Справа № 738/1649/20
№ провадження 2/738/83/2021
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

заочне

25 січня 2021 року м. Мена

Менський районний суд Чернiгiвської областi в складі:

суддi - Волошиної Н.В.

з участю секретаря судового засідання - Донець Г.В.

pозглянувши у вiдкpитому судовому засiданнi цивільну спpаву за позовною заявою Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

В С Т А H О В И В:

У грудні 2020 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Позовна заява мотивована тим, що 05 лютого 2015 року між банком та ОСОБА_2 було укладено договір про надання банківських послуг шляхом підписання відповідачем анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил банківських послуг.

Позивач зазначав, що за умовами вказаного договору позичальник отримала кредитні кошти у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, розмір якого в подальшому збільшився до 28350,00 гривень. Своїм підписом у анкеті-заяві відповідач підтвердила, що підписана нею заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua складає між нею та банком договір про надання банківських послуг. Відповідно до Умов та правил надання банківських послуг, відповідач зобов`язувалась погашати заборгованість за кредитом, процентами за його використання, по перевитраті платіжного ліміту, а також оплачувати комісію на умовах, передбачених договором.

Відповідач ОСОБА_1 порушила умови кредитного договору, внаслідок чого станом на 27 жовтня 2020 року утворилась заборгованість за кредитним договором про надання банківських послуг №б/н від 05 лютого 2015 року у сумі 45782,33 грн, в тому числі: 37220,33 грн заборгованість за тілом кредиту ( простроченим тілом кредиту), 6014,06 грн заборгованість за простроченими відсотками, 2547,94 грн заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно з ст.625 ЦК України, яку позивач просить стягнути з відповідача та судові витрати, понесені при зверненні до суду.

Представник позивача, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання не з`явився, просив розглянути справу без його участі, позовні вимоги підтримує, просить їх задовольнити, не заперечував проти ухвалення заочного рішення.

Відповідач ОСОБА_1 , будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання не з`явилась, причини неявки не повідомила, заяв про розгляд справи за її участі або за її відсутності, відзиву на позовну заяву суду не надала.

Ухвалою Менського районного суду Чернігівської області від 25 січня 2021 року, з урахуванням думки представника позивача, постановлено провести заочний розгляд справи.

За таких обставин, суд дійшов висновку про ухвалення заочного рішення, на підставі наявних доказів у справі, відповідно до положень ч.1 ст. 280 ЦПК України.

Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослiдивши письмові докази, суд дійшов висновку, що позов пiдлягає частковому задоволенню з наступних пiдстав.

Відповідно до положень частини 1 статі 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляду і вирішення цивільних прав з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Статтею 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом свої порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Судом встановлено, що 05 лютого 2015 року між ПАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк» (арк.с. 61-63), та ОСОБА_1 укладено кредитний договір, шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку (арк.с.15).

У вказаній анкеті-заяві зазначено, що відповідач згодна з тим, що ця заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами, становить між нею та банком договір про надання банківських послуг, а також, що вона ознайомлена з договором про надання банківських послуг до його укладення та згодна з його умовами, примірник якого погодилась отримати шляхом роздрукування з офіційного сайту позивача, зобов`язувалась виконувати вимоги Умов та Правил надання банківських послуг, а також регулярно самостійно ознайомлюватись з його змінами на сайті Приватбанку; умови кредитування, відомості про сукупну вартість кредиту їй роз`яснені та зрозумілі, пам`ятку про умови кредитування отримала.

На підтвердження заявлених позовних вимог, позивачем, окрім, кредитного договору, надано також копію Витягу з Умов та Правил надання банківських послуг, Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», розрахунки заборгованості за кредитним договором від 05 лютого 2015 року, укладеного між сторонами у справі, станом на 31 грудня 2015 року, станом на 30 червня 2019 року та станом на 27 жовтня 2020 року, довідки про відкриття карткових рахунків, про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки оформленої на відповідача, виписку за кредитним договором відповідача станом на 30 жовтня 2020 року.

Так, зокрема, згідно з довідкою Банку між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 було підписано кредитний договір № б/н, за яким було надано наступні кредитні картки: № НОМЕР_1 , дата відкриття 10 жовтня 2014 року, термін дії 09/18, № НОМЕР_2 , дата відкриття 22 жовтня 2018 року, термін дії 08/22 (арк.с.14).

З довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки оформленої на ОСОБА_1 вбачається, що старт карткового рахунку за кредитним договором по картці № НОМЕР_1 відбувся 10 жовтня 2014 року, позивачем у період з 05 лютого 2015 року по 19 грудня 2019 року відповідачу були проведені операції щодо зміни умов кредитування та обслуговування її кредитної картки шляхом зменшення та збільшення кредитного ліміту (арк.с.13).

Відповідач ОСОБА_1 користувалась коштами, розміщеними на зазначених вище кредитних картках, по вказаному кредитному договору, що підтверджується відомостями, які містяться у виписці за кредитним договором №б/н станом на 30 жовтня 2020 року (арк.с.64-69).

Згідно з Розрахунками заборгованості за договором №б/н від 05 лютого 2015 року станом на 27 жовтня 2020 року відповідач має заборгованість у сумі 45782,33 грн, в тому числі: 37220,33 грн заборгованість за тілом кредиту (простроченим тілом кредит), 6014,06 грн заборгованість за простроченими відсотками, 2547,94 грн заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно з ст.625 ЦК України (арк.с.6-12).

Відповідно до положень частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою вказаної статті встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

У анкеті-заяві позичальника від 05 лютого 2015 року розмір процентної ставки не зазначено.

