22-ц/804/252/21
241/765/20

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 січня 2021 року м. Маріуполь

Єдиний унікальний номер 241/765/20

Номер провадження 22-ц/804/252/21

Донецький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: Ткаченко Т.Б. (суддя-доповідач), Баркова В.М., Лісового О.О.,

секретар Сікора М.М.

сторони:

позивач ОСОБА_1

відповідач ОСОБА_2

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи

апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Першотравневого районного суду Донецької області від 23 жовтня 2020 року, у складі судді Демочко Д.О., повний текст рішення виготовлено 26 жовтня 2020 року,

у справі за позовом ОСОБА_1

до ОСОБА_2

про припинення права на отримання аліментів,

В с т а н о в и в:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

14 травня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом до ОСОБА_2 , в якому просив припинити право відповідачки на отримання аліментів, стягнутих з нього на її користь на підставі судового наказу від 08 жовтня 2018 року, виданого Першотравневим районним судом Донецької області, на утримання синів: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у розмірі ? частини з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку на кожну дитину, та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, починаючи з 14 грудня 2018 року і стягнути з відповідачки на його користь понесені витрати по оплаті судового збору 840,80 грн та витрат на професійну правничу допомогу 6900 грн.

Позовна заява мотивована тим, що від зареєстрованого шлюбу, який розірвано на підставі рішення Першотравневого районного суду Донецької області від 26 листопада 2018 року, сторони мають трьох синів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 .

На підставі судового наказу від 08 жовтня 2018 року, виданого Першотравневим районним судом Донецької області за заявою відповідачки ОСОБА_6 , з позивача на її користь стягнуто аліменти на утримання трьох синів у розмірі 1/2 частини з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку на кожну дитину, та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, починаючи з 03 жовтня 2018 року і до досягнення повноліття найстаршою дитиною.

Починаючи з 14 грудня 2018 року всі троє дітей проживають разом з позивачем, що не заперечується відповідачкою, і знаходяться на його утриманні. Зазначений факт встановлений рішенням Першотравневого районного суду Донецької області від 12 листопада 2019 року по цивільній справі №241/47/19 про визначення місця проживання дітей.

Не заперечуючи факт проживання із ним всіх трьох синів з 14 грудня 2018 року, відповідачка, разом з тим, не повідомила про це державного виконавця. Виконавчий документ знаходиться на виконанні у Центральному відділі державної виконавчої служби у м. Маріуполі Східного Міжрегіонального Управління Міністерства юстиції (м. Харків) і позивачу до теперішнього часу необґрунтовано нараховується заборгованість по аліментам.

Позивач вважає, що право відповідачки на отримання від нього аліментів на утримання синів повинно бути припинено, а він - звільнений від обов`язку сплачувати аліменти на користь відповідачки саме з 14 грудня 2018 року, тобто з часу, коли сини фактично стали проживати разом з позивачем.

Відповідачка добровільно не надавала та не надає матеріальної допомоги на утримання дітей, починаючи з грудня 2018 року, у зв`язку з чим 05 листопада 2019 року позивач вимушений був звернутися до суду із позовом про стягнення з неї аліментів. Наразі в провадженні Першотравневого районного суду Донецької області перебуває на розгляді справа № 241/2361/19 за позовом ОСОБА_1 до відповідачки про стягнення аліментів на утримання трьох синів.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Першотравневого районного суду Донецької області від 23 жовтня 2020 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення стягнення аліментів відмовлено в повному обсязі.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, враховуючи положення статті 190 СК України, якою передбачено припинення права на аліменти на дитину у зв`язку з набуттям права власності на нерухоме майно, відсутність факту укладання договору про припинення права на аліменти для дитини у зв`язку з передачею права власності на нерухоме майно та відсутність дозволу ОСОБА_2 на позбавлення права отримання аліментів, дійшов висновку про відсутність підстав на позбавлення відповідачки права на отримання аліментів.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

24 листопада 2020 року позивач ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу на рішення суду, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права, просив скасувати оскаржуване судове рішення та ухвалити нове рішення про задоволення його позовних вимог в повному обсязі і вирішити питання про відшкодування судових витрат.

