10.11.2021 Єдиний унікальний номер 481/635/21
провадження № 2/205/2714/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 листопада 2021 року м. Дніпро

Ленінський районний суд м. Дніпропетровська в складі: головуючого судді Басової Н.В., за участю секретаря судового засідання Бондара В.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом Дніпропетровського державного медичного університету до ОСОБА_1 про стягнення витрат на навчання,

ВСТАНОВИВ:

Позивач 01.06.2021 року звернувся до Новобузького районного суду Миколаївської області з вищезазначеним позовом, в якому просив суд стягнути з ОСОБА_1 на користь позивача витрати на навчання в розмірі 138963,34 грн. та судовий збір у розмірі 2270,00 грн.

Позов мотивований тим, що на підставі рішення приймальної комісії від 10.08.2012 року наказом ректора ДЗ Дніпропетровська медична академія МОЗ України № 578-ос від 10.08.2012 року ОСОБА_1 зарахована на перший курс Дніпропетровської державної медичної академії МОЗ України. 01.09.2012 року між позивачем та відповідачем укладена угода про підготовку фахівців з вищою освітою. Згідно з умовами укладеної угоди відповідач зобов`язується прибути після закінчення вищого закладу освіти на місце направлення і відпрацювати не менше трьох років, а у разі відмови їхати за призначенням відшкодувати відповідно до державного бюджету вартість навчання в установленому порядку. Згідно наказу ректора ДЗ «ДМА» № 527-ос від 23.06.2018 року «Про завершення навчання» відповідачу присуджено освітньо-кваліфікаційний рівень за спеціальністю, видано документ про вищу освіту у зв`язку із завершенням навчання. Згідно наказу позивача № 779-ос від 30.08.2018 року відповідач був зарахований до очної інтернатури (бюджетна основа). Згідно наказу № 1408-щ від 17.09.2018 року відповідач був відрахований з інтернатури з посади лікаря-інтерна зі спеціальності «Педіатрія». Згідно наказу позивача № 998-ос від 03.10.2018 року «Про відрахування (очна частина інтернатури бюджетна основа)» відповідач була відрахована з очної інтернатури з 01.10.2018 року як таку, що розірвала угоду про проходження інтернатури та відрахована з посади лікаря-інтерна. Таким чином, відповідач не дотримав умов угоди про підготовку фахівців з вищою освітою від 01.09.2012 року, укладеної між позивачем та відповідачем в частині зобов`язання відпрацювати після закінчення вищого навчального закладу три роки відповідно до направлення на роботу. Відповідно до розрахунку грошових коштів, які підлягають поверненню за навчання за державним замовленням витрачено коштів з державного бюджету на навчання відповідача 138963,34 грн.

Ухвалою Новобузького районного суду Миколаївської області від 22.06.2021 року цивільну справу передано за підсудністю до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 08.07.2021 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 10.11.2021 року закрито підготовче судове засідання та призначено розгляд справи по суті.

Представник позивача письмово просив розглядати справу без його участі, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити.

Відповідач у судове засідання не з`явилась, натомість її представник адвокат Романцов М.В. письмово просив розглядати справу за його відсутності, в задоволенні позову просить відмовити. У відзиві на позов посилався на те, що відповідач умови угоди виконала, оскільки після закінчення навчального закладу прибула до місця проходження інтернатури та працювала на посаді дитячого лікаря-невролога, після розірвання угоди відшкодувала вартість навчання в розмірі, погодженому в додатковій угоді, після чого зобов`язання припинились.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною 1 статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані та здобуті докази, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню за наступних підстав.

Судом встановлено, що наказом Державного закладу «Дніпропетровська медична академія Міністерства охорони здоров`я України» № 578-ос від 10.08.2012 року ОСОБА_1 було зараховано з 01.09.2012 року на перший курс денної форми навчання за державним замовленням (а.с. 9-11).

01.09.2012 року між сторонами було укладено Угоду про підготовку фахівців з вищою освітою за напрямом підготовки педіатрія, згідно умов якої відповідач зобов`язався, серед іншого, прибути після закінчення вищого навчального закладу на місце направлення і відпрацювати не менше трьох років, а у разі відмови їхати за призначенням відшкодувати до бюджету вартість навчання в установленому порядку (а.с. 5).

Наказом Державного закладу «Дніпропетровська медична академія Міністерства охорони здоров`я України» № 779ос від 30.08.2018 року «Про зарахування до очної інтернатури лікарів-інтернів на 2018-2019, 2020, 2021 н.р. (бюджетна основа)» лікаря-інтерна ОСОБА_1 було зараховано до інтернатури на кафедру педіатрії та неонатології (а.с. 14-15).

16.07.2018 року між КЗ «Спеціалізований Центр медико-соціальної реабілітації дітей» ДОР та ОСОБА_1 укладено угоду про проходження інтернатури та відпрацювання трьох років після закінчення інтернатури № 11 (а.с. 77-78).