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просить стягнути з відповідача, окрім заборгованості за тілом кредиту (простроченим тілом), також заборгованість за простроченими відсотками, заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит, які у відповідності до ч.2 ст.625 ЦК України встановлені за домовленістю Сторін у процентах від простроченої суми заборгованості в розмірі: 86,4% для картки «Універсальна», 84,0% - для картки «Універсальна голд».

Позивач, обґрунтовуючи позовні вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, окрім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 05 лютого 2015 року, посилався на Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, які розміщені на сайті: www.privatbank.ua та Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» як на невід`ємні частини спірного договору, якими визначені, в тому числі: пільговий період користування коштами, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, базова % ставка на місяць, обов`язковий щомісячний платіж, відповідальність сторін, щорічна комісія за обслуговування, пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування та інші умови.

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов, на які посилається позивач, розуміла відповідач ОСОБА_1 та ознайомилась і погодилась з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати заборгованості за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно з ст.625 ЦК України, та, зокрема, саме у зазначених в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядках їх нарахування.

Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.

Суд вважає, що в даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин (05 лютого 2015 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (10 грудня 2020 року), тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

Крім того, в доданому до позовної заяви Витязі з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна GOLD» містяться відомості про зміну тарифів обслуговування по даній картці з 01 квітня 2015 року, в яких відсутній підпис відповідача ОСОБА_1 , який би підтверджував факт її ознайомлення з вказаними змінами.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, наданий банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не може розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

При цьому, згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Надані позивачем Правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

Суд, дослідивши Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна GOLD» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, які містяться в матеріалах справи, приходить до висновку, що вказані Витяги не містять підпису відповідача, а тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 05 лютого 2015 року шляхом підписання заяви-анкети. Отже, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами.

Така правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду (справа № 342/180/17) від 03 липня 2019 року, в якій також зазначено про те, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права, бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору.

Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Користування ОСОБА_1 кредитною карткою та часткове погашення коштів не свідчать про достеменну обізнаність відповідача, як це передбачено вимогами законодавства, про умови зміни кредитного ліміту, порядку та розміру нарахування відсотків. Отже, сам по собі факт користування такими коштами не породжує виникнення зобов`язання, яке витікає з кредитного договору б/н від 05 лютого 2015 року, як на цьому наполягає позивач, звертаючись до суду, а має іншу правову природу.

Зазначене узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 18 березня 2019 року у справі №751/861/17-ц.

За викладених обставин відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з ОСОБА_1 АТ КБ «ПриватБанк» дотримався вимог, про повідомлення позичальника про умови кредитування, на які посилається в своїй позовній заяві, та узгодження зі позичальником саме тих умов, про які вважав узгодженими банк.

Статтею 625 ЦК України врегульовано правові наслідки порушення грошового зобов`язання, які мають особливості. Так, відповідно до наведеної норми боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивач, пред`являючи позовні вимоги про стягнення з відповідача 2547,94 грн заборгованості за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст.625 ЦК України, порядок їх нарахування (починаючи із 181-го дня з моменту порушення зобов`язань Клієнта з погашення кредиту) та розмір (86,4% для картки «Універсальна», 84,0% - для картки «Універсальна голд») обґрунтував посиланням на п.2.1.1.2.12 Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, які почали діяти з 01 березня 2019 року, тобто після укладення з відповідачем кредитного договору, які, як зазначалось вище не можна вважати складовою кредитного договору, укладеного між сторонами.

До того ж, суд вважає за необхідне зауважити, що вказаний пункт Умов та Правил надання банківських послуг (п.2.1.1.2.12), на якій посилається позивач в частині заявлених позовних вимог про стягнення з відповідача відсотків по кредитному договору від 05 лютого 2015 року, не узгоджується за змістом з вказаним пунктом, викладеним у Витязі з Умов та Правил надання банківських послуг, який міститься в матеріалах справи.

Враховуючи те, що розмір процентної ставки кредитним договором, укладеним між сторонами, не встановлено, позивачем вимог про стягнення 3 % річних за порушення грошового зобов`язання не заявлено, суд не вбачає підстав для застосування в даному випадку положень ст.625 ЦК України.

Разом з тим, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, суд приходить до висновку, що позивач вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення простроченого тіла кредиту.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за кредитним договором б/н від 05 лютого 2015 року, яка станом на 27 жовтня 2020 року складає 37220,33 грн (заборгованість за простроченим тілом кредиту), та не знаходить законних підстав для стягнення з відповідача відсотків.

З урахуванням положень частини 1 статті 141 ЦПК України, відповідно до задоволеної частини позовних вимог з відповідача на користь позивача необхідно стягнути 1708,93 грн. в порядку розподілу судових витрат, пов`язаних зі сплатою судового збору.

Керуючись статтями 207, 526, 626, 628, 633, 634, 638, 1048, 1049, 1050, 1054 ЦК України, статтями 2, 4 12, 13, 77-82, 141, 259, 263-265, 268, 280, 284 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В:

Позовну заяву Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», р/р НОМЕР_3 , МФО №305299, заборгованість за кредитним договором №б/н від 05 лютого 2015 року, яка станом на 27 жовтня 2020 року становить 37220 (тридцять сім тисяч двісті двадцять) гривень 33 копійки заборгованість за тілом кредиту (простроченим тілом кредиту).

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» 1708 (одну тисячу сімсот вісім) гривень 93 копійки на повернення судового збору.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Позивач має право оскаржити заочне рішення до Чернігівського апеляційного суду через Менський районний суд Чернігівської області протягом 30 днів з моменту його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвали суду не були вручені у день його (її) проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», місцезнаходження: вулиця Грушевського, 1Д, місто Київ, індекс 01001, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України 14360570.

Відповідач: ОСОБА_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_4 .

Повний текст рішення виготовлений 29 січня 2021 року.

Суддя Н.В.Волошина