Надходження апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції

Ухвалою Донецького апеляційного суду від 28 грудня 2020 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Першотравневого районного суду Донецької області від 23 жовтня 2020 року.

Ухвалою Донецького апеляційного суду від 14 січня 2021 року справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення стягнення аліментів призначено до розгляду за правилами загального позовного з повідомлення учасників справи.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга ОСОБА_1 мотивована тим, що суд першої інстанції неправильно визначився з характером правовідносин, які виникли між сторонами.

Вирішуючи справу судом помилково застосовано до спірних правовідносин норми статті 190 СК України, які регулюють питання припинення права на отримання аліментів на дитину тим з батьків, з ким проживають діти, але діти з 14 грудня 2018 року і на момент постановлення оскаржуваного рішення фактично проживали з ним. Зазначений факт підтверджується матеріалами справи, крім того, цей факт було встановлено рішенням Першотравневого районного суду Донецької області від 12 листопада 2019 року, яким визначено місце проживання малолітнього сина ОСОБА_7 разом із матір`ю - відповідачкою ОСОБА_2 , а двох синів: ОСОБА_8 та ОСОБА_9 залишено проживати з ним.

Судом першої інстанції не застосовані до спірних правовідносин норми права, які підлягали застосуванню, а саме положення частини 2 статті 18 СК України, згідно якої способами захисту сімейних прав та інтересів зокрема є припинення правовідношення, а також його анулювання.

За положеннями частини 4 статті 273 ЦПК України, якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розмірі платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них.

Факт зміни місця проживання дітей з 14 грудня 2018 року від відповідача ОСОБА_2 на місце проживання з позивачем після постановлення судового наказу від 08 жовтня 2018 року про стягнення з позивача аліментів на утримання дітей на користь відповідачки є тою обставиною, яка має істотне значення, що передбачено положеннями частини 2 статті 273 СК України, та є підставою для припинення стягнення з нього аліментів на користь відповідачки, починаючи з 14 грудня 2018 року по день ухвалення рішення.

Відзив на апеляційну скаргу

На виконання статті 360 ЦПК України відповідачкою ОСОБА_2 подано відзив на апеляційну скаргу, в якому відповідачка посилається на те, що припинення права на аліменти передбачено лише статтею 190 СК України. Разом з тим ОСОБА_1 не передавав дітям право власності на будь-яке нерухоме майно в рахунок сплати аліментів, тому обґрунтовані підстави для припинення її, ОСОБА_2 , права отримувати від позивача аліменти відсутні.

Позивач безпідставно посилається на підставу свого позову на положення статті 188 СК України, оскільки дана норма передбачає не припинення, а звільнення одно з батьків від обов`язку утримувати дитину, якщо дохід дитини набагато перевищує дохід кожного з них і забезпечує повністю її потреби.

Безпідставним є посилання позивача в апеляційній скарзі на положення статті 273 СК України, оскільки вона міститься в главі 22 «Обов`язок по утриманню інших членів сім`ї та родичів» та не стосується обов`язку батьків утримувати своїх неповнолітніх дітей.

Позивачем не доведено належними та допустимими доказами, що він зазнає порушення своїх прав необхідністю сплати аліментів на утримання дітей.

Позовні вимоги, з якими звернувся позивач до неї, не є належним способом захисту його прав, передбачений чинним законодавством, як спосіб захисту прав. Невірно обраний спосіб захисту порушеного права є підставою для відмови у задоволенні пред`явлених особою вимог.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є батьками неповнолітніх синів : ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Судовим наказом № 2-н/241/76/2018, виданим Першотравневим районним судом Донецької області від 08 жовтня 2018 року позивача по справі зобов`язано сплачувати аліменти на користь ОСОБА_10 на утримання синів: ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у розмірі 1/2 частини з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину, та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, починаючи з 03 жовтня 2018 року і до досягнення повноліття найстаршою дитиною. Даний судовий наказ в установленому законом порядку був направлений на примусове виконання до Центрального відділу державної виконавчої служби м. Маріуполь Головного територіального управління юстиції в Донецькій області відповідно до довідки про сплату аліментів №В8/58027983 від 18.09.2019 року Центрального відділу державної виконавчої служби м. Маріуполь Головного територіального управління юстиції в Донецькій області.

