РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26.01.2021 Провадження №2/425/15/21
Справа №425/1902/20

місто Рубіжне Луганської області

Рубіжанський міський суд Луганської області у складі:

головуючого судді Москаленко В.В.,

за участю секретаря судового засідання Окрошко О.О.,

без участі сторін,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державного концерну «Укроборонпром» Рубіжанського казенного хімічного заводу «Зоря» про поновлення пропущеного строку для звернення по суду,
скасування наказу, поновлення на роботі та стягнення середнього
заробітку,
встановив:
06.07.2020 позивач звернувся до суду з вищевказаною позовною заявою до відповідача, яку уточнив 22.07.2020, посилаючись на наступні обставини.
У період з 12.01.2017 по 24.06.2019 він працював на посаді контролера на КПП ВОХР Державного концерну «Укроборонпром» Рубіжанського казенного хімічного заводу «Зоря».
На його звернення до відділу кадрів відповідача, у період роботи на підприємстві, йому було повідомлено, що у разі укладення ним контракту із ЗСУ про проходження військової служби, він буде звільнений з підприємства на підставі діючого законодавства, у зв,язку з проходженням військової служби, а тому заяви про звільнення він не писав.
Наказом № 49 від 25.07.2019 року, копію якого він отримав поштою, з 24.07.2019 його було звільнено з підприємства на підставі п.3 ст.36 КЗпП України,- у зв`язку з вступом на військову службу за контрактом із збереженням права на працевлаштування на вказаному підприємстві у тримісячний строк після закінчення військової служби, на посаду, яка не є нижче тієї, яку він займав до вступу на військову службу. Підставою звільнення є: копія контракту про проходження військової служби.
У червні 2020 року йому стало відомо, що звільнення за ч.3 ст.36 КЗпП незаконне, оскільки відповідно до цієї норми закону, підставою для звільнення працівника є: призив або вступ працівника або власника- фізичної особи на військову службу направлення на альтернативну ( невійськову) службу, крім випадків, коли за працівником зберігається місце роботи і посада, відповідно до ч.3 і ч.4 цього кодексу.
Вважає своє звільнення незаконним і безпідставним, оскільки відповідно до ч. 3 ст.119 КЗпП, за працівниками, призваними на строкову військову службу, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або прийнятими на військову службу за контрактом, у тому числі шляхом укладення нового контракту на проходження військової служби, під час дії особливого періоду на строк до його закінчення або до дня фактичного звільнення, зберігаються місце роботи, посада і середній заробіток на підприємстві, незалежно від підпорядкування та форми власності і у фізичних осіб - підприємців, у яких вони працювали на час призиву, а тому він звернувся до суду за захистом своїх порушених прав.
Позивач вважає, що його звільнення незаконне, прийнято з порушенням норм ст. 119 КЗпП України, оскільки за ним повинно було бути збережено місце роботи, тому просить суд поновити пропущений строк для звернення по суду, скасувати наказ № 49-к від 25.07.2019 адміністрації Рубіжанського казенного хімічного заводу «Зоря» Державного Концерну «Укроборонпром» та поновити його на посаді контролера на КПП ВОХР РКХЗ «Зоря» з 25.06.2019. Стягнути з відповідача на його користь середньомісячну заробітну плату за період з 25.06.2019 по 06.07.2020 у розмірі 61233,10 коп.
Ухвалою Рубіжанського міського суду Луганської області від 27.07.2020 прийнято до розгляду цей позов, відкрито провадження у справи та призначено до розгляду по суті в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.
У судове засідання позивач та його представник не з,явились, надали суду заяви про розгляд справи без їх участі( а.с.40). 23.12.2020 представник позивача надав суду заяву, в якій не заперечує проти ухвалення заочного рішення, позовні вимоги підтримує ( а.с.71).
Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причин неявки суду не повідомив, заяви про розгляд справи в його відсутність та відзиву на позов не надав. Згідно рекомендованих повідомлень про вручення поштового відправлення, представник ДКУ Державного казенного хімічного заводу «Зоря» отримав виклики до суду 03.08.2020, 21.09.2020, 07.10.2020, 05.11.2020, 20.11.2020, 29.12.2020 (а.с.- 35, 45, 50, 56, 67, 75).

Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до вимог ч. 6 ст. 128 ЦПК України судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи.

Згідно ст. 130 ЦПК України, у випадку відсутності в адресата офіційної електронної адреси судові повістки, адресовані фізичним особам, вручаються їм під розписку, а юридичним особам - відповідній службовій особі, яка розписується про одержання повістки. Розписка про одержання судової повістки з поміткою про дату вручення в той самий день особами, які її вручали, повертається до суду. Якщо особу, якій адресовано судову повістку, не виявлено в місці проживання, повістку під розписку вручають будь-кому з повнолітніх членів сім`ї, які проживають разом з нею. У такому випадку особа, якій адресовано повістку, вважається належним чином повідомленою про час, дату і місце судового засідання, вчинення іншої процесуальної дії.
Враховуючи неявку в судове засідання належним чином повідомленого представника відповідача, відсутність заяви про розгляд справи без його участі, неповідомлення про причини неявки до суду, відсутність відзиву на позов та згоду представника позивача на ухвалення заочного рішення у справі, суд дійшов висновку розглянути цивільну справу у відсутність представника відповідача та ухвалити заочне рішення по цій справі в порядку ст.ст. 280, 281 ЦПК України.
Відповідно до ч. 3 ст. 13 ЦПК України учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
Враховуючи, що сторони не скористалися правом брати участь у судовому засіданні, суд розглядає цивільну справу за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Судом встановлено що згідно трудової книжки, заповненої 16.07.2013 на ім`я ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , останній з 10.01.2017 прийнятий контролером на КПП в ВОХР Рубіжанського казенного хімічного заводу «Зоря», а 24.06.2016, на підставі наказу №49к від 25.07.2019 , звільненій у зв,язку з призивом на військову службу за контрактом, п. 3 ст. 36 КЗпП України ( копія трудової книжкиа.с.7).
Листом в.о. директора Державного концерну «Укроборонпром» Рубіжанського казенного хімічного заводу «Зоря» від 01.07.2019 за №213-813, ОСОБА_1 інформовано про те, що на підставі його повідомлення №2/710 від 25.06.2019 щодо призиву за контрактом, на його адресу направлено витяг ( копію) наказу, контракту про призив на військову службу
( а.с.8).
Наказом №49к від 25.07.2019 « Про звільнення на військову службу», ОСОБА_1 , контролера на КПП ВОХР, звільнено з 24.06.2019 у зв,язку зі вступом на військову службу за контрактом ( п.3 ст.36 КЗпП України), із збереженням права на його працевлаштування на заводі у тримісячний строк після закінчення військової служби, на посаду не нижче тієї, яку він займав до призиву на військову службу. Підставою звільнення є: копія контракту про проходження військової служби ( а.с.10).
Згідно з розпорядженням №11 від 25.07.2019 про припинення трудового договору (контракту), контролера КПП ОСОБА_1 звільнено на підставі наказу № 49к від 25.07.2019, у зв,язку з вступом на військову службу за контрактом, п.3 ст. 36 КЗпП України ( а.с.9).
26.06.2019 між Міністерством оборони України в особі командира військової частини НОМЕР_1 полковником ОСОБА_2 та військовослужбовцем ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , було укладено контракт про проходження останнім військової служби у Збройних Силах України на посадах осіб сержантського та рядового складу, строком на три роки ( а.с.14-15).
Згідно витягу з наказу командира ВЧ НОМЕР_1 від 26.06.2019, молодший сержант ОСОБА_1 прийняв справи та посаду курсантів і приступив до виконання обов,язків, з посадовим окладом та надбавкою за виконання особливо важливих завдань (а.с.13).

Згідно довідки № 700/63 від 04.07.2019, молодший сержант ОСОБА_1 перебуває на військовій службі в в/ч НОМЕР_1 з 26 червня 2019 року ( а.с.16).

Відповідно довідок №240 від 28.08.2019 та №170 від 26.06.2020, молодший сержант ОСОБА_1 , у період з 10 серпня 2019 року бере участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та в період здійснення зазначених заходів ( а.с.17,18).

