Справа № 541/2150/21
Номер провадження 2/541/836/2021
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

17 листопада 2021 року м. Миргород

Миргородський міськрайонний суд Полтавської області у складі:

головуючого - судді Городівського О. А.,

за участю секретаря судового засідання Ніколаєнко М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Миргороді в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Комишнянської селищної ради Миргородського району Полтавської області про визнання права власності на земельну частку (пай) в порядку спадкування,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимоги, щодо предмету спору - ОСОБА_2 , -

установив:

25 серпня 2021 року ОСОБА_1 звернулася до Миргородського міськрайонного суду з відповідним позовом. В його обґрунтування зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її мати, ОСОБА_3 . Після її смерті відкрилася спадщина, до складу якої входить, зокрема, право на земельну частку (пай) розміром 4.01 умовних кадастрових гектар, із земель колишнього КСП ім. Ульянова розташованого в с. Остапівка Миргородського району, право на отримання якого мала померла на підставі сертифікату на право на земельну часту (пай) серія ПЛ № 0077080, виданого 24.12.1996 року. Спадщина після матері була прийнята позивачкою та двома її сестрами, ОСОБА_4 та ОСОБА_2 . На спадкове майно, державним нотаріусом було видано свідоцтва про право на спадщину. В подальшому, ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_4 , сестра позивачки. Після її смерті відрилася спадщина, яку позивачка має намір успадкувати. Інших спадкоємців немає. Звернувшись до державного нотаріуса з метою отримання свідоцтва на спадкове майно, позивачка отримала відмову з огляду на невідповідність даних щодо розміру земельної частки (пай) в правовстановлюючих документів, які посвідчують право спадкодавця неможливо встановити склад спадкового майна ОСОБА_4 , що є перешкодою для вчинення нотаріальної дії. На підставі вищенаведеного, прохала визнати за нею в порядку спадкування право на земельну частку (пай) площею 2,67 умовних кадастрових гектар, що складається з частин успадкованих після смерті матері ОСОБА_3 та сестри ОСОБА_4 .

Ухвалою судді Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 30 серпня 2021 року відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду за правилами загального позовного провадження (а.с.21).

У встановлений судом строк, відповідач відзиву не подав.

В судове засідання ОСОБА_1 не з`явилася, в ході розгляду справи судом, позовні вимоги підтримала та прохала їх задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, до суду подав заяву в якій виклав прохання провести розгляд справи у його відсутність (а.с.48).

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог, щодо предмету спору, ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилася, до суду подала заяву в якій не заперечувала проти задоволення спору, розгляд справи прохала провести у її відсутність.

Дослідивши та проаналізувавши письмові докази по справі, суд приходить до переконання, що позов підлягає до задоволення з таких підстав.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_3 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с.41).

Після її смерті відкрилася спадщина, зокрема, право на земельну частку (пай) розміром 4.01 умовних кадастрових гектар, із земель колишнього КМП ім. Ульянова розташованого в с. Остапівка Миргородського району, право на отримання якого мала померла на підставі сертифікату на право на земельну часту (пай) серія ПЛ № 0077080, виданого 24.12.1996 року (а.с.7).

З матеріалів спадкової справи №253 від 15.01.2002 , заведеної до майна померлої ОСОБА_3 , вбачається, що спадщину було прийнято в рівних частинах трьома доньками померлої ОСОБА_2 , ОСОБА_4 та ОСОБА_1 .

На підставі заяв спадкоємців, державним нотаріусом Першої Миргородської державної нотаріальної контори Наконечною Н.П. видано два свідоцтва на спадкове майно.

Зокрема, нотаріусом 15 січня 2002 року видано ОСОБА_2 свідоцтво про право на спадщину на земельну частку (пай) площею 1.34 умовних кадастрових гектарів яка належала померлій ОСОБА_3 на підставі сертифікату ПЛ № 0077080 виданого Миргородською райдержадміністрацією на підставі рішення від 25.10.1996 за № 342. Окрім того свідоцтво містить примітку, що на 2/3 частини земельного паю свідоцтво про право спадщини буде видано додатково (а.с.42).