Рішенням Першотравневого районного суду Донецької області від 12 листопада 2019 року, залишеного без змін постановою Донецького апеляційного суду від 11.02.2020 року, визначено місце проживання малолітнього ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , із відповідачем ОСОБА_10 , а двох старших синів - з позивачем ОСОБА_1 .

Процедура розгляду справи апеляційним судом

За правилами статей 368, 369 ЦПК України дана апеляційна скарга підлягає розгляду апеляційним судом за правилами, встановленими для розгляду справи за правилами загального позовного провадження з повідомленням учасників справи.

У судове засідання апеляційного суду відповідачка ОСОБА_2 не з`явилась, про дату, час та місце судового розгляду повідомлена належним чином ( а.с.122). Із заявою про відкладення розгляду справи до суду не звернулась.

Відповідно до частини 2 статті 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

2. Мотивувальна частина

Позиція Донецького апеляційного суду

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

В судовому засіданні апеляційного суду позивач ОСОБА_1 надав пояснення, аналогічні доводам апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача ОСОБА_1 , який просив апеляційну скаргу задовольнити, рушення суду скасувати і ухвалити нове рішення про задоволення його позову, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, суд апеляційної інстанції прийшов до висновку про задоволення апеляційної скарги частково, скасування рішення суду першої інстанції повністю та ухвалення нового рішення, з наступних підстав.

Мотиви, з яких виходить Донецький апеляційний суд, та застосовані норми права

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення зазначеним вимогам закону не відповідає.

Статтею 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Відповідно до статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Верховний Суд неодноразово в усталеній практиці наголошує на тому, що відповідно до положень статті 3 Конвенції Організації Об`єднаних Націй «Про права дитини», яку ратифіковано Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII, в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Зокрема, передбачено, що дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживаються всі відповідні законодавчі і адміністративні заходи.

За своєю суттю аліменти - це кошти покликані забезпечити дитину усім необхідним для повноцінного розвитку, тому вони можуть бути стягнуті лише на користь того з батьків хто проживає із дитиною та бере більш активну участь у її вихованні.

Відповідно до частини першої статті 179 Сімейного кодексу України аліменти, одержані на дитину, є власністю того з батьків, на ім`я якого вони виплачуються, і мають використовуватися за цільовим призначенням.

При розгляді справ щодо батьківська, материнства та стягнення аліментів, за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом.

Зі змісту статей 179 - 181 Сімейного кодексу України вбачається, що аліменти підлягають використанню на утримання дитини, а тому припинення стягнення аліментів є можливим у тому випадку, коли одержувач аліментів не витрачає їх на дитину.

Зазначений правовий висновок був висловлений Верховним Судом 16.05.2018 при розгляді справи №439/260/16-ц.

Як встановлено судом першої інстанції, та зазначені обставини не заперечували сторони, на підставі судового наказу № 2-н/241/76/2018, виданим Першотравневим районним судом Донецької області від 08 жовтня 2018 року, позивача по справі зобов`язано сплачувати аліменти на користь ОСОБА_10 на утримання синів: ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у розмірі 1/2 частини з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину, та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, починаючи з 03 жовтня 2018 року і до досягнення повноліття найстаршою дитиною (а.с.9).

Рішенням Першотравневого районного суду Донецької області від 12 листопада 2019 року, залишеним без змін постановою Донецького апеляційного суду від 11 лютого 2020 року, визначено місце проживання малолітнього ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , із відповідачкою ОСОБА_10 , а двох синів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 - з позивачем ОСОБА_1 (а.с.10 - 31).

Рішенням Першотравневого районного суду Донецької області від 01 жовтня 2020 року, залишеним без змін постановою Донецького апеляційного суду від 29 грудня 2020 року, задоволено позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про негайне відібрання дитини (справа № 241/638/20). Відібрано малолітнього ОСОБА_5 від ОСОБА_1 , без позбавлення його батьківських прав та передано його матері ОСОБА_2 (а.с.129-134).

Звертаючись до суду з даним позовом, ОСОБА_1 просив припинити право відповідачки ОСОБА_10 на отримання аліментів, стягнутих з нього на її користь на підставі судового наказу, виданого судом на утримання трьох синів: ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 у розмірі ? частини з усіх видів його заробітку щомісячно, але не менше 50% прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку на кожну дитину, та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, починаючи з 14 грудня 2018 року (а.с.3-5).

