У Х В А Л А

Справа №338/982/21

23 листопада 2021 року смт Богородчани

Богородчанський районний суд Івано-Франківської області

в складі: головуючого - судді Битківського Л.М.,

за участю: секретаря с/з Остапишин І.Р.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача ОСОБА_2 ,

у ході розгляду у відкритому судовому засіданні цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до Івано-Франківської обласної прокуратури про скасування накладеного під час досудового розслідування арешту на майно,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся в суд із позовом до Івано-Франківської обласної прокуратури про скасування накладеного під час досудового розслідування арешту на майно.

Ухвалою від 17 серпня 2021 року позовну заяву прийнято до розгляду. Ухвалою від 29 вересня 2021 року справу призначено справу до судового розгляду по суті.

Позивач в судовому засіданні заявлений позов підтримав, просив зняти арешт з належного йому майна, накладений постановою слідчого прокуратури Богородчанського району від 9 липня 2007 року та виключити відомості про обтяження, застосоване щодо невизначеного майна (всього рухомого і нерухомого майна) з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Звернув увагу на те, що у Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна помилково застосовано обтяження також до земельних ділянок, які належать не йому, а його повному однофамільцю. На даний час він має намір оформити у приватну власність земельну ділянку у порядку приватизації, але не може реалізувати це право внаслідок існування згаданого обтяження.

Представник відповідача заявлений позов не визнала та вказала, що слідчим прокуратури Богородчанського району здійснювалося досудове розслідування кримінальної справи № 272923 стосовно голови Гутянської сільської ради ОСОБА_1 за ознаками злочину, передбаченого ч.2 ст. 368 КК України. В ході досудового розслідування 09 липня 2007 року слідчим винесено постанову про накладення арешту на все майно, в тому числі на земельні ділянки та грошові кошти ОСОБА_1 , на підставі якої 20 липня 2007 року Богородчанською районною державною нотаріальною конторою внесені відомості до Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна. Вироком Надвірнянського районного суду від 25 лютого 2008 року, який залишений без змін ухвалою Апеляційного суду Івано-Франківської області від 19 червня 2008 року, ОСОБА_1 засуджено за вчинення злочину, передбаченого ч.2 ст. 368 КК України, із застосуванням ст. 69 КК України, до трьох років позбавлення волі з позбавленням права займати виборні посади в органах місцевого самоврядування на два роки та з конфіскацією в дохід держави половини частини належного йому на праві власності майна. Виходячи із встановлених під час розгляду обставин справи, вважає, що такі вимоги позивача мають бути вирішені за правилами КПК України, а справа не підлягає розгляду у порядку цивільного судочинства, а тому провадження у справі підлягає закриттю.

ОСОБА_1 заявлене клопотання вважав не обґрунтованим, просив прийняти рішення за його позовом.

Заслухавши позицію сторін, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до таких висновків.

З матеріалів справи вбачається, що вироком Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 25 лютого 2008 року ОСОБА_1 засуджено за вчинення злочину, передбаченого ч.2 ст. 368 КК України, із застосуванням ст. 69 КК України, до трьох років позбавлення волі з позбавленням права займати виборні посади в органах місцевого самоврядування на два роки та з конфіскацією в дохід держави половини частини належного йому на праві власності майна. На виконання вироку суду Надвірнянським районним судом 25 лютого 2008 року був виданий виконавчий лист № 1-10 про конфіскацію в ОСОБА_1 в дохід держави половини частини належного йому на праві приватної власності майна, який перебував на виконанні у відділі Державної виконавчої служби Богородчанського районного управління юстиції. Згідно даних інформаційної довідки за № 271395021 від 20 серпня 2021 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно наявний запис про державну реєстрацію обтяжень - арешт нерухомого майна, номер запису про обтяження 38165194 та в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна містяться відомості щодо накладеного 20 липня 2007 року реєстратором Богородчанською районною державною нотаріальною конторою на підставі постанови прокуратури Богородчанського району від 09 липня 2007 року обтяження - арешт нерухомого майна, реєстраційний номер обтяження 5338630, об`єкт обтяження: все рухоме і нерухоме майно, в тому числі земельна ділянка площею 0,25 га за номером 141, Державний акт на право приватної власності на землю ІФ 01-09-2-000141; земельна ділянка площею 0,30 га за номером 142, Державний акт про право приватної власності на землю ІФ 01-09-2-000142, які знаходяться в с. Гута Богородчанського району Івано-Франківської області, власник ОСОБА_1 .