12.09.2018 року між КЗ «Спеціалізований Центр медико-соціальної реабілітації дітей» ДОР та ОСОБА_1 укладено додаткову угоду про розірвання угоди про проходження інтернатури та відпрацювання трьох років після закінчення інтернатури № 11 від 16.07.2018 року, відповідно до умов якої угоду розірвано в зв`язку зі звільненням за власним бажанням, при цьому відповідач зобов`язалась відшкодувати вартість навчання в інтернатурі та компенсувати закладу охорони здоров`я всі витрати, пов`язані з навчанням в інтернатурі у розмірі 2997,01 грн. (а.с. 79-80).

Відповідач відшкодувала вартість навчання в інтернатурі, сплативши 2997,01 грн. відповідно до умов додаткової угоди про розірвання угоди про проходження інтернатури та відпрацювання трьох років після закінчення інтернатури № 11 від 16.07.2018 року, що підтверджується квитанцією від 12.09.202018 року (а.с. 81).

Згідно наказу Департаменту охорони здоров`я Дніпропетровської обласної державної адміністрації № 1408-о від 17.09.2018 року ОСОБА_1 відраховано з інтернатури з посади лікаря-інтерна зі спеціальності «Педіатрія» (а.с. 18).

Наказом Державного закладу «Дніпропетровська медична академія Міністерства охорони здоров`я України» № 998ос від 03.10.2018 року ОСОБА_1 відраховано з очної частини інтернатури з 01.10.2018 року як таку, що розірвала угоду про проходження інтернатури та відрахована з посади лікаря-інтерна за наказом ДОЗ (а.с. 17).

Відповідно до розрахунку грошових коштів, які підлягають поверненню за навчання за державним замовленням витрачено коштів з державного бюджету на навчання відповідача 138963,34 грн. (а.с. 20).

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Приписами ч. 1 ст. 525 ЦК України встановлено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з вимогами ст. 610 ЦК України порушення зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У разі порушення зобов`язання, відповідно до ст. 611 ЦК України, настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до Наказу Міністерства охорони здоров`я України № 367 від 25.12.1997 року «Про затвердження Порядку працевлаштування випускників державних вищих медичних (фармацевтичних) закладів освіти, підготовка яких здійснювалась за державним замовленням» (далі Порядок) випускник державного вищого медичного (фармацевтичного) закладу освіти III - IV рівнів акредитації, якому після навчання в інтернатурі присвоєно кваліфікацію лікаря (провізора)-спеціаліста і який працевлаштований на підставі направлення на роботу, вважається молодим спеціалістом протягом трьох років з моменту укладення ним трудового договору із замовником. Період навчання в інтернатурі до цього терміну не входить.

Згідно п. 20 Порядку вручення випускникові диплома про закінчення вищого закладу освіти, направлення на роботу (додаток 3) та видача належних йому коштів, які перераховані до вищого закладу освіти замовником, здійснюється протягом семи днів після закінчення ним вищого закладу освіти. Направлення на роботу є підставою для укладення трудового договору між випускником і замовником.

Згідно п. 5 Положення керівники вищих закладів освіти після зарахування осіб на навчання за державним замовленням укладають з ними угоду за формою, уміщеною в додатку 1.

На керівників вищих медичних (фармацевтичних) закладів освіти покладається персональна відповідальність за своєчасне вручення випускникові диплома, направлення на роботу або довідки про надання можливості самостійного працевлаштування.

Згідно п. 21 Порядку випускник повинен прибути до місця призначення у термін, визначений у направленні на роботу. Незгода випускника з рішенням комісії з працевлаштування випускників не звільняє його від обов`язку прибути на роботу за призначенням.

У разі, якщо він не прибув за направленням або відмовився приступити до роботи за призначенням з причин, не зазначених у п. 9 та 18 цього Порядку, чи його звільнено з ініціативи власника або уповноваженого ним органу за порушення трудової дисципліни або звільнено за власним бажанням протягом навчання в інтернатурі та трьох років після закінчення останньої, він зобов`язаний відшкодувати у встановленому порядку відповідно до державного або місцевого бюджетів вартість навчання та компенсувати замовникові всі витрати.

