ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1530/21 Справа № 183/720/20 Суддя у 1-й інстанції - Майна Г. Є. Суддя у 2-й інстанції - Городнича В. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2021 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого - Городничої В.С.,

суддів - Лаченкової О.В., Петешенкової М.Ю.,

за участю секретаря - Солодової І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі апеляційну скаргуОСОБА_1 на рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 30 вересня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа Товариство з обмеженою відповідальністю "Керуюча компанія "Коменерго-Новомосковськ" про відшкодування матеріальної шкоди,

ВСТАНОВИЛА:

У лютому 2020 року позивач звернулася до суду з вищезазначеною позовною заявою. В обгрунтування позову позивач посилалася на те, що вона є власником квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 . 22 жовтня 2019року було здійснене залиття належної їй на праві приватної власності квартири. За її заявою 14 листопада 2019 року ТОВ "КК "Коенерго-Новомосковськ" було складено акт про те, що проведено огляд на предмет затоплення вище розташованою квартирою АДРЕСА_2 , власником якої є відповідач, у зв`язку з чим їй спричинено матеріальних збитків. З метою визначення вартості матеріальних збитків вона звернулась до ПП "Новомосковське бюро експертної оцінки", вартість проведення оцінки пошкоджень склала 1300,00 грн. Відповідно до висновку ПП "Новомосковське бюро експертної оцінки" від 16 грудня 2019 року вартість матеріального збитку від пошкодження оздоблення приміщень належної їй житлової квартири без урахування ПДВ склала 35 316,00 грн., тобто з урахуванням вартості проведення оцінки, загальний розмір спричинених їй збитків становить 36616,00 грн., яку позивач просила суд стягнути з відповідача на її користь.

Рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 30 вересня 2020 року позовні вимоги позивача задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 36016грн. на відшкодування майнової шкоди. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено. Вирішено питання щодо судових витрат.

З таким рішенням суду ОСОБА_1 не погодилася та подала апеляційну скаргу, в якій ставить питання про скасування оскаржуваного рішення суду.

В своїй апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилається на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, а також на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи.

ОСОБА_2 відповідно до ст. 360 ЦПК України подала відзив, в якому просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін, посилаючись на незаконність та необґрунтованість доводів апеляційної скарги.

ТОВ "КК "Коменерго-Новомосковськ" своїм правом, передбаченим положеннями ст. 360 ЦПК України щодо подання відзиву на апеляційну скаргу, не скористався.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін, з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу від 10 червня 2004 року, посвідченого приватним нотаріусом Новомосковського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Кулішем Ю. О., зареєстрованого в реєстрі за № 562, є власником однокімнатної квартири за адресою: АДРЕСА_1 .

Власником квартири АДРЕСА_2 , розташованої над квартирою АДРЕСА_3 на п`ятому поверсі п`ятиповерхового будинку є відповідач ОСОБА_1 .

Суд дійшов висновку, що відповідальність за належний стан санітарно-технічного обладнання в квартирі АДРЕСА_2 , несе відповідач, як власник житла станом на 22 жовтня 2019 року, а тому ОСОБА_1 зобов`язана була контролювати стан систем водопостачання, які знаходяться в квартирі, та докладати зусиль для того, щоб не порушити права інших осіб, не завдати їм шкоди, що витікає з вимог ч.2 ст. 13 ЦК України.

Згідно з Актом, складеним 14 листопада 2019 року на підставі заяви ОСОБА_2 № 543 від 24 жовтня 2019 року, комісією у складі: начальника ремонтної дільниці Медведєвої В. Г., в.о. інспектора по житлу ОСОБА_3 , майстра санітарно-технічної дільниці ОСОБА_4 в присутності власника квартири ОСОБА_2 , квартира АДРЕСА_4 , проведено огляд на предмет затоплення вище розташованою квартирою АДРЕСА_5 , установлено, що затоплена квартира знаходиться на четвертому поверсі п`ятиповерхового будинку, на момент огляду установлено: - кухня: стеля підвісна (пластик) стіни декоративна штукатурка пофарбована водоемульсійною фарбою. Після затоплення на стіні суміжній з вікном висохлі руді плями, на стіні суміжній з вікном висохлі руді плями розміром 1,0 м х 0,5 м, під вікном плями розміром 0,3 м х 0,5 м. На стелі всі стики жовті після висихання по всій площі, з 5 ламп пошкоджені 2 шт, проблема з електрикою;

