Справа № 657/1169/20
ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18.01.2021 Каланчацький районний суд Херсонської області в складі головуючого судді Скригун В.В.
при секретарі Попової Т.І.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Каланчак цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,
В С Т А Н О В И В :
Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 особою, яка втратила право користування житловим будинком АДРЕСА_1 та особою, яка підлягає зняттю з реєстрації місця проживання без її згоди в органах, які здійснюють таку реєстрацію.
Мотивуючи свої вимоги, позивач вказує, що вона являється власником будинку АДРЕСА_1 , про що свідчить договір купівлі - продажу, реєстрація права власності в БТІ за реєстровим номером 253Б1 технічний паспорт та будинкова книга для прописки громадян, які проживають у цьому будинку. Згідно домової книги, відповідач зареєстрований у цьому будинку. Така реєстрація стала можливою, оскільки відповідач є членом його родини. В той же час, відповідач з 2011 року виїхав на навчання в АР Крим. На сьогодні відповідач проживає в м. Санкт - Петербург РФ і наміру повертатися не має. Через реєстрацію місця проживання відповідача, він та члени його сім"ї позбавлені права отримати субсидію на житлово - комунальні послуги. Крім того, відповідач не несе будь-яких матеріальних та фінансових витрат щодо утримання житлового будинку і присадибної ділянки.
Ухвалою суду від 25.08.2020 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 30.10.2020 року закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду.
Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з"явилася. Надіслав заяву, згідно якої просить справу розглядати без його участі, позовні вимоги підтримує. Проти заочного розгляду справи не заперечує.
Відповідачі ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився. Про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, шляхом розміщення оголошення про слухання справи на офіційному веб-порталі Судової Влади України. У встановлений судом строк відзиву на позов не подав. Суд вважає, що, оскільки судочинство здійснюється на засадах змагальності і неявкою до суду незалежно від причин відповідач фактично відмовився надавати докази на захист своїх прав у суді, в зв`язку із чим суд розглядає справу на підставі наявних у справі доказів у їх відсутності оскільки, в справі є достатньо матеріалів та доказів для розгляду спору та постановлення рішення у відповідності до ст. 280 ЦПК України. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Статтею 41 Конституції України закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Суд, дослідивши матеріали справи, докази, надані позивачем, приходить до висновку про наявність підстав щодо відмови у задоволенні позову, виходячи з наступного.
Як вбачається з матеріалів справи, згідно договору купівлі - продажу № 4917 від 19.03.1999 року, зареєстрованого на Херсонській товарній біржі "Ізумруд" ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 придбали житлового будинок, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 .
Згідно копії домової книги, відповідач ОСОБА_2 зареєстрований у спірному будинку.
Відповідно до довідки № 94 від 14.08.2020 року, виданої начальником КП "ХБТІ" ХОР Абрамовим В.А., станом на 31.12.2012 року зареєстровано право власності на житловий будинок по АДРЕСА_1 за ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , згідно договору купівлі - продажу від 19.03.1999 року.
Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб.
Встановлено, що будинок АДРЕСА_1 є спільним сумісним майном а отже, відповідач ОСОБА_2 є співвласником вказаного будинку.
Позивач посилається на те, що ОСОБА_2 з 2011 року виїхав на навчання в АР Крим. На сьогодні відповідач проживає в м. Санкт - Петербург РФ і наміру повертатися не має. На підтвердження своїх слів надає наступні докази.
Довідкою № 140/153 від 11.08.2020 року, виданої начальником Управління персоналом ПАО "СФ "Алмаз" ОСОБА_5 , ОСОБА_2 , 1995 року народження, вдійсності працює в ПАО "СФ "Алмаз" слюсарем - монтажником з 16.10.2017 року (наказ про прийом № 17/162пр від 16.10.2017 року) по теперішній час.
Позивач пояснює, шо реєстрація відповідача в будинку, перешкоджає отримати йому субсидію на утримання будинку.
Згiдно положень ст. 5 ЦПК України, суд, здiйснюючи правосуддя захищає права, свободи та iнтереси фiзичних осiб у спосiб, визначений законами України. Перелiк способу захисту цивiльних прав та iнтересiв мiститься в статтi 16 ЦК України. Цей перелiк не є вичерпним i суд може захистити цивiльне право або інтерес iншим способом, що встановлений законом або договором.
Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Частиною 2 статті 405 ЦК України визначено, що член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
В пункті 34 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» зазначено, що оскільки право власності є абсолютним правом, яке включає право володіння, користування та розпорядження майном, якого ніхто не може бути позбавлений, крім випадків, передбачених законом (стаття 41 Конституції України, статті 316-319 ЦК), то власник на підставі статті 391 ЦК не може бути визнаний таким, що втратив право користування своїм майном, зокрема жилим приміщенням або виселений із нього, оскільки це не відповідає характеру спірних правовідносин, й такі вимоги регулюються, зокрема, статтями 71, 72, 109, 110, 116 Житлового кодексу Української РСР. Усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад, статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР; стаття 405 ЦК), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою.
Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Таким чином, судовим розглядом встановлено, що згідно договору купівлі - продажу № 4917 від 19.03.1999 року, зареєстрованого на Херсонській товарній біржі "Ізумруд" та реєстрації права власності БТІ, ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 являються власниками житлового будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , а отже даний будинок має статус спільної сумісної власності.
Суд не бере до уваги посилання позивача на те, що ОСОБА_2 протягом тривалого строку проживає за кордоном та не планує повертатися до України, та не має намір проживати у вказаному будинку.
У відповідності до ст. 1 Першого протоколу до Європейської Конвенції з прав людини та основних свобод, що згідно ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Частинами першою, другою статті 319 ЦК України, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства.
Відповідно до статті 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Примусове відчуження об`єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості, крім випадків, встановлених частиною другою статті 353 цього Кодексу.
Таким чином, судовим розглядом встановлено, що доказів належності спірного будинку на праві особистої власності, а не спільної сумісної, позивач суду не надав, відсутні підстави для визнання ОСОБА_2 таким, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 , в зв`язку з чим суд вважає за необхідне в задоволенні позову відмовити.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 5, 81, 258, 259, 263, 264, 265, 280, 281, 282, 284 ЦПК України, п. 34 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», ст.ст. 319, 321, 391, 405 ЦК України, суд -
В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - відмовити.
Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до Херсонського апеляційного суду шляхом подачі в 30-денний строк з дня його складання апеляційної скарги.

Заочне рішення може бути переглянути судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яку може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, зазначених вище, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН не відомий, адреса: АДРЕСА_1 .

Суддя: Скригун В. В.