Відповідно до ч. 3 ст. 119 КЗпП України, за працівниками, призваними на строкову військову службу, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або прийнятими на військову службу за контрактом, у тому числі шляхом укладення нового контракту на проходження військової служби, під час дії особливого періоду на строк до його закінчення або до дня фактичного звільнення зберігаються місце роботи, посада і середній заробіток на підприємстві, в установі, організації, фермерському господарстві, сільськогосподарському виробничому кооперативі незалежно від підпорядкування та форми власності і у фізичних осіб - підприємців, у яких вони працювали на час призову. Таким працівникам здійснюється виплата грошового забезпечення за рахунок коштів Державного бюджету України відповідно до Закону України « Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Зі змісту вказаної вище норми трудового законодавства вбачається, що для вирішення питання про наявність права на гарантії, передбачені нею, правове значення мають види військової служби її підстави, терміни дії особливого стану, початку та завершення мобілізації, демобілізації та наявності кризової ситуації, що загрожує національній безпеці.

Визначення засад оборони України та підготовки держави до оборони, порядок та підстави призову на військову службу, умови її проходження, правове регулювання соціального і правового статусу військовослужбовців визначаються Законом України «Про оборону України», Законом України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», Законом України «Про військовий обов`язок та військову службу», Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», Указами Президента України та іншими підзаконними актами.

За змістом ст. 3 Закону України «Про оборону України», підготовка держави до оборони в мирний час включає, зокрема, забезпечення Збройних Сил України, інших військових формувань, утворених відповідно до законів України, та правоохоронних органів підготовленими кадрами, озброєнням, військовою та іншою технікою, продовольством, речовим майном, іншими матеріальними та фінансовими ресурсами; розвиток військово-технічного співробітництва з іншими державами з метою забезпечення Збройних Сил України, інших військових формувань, утворених відповідно до законів України, та правоохоронних органів озброєнням, військовою технікою і майном, які не виробляються в Україні; підготовку національної економіки, території, органів державної влади, органів військового управління, органів місцевого самоврядування, а також населення до дій в особливий період.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано. Демобілізація - комплекс заходів, рішення про порядок і терміни проведення яких приймає Президент України, спрямованих на планомірне переведення національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на роботу і функціонування в умовах мирного часу, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати мирного часу (ст. 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію»).

Тобто, особливий період закінчується з прийняттям Президентом України відповідного рішення про переведення усіх інституцій України на функціонування в умовах мирного часу.

За змістом листа Міністерства оборони України від 01 жовтня 2015 року

№ 322/2/8417, відповідно до ст. 1 Закону України «Про оборону України», з моменту оголошення Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» від 17 березня 2014 року № 303/2014, в Україні настав особливий період. Скасування особливого періоду буде здійснено окремим Указом Президента України «Про демобілізацію» після стабілізації обстановки на сході України. На даний час в Україні діє особливий період.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України. Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення та Державної спеціальної служби транспорту, посади в яких комплектуються військовослужбовцями. Військовий обов`язок включає: підготовку громадян до військової служби; приписку до призовних дільниць; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку.

Відповідно до частин 1, 2 статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби. Проходження військової служби здійснюється, зокрема, громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом.

Загальні умови укладення контракту на проходження військової служби визначені статтею 19 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Указом виконуючого обов`язки Президента України від 17 березня 2014 року

№ 303/2014 «Про часткову мобілізацію», який затверджено Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» від 17 березня 2014 року, прийняте в межах конституційних повноважень рішення про часткову мобілізацію військовослужбовців строком на 45 діб.

Таким чином, з дня публікації вказаного вище Указу, тобто з 18 березня 2014 року, почався особливий період, рішень про закінчення якого, на час розгляду справи, Президент України не приймав.

Указами Президента України від 06 травня 2014 року, від 21 липня 2014 року та від 14 січня 2015 року, також оголошувалася часткова мобілізація військовослужбовців у декілька черг, які були у подальшому звільнені у запас.

Останнє рішення про звільнення у запас військовослужбовців, які були призвані на час мобілізації на особливий період під час третьої черги часткової мобілізації, було прийняте Указом Президента України № 441/2016 від 26 вересня 2016 року.