Також, нотаріусом 15 січня 2002 року видано ОСОБА_4 та ОСОБА_1 свідоцтво про право на спадщину на земельну частку (пай) площею 2.67 умовних кадастрових гектарів яка належала померлій ОСОБА_3 на підставі сертифікату ПЛ № 0077080 виданого Миргородською райдержадміністрацією на підставі рішення від 25.10.1996 за № 342 (а.с.44).

Інших відомостей спадкова справа не містить.

ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_4 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть та його офіційним перекладом (а.с.5-6).

Позивачка являється єдиною спадкоємицею, котра прийняла спадщину після померлої ОСОБА_4 .

Звернувшись до державного нотаріуса з метою отримання свідоцтва на спадкове майно, позивачка отримала відмову з огляду на невідповідність даних щодо розміру земельної частки (пай) в правовстановлюючих документів, які посвідчують право спадкодавця неможливо встановити склад спадкового майна ОСОБА_4 , що є перешкодою для вчинення нотаріальної дії. У постанові нотаріуса зауважується, що ОСОБА_4 успадкувала частину земельної частки (паю) розмір якої складав 4.01 умовних кадастрових гектарів, в свою чергу свідоцтво про право на спадщину на земельну частку (пай) від 15.01.2002 року розмір земельної частки (паю) вказано 2,67 умовних кадастрових гектарів (а.с.3).

У відповідності до Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» №24-753/0/4-13 від 16.05.2013 р, умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку.

Згідно з нормами ст. 25 Закону України "Про сільськогосподарську кооперацію" та ст. 3 Указу Президента України "Про невідкладні заходи щодо прискорення земельної реформи у сфері сільськогосподарського виробництва" від 10 листопада 1994 року № 666/94 право на земельну частку (пай) може бути об`єктом спадкування.

Пунктом 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16.04.2004 року №7 "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ" визначено, що член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК України, зокрема й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай).

Достеменно встановлено, що первісний спадкодавець ОСОБА_3 мала право на отримання земельної частки (паю) розміром 4,01 умовних кадастрових гектар на підставі сертифікату на право на земельну часту (пай) серія ПЛ № 0077080, виданого 24.12.1996 року.

Тобто об`єктом спадкування виступає земельна частка (пай) саме з таким розміром, тобто 4,01 умовних кадастрових гектар.

В свою чергу, при оформленні спадщини після смерті ОСОБА_3 державним нотаріусом спадкоємцям видано два свідоцтва на право спадщини на дві окремі частки (пай) площею 1,34 та 2,67 умовних кадастрових гектар.

Тобто, з цього вбачається, що державний нотаріус при оформленні спадщини, фактично здійснив виділ частки одного із спадкоємців, ОСОБА_2 , зі спільного майна, без попереднього виділу цієї земельної частки (паю) в натурі та формуванні земельної ділянки.

Положення ст. 115 ЦК УРСР, чинної на момент видачі свідоцтв на спадщину, вказують, що питання виділу частки могли бути вирішені лише або за згодою співвласників чи в судовому порядку.

Таким чином, на переконання суду, нотаріус вийшов за межі повноважень, наданих йому законом та видав свідоцтва про право на спадщину з порушенням закону.

В свою чергу, видані державним нотаріусом наразі являються чинними, судом недійсними не визнавалися.

Окрім того, позивачка вказує, що ОСОБА_2 , на підставі виданого державним нотаріусом свідоцтва скористалася своїм правом на виділення в натурі земельної частки (паю), що сторонами не оспорювалося.

Судом враховуються, положення статті 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, згідно яких, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Свідоцтва про право власності на спадщину видані у 2002 році, тобто понад 19 років тому.