Судова юрисдикція це інститут права, який покликаний розмежувати компетенцію як різних ланок судової системи, так і різні види судочинства, якими є цивільне, кримінальне, господарське та адміністративне між собою.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ.

Питання про конфіскацію майна вирішується у порядку, встановленому КПК України та Кримінально-виконавчим кодексом України (далі КВК України).

Згідно з частиною другою статті 52 Кримінального кодексу України конфіскація майна є додатковим покаранням.

Покарання у виді конфіскації майна полягає в примусовому безоплатному вилученні у власність держави всього або частини майна, яке є власністю засудженого.

Статтею 48 КВК України передбачено, суд, який постановив вирок, що передбачає як додаткове покарання конфіскацію майна, після набрання ним законної сили надсилає виконавчий лист, копію опису майна і копію вироку для виконання Державній виконавчій службі, про що сповіщає відповідну фінансову установу. У разі відсутності у справі опису майна засудженого надсилається довідка про те, що опису майна не проводилося. Виконання покарання у виді конфіскації майна здійснюється Державною виконавчою службою за місцезнаходженням майна відповідно до Закону України «Про виконавче провадження».

Конфіскації підлягає майно, що є у власності засудженого. Спори, пов`язані з конфіскацією майна, вирішуються в порядку, встановленому законом (частини перша, третя статті 49 КВК України).

Спеціальним законом, що регулював порядок вчинення виконавчих дій на час виконання вироку в частині конфіскації майна, був Закон «Про виконавче провадження» № 606-ХІV від 21.04.1999 року.

Згідно з частиною другою статті 40-1 Закону № 606-XIV виконавчий документ, прийнятий державним виконавцем до виконання, за яким стягувачем є держава, у випадках, передбачених пунктами 2-6 частини першої статті 40 цього Закону, повертається до суду або іншого органу (посадовій особі), який видав виконавчий документ. Виконавчий документ, прийнятий державним виконавцем до виконання, за яким стягнення не провадилося або було проведено частково, повертається стягувачеві: якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, і здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними; якщо у боржника відсутнє майно, яке він за виконавчим документом повинен передати стягувачу, або майно, визначене виконавчим документом, на яке необхідно звернути стягнення з метою погашення заборгованості (крім коштів), і здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

У справі, яка розглядається судом, ОСОБА_1 звернувся до суду з цивільним позовом про скасування арешту, накладеного в порядку виконання вироку суду про конфіскацію майна, як додаткового покарання, оскільки на даний час виконавче провадження відсутнє.

На час звернення з позовом та розгляду справи порядок судового оскарження урегульовано Законом України від 02 червня 2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження» і відповідно до частини першої статті 1 якого виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до частини першої статті 3 Закону № 1404-VIII підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: 1) виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України; 1-1) судові накази; 2) ухвал, постанов судів у цивільних, господарських, адміністративних справах, справах про адміністративні правопорушення, кримінальних провадженнях у випадках, передбачених законом; 3) виконавчих написів нотаріусів; 4) посвідчень комісій по трудових спорах, що видаються на підставі відповідних рішень таких комісій; 5) постанов державних виконавців про стягнення виконавчого збору, постанов державних виконавців чи приватних виконавців про стягнення витрат виконавчого провадження, про накладення штрафу, постанов приватних виконавців про стягнення основної винагороди; 6) постанов органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення у випадках, передбачених законом; 7) рішень інших державних органів та рішень Національного банку України, які законом визнані виконавчими документами; 8) рішень Європейського суду з прав людини з урахуванням особливостей, передбачених Законом України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», а також рішень інших міжнародних юрисдикційних органів у випадках, передбачених міжнародним договором України; 9) рішень (постанов) суб`єктів державного фінансового моніторингу (їх уповноважених посадових осіб), якщо їх виконання за законом покладено на органи та осіб, які здійснюють примусове виконання рішень.