При цьому, діюче сімейне законодавство України не містить підстав для припинення права на отримання аліментів, стягнутих за рішенням суду на утримання дітей.

Згідно частини 1, 2 статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Сімейне законодавство України не містить і підстав для припинення стягнення аліментів, за рішенням суду, яке набрало законної сили, однак за аналогією права для врегулювання такого роду правовідносин можуть бути застосовані норми частини четвертої статті 223 ЦПК України 2004 року ( стаття273 частина 4 ЦПК України у нині діючій редакції).

Зазначений правовий висновок був висловлений Верховним Судом 04.09.2019 при розгляді справи №711/8561/16-ц.

Відповідно до частини 4 статті 273 ЦПКУ України, якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них.

Разом з тим, колегія суддів застосовуючи положення статті 5 ЦПК України, також не може визначити такий спосіб захисту, як звільнення позивача від сплати аліментів, оскільки за судовим наказом з нього стягнуті аліменти на утримання трьох дітей у розмірі ? частки його заробітку (доходу), а місце проживання малолітнього ОСОБА_5 визначено саме з відповідачкою ОСОБА_2 , та позивач повинен нести обов`язок по сплаті аліментів на користь ОСОБА_2 на утримання сина ОСОБА_5 .

Зазначеним судовим наказом окремо не визначений розмір аліментів, який підлягає стягненню з ОСОБА_1 на утримання кожної дитини, а відтак апеляційний суд позбавлений можливості припинити стягнення аліментів на утримання двох дітей, місце проживання яких визначено з ним.

Доводи апеляційної скарги в тій частині, що фактично всі троє синів проживають разом із позивачем, колегія судів відхиляє, оскільки рішенням Першотравневого районного суду Донецької області від 01 жовтня 2020 року, яке набрало чинності 29 грудня 2020 року, встановлено, шо ОСОБА_1 не повернув сина ОСОБА_5 матері ОСОБА_2 , місце мешкання з якою визначено судовим рішенням, відібрано малолітнього ОСОБА_5 від ОСОБА_1 без позбавлення його батьківських прав та передано його матері ОСОБА_2 .

При цьому колегія суддів звертає увагу на те, що ОСОБА_1 не позбавлений права звернутися до суду з іншим позовом для захисту своїх прав.

Колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги, що суд першої інстанції, обгрунтовуючи рішення, безпідставно послався на положення статті 190 СК України, оскільки зазначеною статтею врегульовано припинення права на отримання аліментів на дитину тим з батьків, з ким проживають діти. Тоді як вимоги ОСОБА_1 зводяться до припинення права ОСОБА_2 на отримання аліментів на утримання дітей.

Оскільки судом першої інстанції неправильно застосовані норми матеріального права, ухвалене рішення підлягає скасуванню, з ухваленням рішення про відмову у задоволенні позову.

Щодо судових витрат

Враховуючи ті обставини, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню лише з тих підстав, що рішення суду підлягає скасуванню, але ж у задоволені позову слід відмовити, колегія суддів не вбачає підстав для відшкодування судових витрат, понесених позивачем по сплаті судового збору за подачу позову, апеляційної скарги та витрат на професійну правову допомогу.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідачка ОСОБА_2 заявила про стягнення з ОСОБА_1 понесені нею витрати на правову допомогу в розмірі 3000 грн (а.с.105 106), але доказів здійснення зазначених витрат нею до матеріалів справи не надано.

У зв`язку з цим, апеляційний суд не проводить розподіл судових витрат між сторонами.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Згідно з пунктом 2 частини 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до частини 1 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Зважаючи на те, що судом першої інстанції неправильно застосовані норми матеріального права, висновки суду не відповідають обставинам справи, рішення суду підлягає скасуванню, з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні позову.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд,

П о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Першотравневого районного суду Донецької області від 23 жовтня 2020 року скасувати повністю.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення права відповідачки ОСОБА_10 на отримання аліментів відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Касаційна скарга подається безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складений 29 січня 2021 року.

Судді: Т.Б.Ткаченко

В.М.Барков

О.О.Лісовой