В контексті встановлених обставин, ревалентними є висновки Європейського суду з прав людини у справі «Рисовський проти України» (Заява № 29979/04), в якому наголошується на дотриманні принципу «належного урядування», зокрема, принцип «належного урядування», як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість (див. зазначене вище рішення у справі «Москаль проти Польщі» (Moskal v. Poland), n. 73). Будь-яка інша позиція була б рівнозначною, inter alia, санкціонуванню неналежного розподілу обмежених державних ресурсів, що саме по собі суперечило б загальним інтересам (див. там само). З іншого боку, потреба виправити минулу «помилку» не повинна непропорційним чином втручатися в нове право, набуте особою, яка покладалася на легітимність добросовісних дій державного органу (див., mutatis mutandis, рішення у справі «Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки» (Pincova and Pine v. the Czech Republic), заява № 36548/97, п. 58, ECHR 2002-VIII). Іншими словами, державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків (див. зазначене вище рішення у справі «Лелас проти Хорватії» (Lelas v. Croatia), п. 74). Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються (див., серед інших джерел, mutatis mutandis, зазначене вище рішення у справі «Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки» (Pincova and Pine v. the Czech Republic), n. 58, а також рішення у справі «Ґаші проти Хорватії» (Gashi v. Croatia), заява № 32457/05, п. 40, від 13 грудня 2007 року, та у справі «Трґо проти Хорватії» (Trgo v. Croatia), заява № 35298/04, п. 67, від 11 червня 2009 року).

Враховуючи, добросовісність дій ОСОБА_4 та ОСОБА_1 під час здійснення спадкування майна після матері ОСОБА_3 , дійсність свідоцтв виданих нотаріусом, відсутність порушень прав третіх осіб, реалізацію права на отримання земельної частки (пай) іншим спадкоємцем, суд вважає, що земельна частка (пай) площею 2, 67 умовних кадастрових гектар, право на отримання якої мала ОСОБА_3 на підставі сертифікату на право на земельну часту (пай) серія ПЛ № 0077080, виданого 24.12.1996 року може виступати об`єктом спадкування.

Відповідно до ст.ст. 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до іншої особи (спадкоємця). Спадкування здійснюється за заповітом або законом.

Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ч. 5 ст.1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Оскільки розбіжності у правовстановлюючих документах, на земельну часту (пай) перешкоджають позивачці у оформленні спадкових прав після смерті її сестри, ОСОБА_4 в позасудовому порядку, суд вважає за необхідне визнати за ОСОБА_1 в порядку спадкування за законом право на земельну частку (пай) розміром 2,67 умовних кадастрових гектарів, із земель колишнього КСП ім. Ульянова розташованого в с. Остапівка Миргородського району, (яка являє собою 2/3 частин від земельної частки (паю) розміром 4,01 умовних кадастрових гектар) право на отримання якого мала померла, ОСОБА_3 , на підставі сертифікату на право на земельну часту (пай) серія ПЛ № 0077080, виданого 24.12.1996 року

В зв`язку з тим, що позивач не заявляє вимоги про стягнення з відповідача на його користь судових витрат, суд, керуючись принципом диспозитивності цивільного судочинства, закріпленим у ст.13 ЦПК України, не вирішує питання про розподіл судових витрат згідно з ст. 141 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 16,392, 1216-1218,1233,1235, 1225, 1261,1268,1269 ЦК України, суд, -

ухвалив:

Позовну заяву ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 в порядку спадкування за законом, після померлої ІНФОРМАЦІЯ_4 матері ОСОБА_3 та сестри ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_5 , право на земельну частку (пай) колишнього члена КСП Ульянова площею 2,67 умовних кадастрових гектар на території Комишнянської селищної ради Миргородського району згідно сертифікату серія ПЛ № 0077080, виданого 24.12.1996 року зареєстрованого 25.10.1996 року у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за № 342.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення до Полтавського апеляційного суду через Миргородський міськрайонний суд Полтавської області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя О. А. Городівський