- коридор: стеля підвісна, стіни декоративна штукатурка. По стіні над дверима жовті, висохлі плями розміром 2,0 м х 0,3 м, на стелі жовті плями між стиками пластику;

- спальня: стіни шпалери звичайної якості, стеля поклеєна шпалерами покращеної якості. Після пошкодження на стіні висохла пляма розміром 2,0 м х 0,5 м, проблема з електрикою;

- зала: стеля натяжна, стіни поклеєні шпалерами високої якості. Після заливки на конструктиві натяжної стелі по периметру на гіпсокартон облітає декоративна штукатурка розміром 0,5 м х 0,3 м та 0,7 м х 0,3 м. ламінат на полу відстає по швам по всій площі. Проблема з електрикою, не горять лампи в кількості 8 шт;

- ванна: підвісна стеля, стіни обкладені кахелем. На стелі, після затоплення, по всій площі по стикам жовті плями, між пластиковими панелями. Згідно з заявою та зі слів власниці затоплення відбувались неодноразово.

Судом встановлено, що форма цього акту не в повній мірі відповідає формі, установленій у додатку № 4 Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених наказом Державного комітету з питань житлово-комунального господарства від 17 травня 2005 року № 76. Разом з тим, зміст цього Акту оцінюється судом в сукупності з наданим відповідачем Актом від 18 грудня 2019 року, складеним комісією у складі: майстра сантехнічної дільниці Боровиченко С. В., в.о. інспектора по житлу ОСОБА_3 , начальника ремонтної дільниці Медведєва В. Г., складеного в присутності мешканця квартири АДРЕСА_2 ОСОБА_1 на предмет пошкодження комунікації, зазначена квартира розташована на п`ятому поверсі п`ятиповерхового будинку. 18 грудня 2019 року на підставі заяви № 698 від 21 листопада 2019 року був проведений огляд стояків холодної води та каналізації, які на момент обстеження знаходяться у задовільному, робочому стані, течі не виявлено. Зі слів мешканця квартири АДРЕСА_5 у ніч з 21 на 22 жовтня склалась аварійна ситуація (зірвало лічильник), у зв`язку з цим була затоплена нижче розташована квартира АДРЕСА_3 (акт складений 14 листопада 2019 року, згідно заяви № 534 від 24 жовтня 2019 року ОСОБА_2 ). Мешканці квартири АДРЕСА_5 не звертались до диспетчерської служби "Коменерго", заяви про усунення пошкодження не надходило.

Відповідно до звіту про оцінку вартості матеріального збитку від пошкодження оздоблення приміщень житлової квартири, вчиненого внаслідок залиття за адресою: АДРЕСА_1 , від 16 грудня 2019 року, складеного оцінювачем суб`єкта оціночної діяльності ПП "Новомосковське бюро експертної оцінки", ринкова вартість збитків, без урахування ПДВ, склала 35 316,00 грн.

Крім того, судом встановлено, що за проведення оцінки майна ПП "Новомосковське бюро експертної оцінки" позивач понесла витрати у розмірі 700,00 грн., що підтверджується відповідною до квитанцією № 1912-2 до прибуткового касового ордера від 12 грудня 2019 року, наданою суду у засвідченій позивачем копії, а тому суд дійшов висновку, що ця сума підлягає відшкодуванню з відповідача на користь позивача.

Відмовляючи у задоволенні відшкодування витрат в розмірі 600 грн., які сплачені позивачем за складання звіту про оцінку вартості матеріального збитку, суд першої інстанції посилався на те, що квитанція не містить найменування підприємства (установи, організації), яке її видало, номеру самої квитанції та дати оплати, крім того підстава прийняття грошових коштів від ОСОБА_2 не конкретизована, зазначено лише «оцінка», проте не зазначено, який вид оцінки проводився, а печатка проставлена ФОП ОСОБА_5 , у той час, як звіт про оцінку вартості матеріального збитку складений ПП «Новомосоквське бюро експертної оцінки».