Рішень про демобілізацію усіх призваних військовослужбовців та переведення усіх

інституцій України на функціонування в умовах мирного часу, після видачі цих Указів, Президент України не приймав.

Крім того, рішенням Ради національної безпеки та оборони України «Про невідкладні заходи щодо забезпечення національної безпеки, суверенітету і територіальної цілісності України» від 01 березня 2014 року, яке введене в дію Указом Президента України № 189/2014 від 02 березня 2014 року, констатовано виникнення кризової ситуації, яка загрожує національній безпеці України та вимагає необхідності вжиття заходів щодо захисту прав та інтересів громадян України, суверенітету, територіальної цілісності та недоторканості державних кордонів України, недопущення втручання в її внутрішні справи.

Отже, суд дійшов висновку, що позивач був прийнятий на військову службу за контрактом на строк 3 роки, а в разі настання особливого періоду - понад установлений строк контракту, а тому він не підлягає звільненню, а увільняється від роботи (звільняється від виконання посадових обов`язків), відповідно до статті 119 КЗпП України. При цьому за ним зберігається місце роботи, посада і середній заробіток.

Також суд враховує, що відповідно до ч. 2 ст. 39 Закону України « Про військовий обов`язок і військову службу», громадяни України, призвані на строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, або прийняті на військову службу за контрактом у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення воєнного стану, користуються гарантіями, передбаченими частинами третьою та четвертою статті 119 КЗпП України.

Пунктом 2 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення оборонно-мобілізаційних питань під час проведення мобілізації» від 20 травня 2014 року № 1275 - VII, поширено дію частин другої і третьої статті 39 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», частини третьої статті 2 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» та частини третьої статті 119 КЗпП України, в редакції цього Закону, на громадян України, які були призвані на військову службу.

Отже, працівники які були звільнені з роботи на підставі п. 3 ч. 1 ст. 36 КЗпП України у зв`язку із призовом на військову службу під час мобілізації, на особливий період, мають бути поновлені роботодавцем на роботі у зв`язку із набуттям чинності Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення оборонно-мобілізаційних питань під час проведення мобілізації» від 20 травня 2014 року № 1275-VII.

Відповідно до статті 17 Конституції України, захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу.

Оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності покладаються на Збройні Сили України. Захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України. Громадяни України чоловічої статі, придатні до проходження військової служби за станом здоров`я і віком, а жіночої статі також за відповідною фаховою підготовкою, повинні виконувати військовий обов`язок згідно із законодавством.

Держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.

Статтею 40 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» встановлено, що гарантії правового і соціального захисту громадян України, які виконують конституційний обов,язок щодо захисту Вітчизни, забезпечуються відповідно до законів України «Про Збройні Сили України», « Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», « Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», «Про державні гарантії соціального захисту військовослужбовців, які звільняються із служби у зв`язку з реформуванням Збройних Сил України, та членів їхніх сімей» та іншими законами.

Призов військовозобов`язаних та резервістів на військову службу у зв`язку з мобілізацією та звільнення з військової служби у зв`язку з демобілізацією проводяться в порядку, визначеному V Законом України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» (ст. 39 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу»).

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо забезпечення проведення мобілізації», який вступив у дію з 01.04.2014, внесені зміни до Законів України «Про військовий обов`язок і військову службу», « Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», « Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Відповідно до статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» окремим видом служби є військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період. Виконання військового обов`язку і особливий період здійснюється з особливостями, визначеними цим законом та іншими нормативно-правовими актами.

Законом України « Про оборону» визначено поняття особливого періоду - це період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій. Скасування особливого періоду здійснюється окремим Указом Президента України « Про демобілізацію» після стабілізації обстановки.

З огляду на зазначене, суд вважає звільнення позивача незаконним, а позовні вимоги обґрунтованими і такими ,що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Згідно ст. 235 КЗпП України, при винесення рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи.

