 000,00 доларів США - 16 682,26 доларів США = 33 317,74 доларів США), що в еквіваленті станом на 13 січня 2017 року складало 525 351,00 грн.

Відповідно до акта перевірки від 29 грудня 2016 року сума доходу ОСОБА_1 , отриманого як додаткове благо, складала 525 351,00 грн.

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України (тут і далі у редакції, чинній на час подання касаційної скарги) підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга ОСОБА_1 задоволенню не підлягає з таких підстав.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої та другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що оскаржуване судове рішення суду апеляційної інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Частиною першою статті 627 ЦК України передбачено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом (частина перша статті 598 ЦК України).

Відповідно до статті 605 ЦК України зобов`язання припиняється внаслідок звільнення (прощення боргу) кредитором боржника від його обов`язків, якщо це не порушує прав третіх осіб щодо майна кредитора.

Статтею 15 ПК України передбачено, що платниками податків визнаються фізичні особи (резиденти і нерезиденти України), юридичні особи (резиденти і нерезиденти України) та їх відокремлені підрозділи, які мають, одержують (передають) об`єкти оподаткування або провадять діяльність (операції), що є об`єктом оподаткування згідно з цим Кодексом або податковими законами, і на яких покладено обов`язок із сплати податків та зборів згідно з цим Кодексом.

Кожний з платників податків може бути платником податку за одним або кількома податками та зборами.

Згідно із пунктом 163.1 статті 163 ПК України об`єктами оподаткування резидента є: загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід; доходи з джерела їх походження в Україні, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання); іноземні доходи - доходи (прибуток), отримані з джерел за межами України.

Відповідно до пункту 164.1 статті 164 ПК України базою оподаткування є загальний оподатковуваний дохід, з урахуванням особливостей, визначених цим розділом. Загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду.

Загальний місячний оподатковуваний дохід складається із суми оподатковуваних доходів, нарахованих (виплачених, наданих) протягом такого звітного податкового місяця (пункт 164.1.2 пункту 164.1 статті 164 ПК України).

Види доходів, які включаються до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку, визначені пунктом 164.2 статті 164 ПК України.

Відповідно до підпункту «д» підпункту 164.2.17, пункту 164.2 статті 164 ПК України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податків включається дохід, отриманий платником податку як додаткове благо.

Додаткові блага - кошти, матеріальні чи нематеріальні цінності, послуги, інші види доходу, що виплачуються (надаються) платнику податку податковим агентом, якщо такий дохід не є заробітною платою та не пов`язаний з виконанням обов`язків трудового найму або не є винагородою за цивільно-правовими договорами (угодами), укладеними з таким платником податку (підпункти 14.1.47, 14.1.56 пункту 14.1 статті 14 ПК України).

Підпунктом 165.1.55 пункту 165.1 статті 165 ПК України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку не включається основна сума боргу (кредиту) платника податку, прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності у сумі, що не перевищує 50 відсотків однієї мінімальної заробітної плати (у розрахунку на рік), встановленої на 1 січня звітного податкового року; сума процентів, комісії та/або штрафних санкцій (пені), прощених (анульованих) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним із процедурою його банкрутства, до закінчення строку позовної давності.

Основна сума боргу (кредиту) платника податку прощена (анульована) кредитором за його самостійним рішенням є доходом такого платника.

Визначальною ознакою доходу платника податку, як об`єкта та бази оподаткування податком з доходу фізичних осіб, в тому числі у вигляді додаткового блага, є приріст показників фінансового та/або майнового стану платника податку.

При прощенні (анулюванні) заборгованості особа одержує економічну вигоду у вигляді збереження активів у силу припинення належного кредитору права вимоги та кореспондуючого цій вимозі обов`язку боржника витрачати кошти на погашення заборгованості за кредитом.

Боржник (платник податків), який отримав додаткове благо у вигляді прощення (анулювання) суми основного боргу за кредитом та який був належним чином повідомлений про прощення (анулювання) такого боргу, зобов`язаний відобразити анульовану суму боргу у складі оподатковуваного доходу з обчисленням та перерахуванням до бюджету відповідних сум податку, в тому числі і військового збору.

Платник податку - боржник відповідно до підпункту 49.18.4 пункту 49.18 статті 49 ПК України зобов`язаний до 01 травня року, що настає за звітним, подати річну податкову декларацію про майновий стан і доходи до органу державної податкової служби, в якому останній перебуває на обліку, відобразити в ній дохід та самостійно до 01 серпня року, що настає за звітним, сплатити суму податкового зобов`язання, зазначену в декларації.

Аналіз зазначених норм дає підстави дійти висновку про те, що банк, маючи статус податкового агента, зобов`язаний подавати у строки, які встановлені ПК України для податкового кварталу, податковий розрахунок суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, а також суми утриманого з них податку до органу державної податкової служби за місцем свого розташування.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове судове рішення, суд апеляційної інстанції, враховуючи вказані норми матеріального права, правильно встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення та встановивши, що під час розгляду адміністративної справи було ухвалено судове рішення, яке набрало законної сили та є чинним, і цим рішенням було встановлено, що анульована у 2015 році основна сума кредитної заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором є доходом, який отриманий платником податку як додаткове благо, а відповідно такий дохід підлягає включенню до річного оподаткованого доходу, що у відповідності до частини четвертої статті 82 ЦПК України не підлягає доказуванню під час розгляду цієї справи, дійшов правильного висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог, оскільки відповідач, на виконання вимог ПК України, подав до органу державної податкової служби розрахунок форми № 1 ДФ за 01 квартал 2015 року, у якому правомірно зазначив суми прощеного (анульованого) боргу у розмірі 525 351,00 грн до податкового розрахунку за ознакою доходу «126» (додаткове благо), у зв`язку із тим, що ОСОБА_1 отримав додаткове благо у вигляді прощення (анулювання) суми заборгованості за тілом кредиту, отриманим відповідно до договору від 31 липня 2007 року.

Наведені у касаційній скарзі доводи були предметом дослідження у суді апеляційної інстанції із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства, і з якою погоджується суд касаційної інстанції.

Інші доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржуване судове рішення ухвалене без додержання норм матеріального і процесуального права, та зводяться до переоцінки доказів у справі, що відповідно до положень статті 400 ЦПК України, знаходиться поза межами повноважень Верховного Суду.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини (рішення у справах «Пономарьов проти України» та «Рябих проти Російської Федерації», у справі «Нєлюбін проти Російської Федерації») повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду, перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію. Повноваження вищих судів щодо скасування чи зміни тих судових рішень, які вступили в законну силу та підлягають виконанню, мають використовуватися для виправлення фундаментальних порушень.

Відповідно до частини другої статті 410 ЦПК України не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення суду апеляційної інстанції - без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Вінницького апеляційного суду від 02 квітня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: С. Ф. Хопта

Є. В. Синельников

В. В. Шипович