Задовольняючи позов в частинні стягнення майнової шкоди, суд першої інстанції посилався на обгрунтованість та доведеність позовних вимог в цій частині, зокрема, позивачем надано докази щодо наявності майнової шкоди, протиправність бездіяльності відповідача, як заподіювача такої шкоди, та наявність причинного зв`язку між шкодою та бездіяльністю відповідача; належних та допустимих доказів протилежного відповідачем суду не надано.

В апеляційній скарзі апелянт не погоджується з таким висновком суду першої інстанції та посилається на те, що акт від 14.11.2019 року є неналежним доказом, оскільки складений з порушеннями вимог Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій та акту від 12.12.2019 року; не доведено належними та допустимими доказами причини затоплення квартири позивача та спричинений матеріальний збиток, завданий позивачу, які суд першої інстанції визнав встановленими.

Однак, колегія суддів не погоджується з такими доводами апелянта, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазначала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Статтею 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 2 постанови від 27.03.1992р. № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Для наявності деліктної відповідальності необхідна наявність складу правопорушення: а) наявність шкоди, б) протиправна поведінка заподіювача шкоди, в) причинний зв`язок між шкодою та поведінкою заподіювача, г) вина.

Отже, цивільне законодавство у деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини. Якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

З огляду на викладене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу, саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності вини у завданні шкоди, а позивач доводить наявність шкоди та її розмір.

Аналогічна правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду від 12 вересня 2018 року у справі № 638/7838/16-ц (провадження № 61-29055св18).

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду про наявність вини відповідача у залитті квартири позивача, відповідачем не спростовано презумпцію вини, в той час як причетність відповідача до залиття квартири позивача підтверджується актом про залиття від 14 листопада 2019 року, на підставі заяви ОСОБА_2 № 543 від 24 жовтня 2019 року, та актом від 18 грудня 2019 року, на підставі заяви № 698 від 21 листопада 2019 року, які у своїй сукупності встановлюють вину відповідача ОСОБА_1 .

Таким чином, встановивши, що позивач довів завдану йому шкоду, протиправність дій відповідача, причинно-наслідковий зв`язок між ними, що призвело до залиття квартири позивача, суд першої інстанції, з висновками якого погоджується колегія суддів, дійшов правильного висновку, що завдана позивачу шкода підлягає відшкодування відповідачем у розмірі 36016 грн., з урахуванням понесених позивачем витрат у розмірі 700 грн. за проведення оцінки майна.

Безпідставними є посилання апелянта на те, що вищевказаний акт, наданий позивачем, не є належним доказом, оскільки відповідач не спростував належними та допустимими доказами своєї вини у залитті квартири позивача, клопотання про проведення відповідних судових експертиз, зокрема, на предмет визначення причин залиття квартири позивача, не заявив та не надав інших доказів щодо розміру спричиненої позивачу майнової шкоди, хоча це є його процесуальним обов`язком, оскільки у спірних правовідносинах діє презумпція вини заподіювача шкоди.

Аналогічна правова позиція міститься в постанові Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 369/8038/17 (провадження № 61-1857св19).

Колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги, матеріали справи та зміст оскаржуваного судового рішення не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, які передбачені нормами ЦПК України, як підстави для скасування рішення.

Приведені в апеляційній скарзі доводи апелянтом не можуть бути прийняті до уваги, оскільки зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх переоцінці та особистого тлумачення апелянтом норм процесуального закону.

Відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена.

Крім цього, зазначене також узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, відповідно до якої пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» від 18 липня 2006 року).

Згідно із ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Тому, вирішуючи даний спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, обставини по справі, перевірив доводи і дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону.

Таким чином, доводи апеляційної скарги є необґрунтованими, а рішення суду відповідає вимогам закону та матеріалам справи.

Керуючись ст. ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 30 вересня 2020 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: В.С. Городнича

Судді: О.В. Лаченкова

М.Ю. Петешенкова