Згідно з положеннями Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» № 9 від 06.11.1992 року, вимушений прогул працівника має місце при незаконному звільненні або незаконному переведенні, незаконному відстороненні від роботи, невиконанні рішення про поновлення на роботі, затримці видачі трудової книжки, неправильному формулюванні причин звільнення, яке перешкоджало працевлаштуванню працівника, відмови у прийнятті на роботу або несвоєчасному укладенні трудового договору.

Відповідно довідки № 213-58 від 18.01.2021 (а.с. 76), наданої відповідачем на виконання ухвали суду, розмір середньогодинної заробітної плати позивача складає 30,29 грн .

30, 29 грн.Х 2064 робочих годин (за період з 25.06.2019 по 06.07.2020 ) = 62518,56 грн середній заробіток позивача за час вимушеного прогулу.

Але, відповідно до ч.2 ст.264 ЦПК України ,суд не може виходити за межі позовних вимог , а тому підлягає стягненню з відповідача на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 25.06.2019 по 06.07.2020 в сумі 61233,10 грн.

Строк звернення позивача до суду з позовом підлягає поновленню, оскільки він пропущений з поважних причин, оскільки з письмовим наказом № 49к від 25.07. 2019 про його звільнення з роботи, позивач ознайомився після його отримання поштою, а з 26.06.2019 позивач перебуває на військовій службі, що є поважною причиною пропуску строку звернення до суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, приймаючи до уваги задоволення позовних вимог в повному обсязі, а також те, що позивач при зверненні до суду був звільнений від сплати судового збору, тому з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1816,00 грн. ( 908 грн. з позовних вимог немайнового характеру та 908 грн. з позовних вимог майнового характеру).

На підставі викладеного, керуючись Законами України « Про військовий обов»язок і військову службу» , «Про оборону», « Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» , ст. ст. 36, 119 КЗпП України, ст.ст. 259, 263-268 ЦПК України, суд,

ухвалив:

Поновити позивачу ОСОБА_1 строк звернення до суду.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Державного концерну «Укроборонпром» Рубіжанського казенного хімічного заводу «Зоря» про поновлення пропущеного строку для звернення по суду, скасування наказу, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку задовольнити повністю.

Скасувати наказ адміністрації Державного концерну «Укроборонпром» Рубіжанського казенного хімічного заводу «Зоря» від 25.07.2019 за № 49-к, про звільнення на військову службу ОСОБА_1 з посади контролера на КПП ВОХР, у зв`язку зі вступом на військову службу по контракту, на підставі п. 3 ст. 36 КЗпП України.

Поновити ОСОБА_1 на роботі в Державному концерні Укроборонпром» Рубіжанського казенного хімічного заводу «Зоря»,на посаді контролера на КПП ВОХР.

Стягнути з Державного концерну «Укроборонпром» Рубіжанського казенного хімічного заводу «Зоря» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу, в період часу з 25.06.2019 по 06.07.2020, у розмірі 61233(шістдесят одна тисяча двісті тридцять три ) грн 10 коп. без урахування обов`язкових податків і зборів .

Стягнути з Державного концерну «Укроборонпром» Рубіжанського казенного хімічного заводу «Зоря» на користь держави судовий збір в розмірі 1816 ( одна тисяча вісімсот шістнадцять) грн. 00 коп.

Повний текст рішення складено 29.01.2021.

Рішення в частині поновлення на роботі звернути до негайного виконання.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення до Луганського апеляційного суду через Рубіжанський міський суд Луганської області, або безпосередньо до Луганського апеляційного суду.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Позивач - ОСОБА_1 ,РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , військовослужбовець ЗСУ за контрактом, місце проходження служби: Сєвєродонецький міський військовий комісаріат Оперативного командування «Схід», адреса місцезнаходження:Луганська область, м. Сєвєродонецьк, вул. Б.Ліщини, б.4.
Представник позивача- адвокат Михірев Роман Валентинович , свідоцтво №1540 від 24.06.2020 про право на зайняття адвокатською діяльністю, видане Полтавською радою адвокатів.

Відповідач- Державний концерн «Укроборонпром» Рубіжанського казенного хімічного заводу «Зоря», адреса місцезнаходження: Луганська обл., м. Рубіжне, вул. Заводська,1, .

Суддя: В.В. Москаленко