Тому необхідно розрізняти випадки звернення до суду зі скаргою в порядку судового контролю за виконанням судових рішень (рішень, ухвал, постанов судів різних юрисдикцій) та в порядку оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів державної виконавчої служби при виконанні рішень інших органів (постанов, наказів, ухвал та інших документів), які є виконавчими документами і підлягають примусовому виконанню відповідно до статті 3 Закону.

Відповідно до частин першої, другої статті 74 Закону № 1404-VIII рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом. Рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Враховуючи, що виконавчий лист був виданий на виконання вироку в частині конфіскації майна, а не на виконання судового рішення у цивільній справі, то позовні вимоги ОСОБА_1 не можуть бути розглянуті в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до вимог статті 404 КПК України 1960 року вирок, що набрав законної сили, звертається до виконання судом, який постановив вирок, не пізніше як через три доби з дня набрання ним законної сили або повернення справи з апеляційної чи касаційної інстанції. У разі якщо вирок або його частина підлягає виконанню органами державної виконавчої служби, суд видає виконавчий лист, який надсилається на виконання органам державної виконавчої служби відповідно до Закону України «Про виконавче провадження». Органи, що виконують вирок, постанову або ухвалу, повідомляють суд, який їх постановив про їх виконання.

Статтею 537 КПК України 2012 року (у редакції, чинній на час звернення до суду з позовом) урегульовані питання, які вирішуються під час виконання вироків. Положеннями статті 539 КПК України 2012 року визначено порядок вирішення судом питань, які виникають під час виконання вироку. Проте зазначеними нормами закону не встановлено порядку скасування арешту, накладеного в порядку виконання вироку про конфіскацію майна як вид покарання. Відсутнє і посилання на можливість такого скасування за правилами ЦПК України.

Крім того, положеннями КПК України 2012 року (розділом VIII) не встановлено порядок оскарження рішення, дій або бездіяльності органів державної виконавчої служби, їх посадових осіб стосовно виконання судового рішення щодо конфіскації майна у кримінальному провадженні.

Тобто питання про зняття арешту не може бути вирішене і у порядку виконання вироку суду за правилами КПК України.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Частиною першою статті 287 КАС України передбачено, що учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

З огляду на те, що виконавче провадження по виконанню виконавчого листа виданого на виконання вироку в частині конфіскації майна перебувало у ВДВС Богородчанського РУЮ то ОСОБА_1 як учасник виконавчого провадження на підставі положень статті 287 КАС України має право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважає, що тою чи іншою дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби порушено його права, свободи чи інтереси.

Така правова позиція стосовно застосування норм права щодо вирішення аналогічних спірних правовідносин сформована Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 19.06.2019 року.

Відтак, відповідно до п.1 ч.1 ст. 255 ЦПК України провадження у цій справі за позовом ОСОБА_1 підлягає закриттю.

ОСОБА_1 слід роз`яснити, що він має право на звернення з такими вимогами до суду в порядку адміністративного судочинства.

Керуючись ст. 240 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Івано-Франківської обласної прокуратури про скасування накладеного під час досудового розслідування арешту на майно закрити.

Сплачений судовий збір у розмірі 908 грн на рахунок ГУ ДКС в Івано-Франківській області через ВПЗ - Богородчани ПН55 від 11.08.2021 року повернути ОСОБА_1 .

Роз`яснити ОСОБА_1 право на звернення з позовом щодо вирішення заявлених вимог до Івано-Франківського окружного адміністративного суду.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Івано-Франківської області на протязі п`ятнадцяти днів після її проголошення.

Суддя Л.М. Битківський