Відповідно до п. 9 Порядку розірвати угоду, передбачену пунктом 5 цього Положення, випускник має право з таких причин: встановлення інвалідності І або П групи, внаслідок чого випускник не може стати до роботи за місцем призначення; встановлення інвалідності І або II групи у дружини (чоловіка) випускника, у одного з батьків (або осіб, які замінюють батьків) випускника; якщо випускник вагітна жінка, мати або батько, які мають дитину у віці до трьох років або дитину, яка згідно з медичним висновком потребує догляду (до досягнення нею шестирічного віку); одинока мати або батько, які мають дитину до чотирнадцяти років або дитину-інваліда; у разі проходження чоловіком (дружиною) військової служби (крім строкової), в тому числі за контрактом, на посадах рядового, сержантського й старшинського складу, прапорщиків, мічманів та офіцерів у Збройних Силах, Національній гвардії, Прикордонних військах, Службі безпеки, а також інших військових формуваннях, створених відповідно до законодавства України, та служби в органах внутрішніх справ поза місцем розташування замовника; у разі вступу випускників вищих закладів освіти І - II рівнів акредитації до вищих закладів освіти III - IV рівнів акредитації. У цих випадках за рішенням комісії з працевлаштування випускників видається довідка про надання можливості самостійного працевлаштування.

Відповідно до частини другої статті 52 Закону України «Про освіту» (в редакції, чинній з 23 березня 1996 року по 06 вересня 2014 року, у тому числі на час укладення угоди від 01 вересня 2012 року), пункту 2 Указу Президента № 77/96, пункту 14 Порядку працевлаштування випускників ВНЗ (редакція чинна на час укладення угоди від 01 вересня 2012 року) та пункту 21 Порядку працевлаштування № 367 (редакція чинна на час укладення угоди від 01 вересня 2012 року) випускник має обов`язок відшкодувати у встановленому порядку до Державного або місцевого бюджетів вартість його навчання та компенсувати замовникові його навчання всі витрати цього замовника на це навчання за наступних умов, погоджених між ним та відповідним навчальним закладом, який здійснив відповідне навчання за рахунок Державного бюджету, а саме: випускник після отримання вищої освіти повинен прибути до місця призначення у термін, визначений у направленні його на роботу, та відпрацювати обумовлений угодою на його навчання термін. При цьому незгода цього випускника з рішенням комісії з працевлаштування випускників не звільняє його від обов`язку прибути на роботу за відповідним призначенням.

У разі неприбуття молодого фахівця за направленням або його відмови без поважної причини приступити до роботи за призначенням, звільнення його з ініціативи адміністрації за порушення трудової дисципліни, звільнення за власним бажанням протягом трьох років випускник зобов`язаний відшкодувати у встановленому порядку до державного бюджету вартість навчання та компенсувати замовникові всі витрати (відповідно до пункту 14 Порядку працевлаштування випускників ВНЗ).

Такий правовий висновок міститься у постановах Верховного Суду у складі Касаційного цивільного суду від 23 січня 2018 року (справа № 607/9099/15-ц), від 19 вересня 2018 року (справа № 607/3690/17), від 31 жовтня 2018 року (справа № 607/3681/17-ц), від 15 травня 2019 року (справа № 598/760/17), від 30 січня 2019 року (справа № 607/3682/17), від 26 червня 2019 року (справа № 607/7122/17-ц).

ОСОБА_1 , добровільно підписуючи угоду від 01.09.2012 року, погодилась на працевлаштування її навчальним закладом, отримала направлення на роботу та, навчаючись за кошти Державного бюджету, погодилась відшкодувати вартість свого навчання у разі відмови відпрацювати не менше трьох років.

Оцінюючи посилання відповідача на належне виконання умов угоди та відшкодування вартості навчання у розмірі 2997,01 грн. відповідно до умов додаткової угоди від 16.07.2018 року, суд зауважує, що відповідач за додатковою угодою відшкодувала лише вартість навчання в інтернатурі, разом з тим відповідачем не було відшкодовано вартість навчання позивачу в розмірі 138963,34 грн.

Отже, відповідачем не було дотримано вимог законодавства України та угоди від 01.09.2012 року в частині її зобов`язання відпрацювати після закінчення вищого навчального закладу три роки (відповідно до направлення на роботу), відповідач звільнилась за власним бажанням, не відпрацювавши при цьому трьох років, а тому з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати на навчання у розмірі 138963,34 грн.

Суд приймає до уваги те, що позовні вимоги підлягають задоволенню, тому відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судовий збір у розмірі 2270,00 грн.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 11, 15-16, 509, 525-526, 610 ЦК України, ст. ст. 4, 12-13, 82, 141, ч. 2 ст. 247, 258-259, 263-266, 354 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Дніпропетровського державного медичного університету (, місцезнаходження: м. Дніпро, вул. Володимира Вернадського, буд. 9) до ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) про стягнення витрат на навчання задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Дніпропетровського державного медичного університету витрати на навчання у розмірі 138963,34 грн. (сто тридцять вісім тисяч дев`ятсот шістдесят три гривні 34 копійки).

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Дніпропетровського державного медичного університету судовий збір у розмірі 2270,00 грн. (дві тисячі двісті сімдесят гривень).

Апеляційна скарга на рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після завершення апеляційного перегляду.

Повний текст судового рішення складено 19 листопада 2021 року.

Суддя Н.В. Басова