КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 листопада 2021 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

судді-доповідача Голуб С.А.,

суддів: Ігнатченко Н.В., Таргоній Д.О.,

за участі секретаря судового засідання Сакалоша Б.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 07 червня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго», Комунального концерну «Центр комунального сервісу», третя особа: Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Солом`янська 15-А», про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції з вказаним позовом посилаючись на те, що він є власником квартири АДРЕСА_1 . В квартирі він не проживає, та, відповідно, не потребує надання житлово-комунальних послуг.

Згідно з Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630, ним у 2014 році було встановлено квартирний вузол обліку споживання теплової енергії на опалення для впорядкування взаєморозрахунків за використану теплову енергію на опалення квартири. 29 жовтня 2014 року ним було укладено договір №б/н з ТОВ «Техенерго-клімат» на монтаж приладу обліку тепла.

На виконавця за даним договором - ТОВ «Техенерго-клімат» у відповідності до п. 1.2 договору покладався обов`язок погодження з ОСББ «Солом`янська 15-А» проектно-технічної документації та самого монтажу приладу обліку тепла. ТОВ «Техенерго-клімат» було виконано договір, надано робочий проект, погоджено проектно-технічну документацію та встановлено прилад обліку тепла.

У зв`язку з тим, що в квартирі ніхто не проживає, відсутня потреба в отриманні житлово-комунальних послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води як таких, що є життєво необхідними, та полягають у забезпеченні нормативної температури повітря у приміщеннях квартири.

До 2018 року йому не нараховувалась плата за послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води по узгодженню з ОСББ «Солом`янська 15-А» у зв`язку з встановленням індивідуального лічильника тепла та його відсутності в квартирі та невикористання житлово-комунальних послуг.

У 2018 року в ОСББ «Солом`янська 15-А» було змінено правління, яким йому було повідомлено, що незалежно від присутності чи відсутності в квартирі йому будуть нараховуватись житлово-комунальні послуги.

В зв`язку з цим він звернувся до Комунального концерну «Центр комунального сервісу» із заявою про відключення від централізованого опалення та постачання гарячої води в квартирі, зокрема, опломбування запірної арматури для відключення постачання тепла та гарячої води на час відсутності споживача. На вказану заяву йому було надано відповідь про те, що система опалення житлового будинку по АДРЕСА_1 обладнана вузлом комерційного обліку теплової енергії та заявка на опломбування запірної арматури за вказаною адресою від 27 червня 2019 року 343912 направлена виконавцю послуг для опрацювання та виконання відповідних дій.

24 травня 2019 року від Комунального концерну «Центр комунального сервісу» було направлено представника, яким було знято показники та складено відповідний акт. Споживча арматура для отримання гарячого водопостачання не підключена у вказаній квартирі, відповідно він не отримує гарячої води та централізованого опалення, що також підтверджується зафіксованими показниками.

Не дивлячись на це, йому продовжують надходити рахунки на оплату послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води у відповідності до загального споживання всім будинком на підставі даних вузла комерційного обліку, а не у відповідності до даних безпосередніх показників по квартирі, відображених в акті зняття показників.

Станом на 23 листопада 2020 року Комунальним концерном «Центр комунального сервісу» запірну арматуру в квартирі не опломбовано. Його звернення з цього приводу тривалий час залишаються без відповіді. Вважає, що внаслідок такої бездіяльності він позбавлений можливості скористатися своїм правом на несплату вартості послуг за період тимчасової відсутності споживача і членів його сім`ї відповідно до пп. 3 п. 29 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення.

Крім того, 24 вересня 2020 року він звертався з заявою про перерахунок заборгованості за дані послуги, проте відповіді не отримав.

На підставі викладеного в позові просив суд першої інстанції: 1) визнати протиправною бездіяльність відповідача - Комунального концерну «Центр комунального сервісу» щодо невідключення гарячої води та неопломбування запірних вентилів у квартирі АДРЕСА_1 ; 2) зобов`язати відповідача - Комунальний концерн «Центр комунального сервісу» відключити гарячу воду та опломбувати запірні вентилі у квартирі; 3) визнати протиправними дії відповідачів по нарахуванню на його особовий рахунок плати за послуги з постачання гарячої води; 4) зобов`язати відповідачів провести перерахунок, списати з його особового рахунку плату за послуги з постачання гарячої води як таку, що протиправно нарахована, та припинити подальше нарахування плати за дані послуги; 5) визнати протиправними дії відповідача - Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» по нарахуванню на його особовий рахунок плати за послуги з централізованого опалення; 6) зобов`язати відповідача - Комунальне підприємство виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» провести перерахунок, списати з його особового рахунку плату за послуги з централізованого опалення, як таку, що протиправно нарахована, та припинити подальше нарахування плати за послуги з централізованого опалення.

Рішенням Солом`янського районного суд м. Києва від 07 червня 2021 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

В доводах апеляційної скарги зазначає, що судом не взяті до уваги обставини справи, неповно досліджено наданих доказів, неправильно застосовано норми процесуального права у виконанні вимог статей ЦПК України, що призвело до помилкового і безпідставного ухвалення рішення про відмову в задоволенні позову, чим порушено право на захист.

Судом не створено необхідних умов для всебічного і повного дослідження обставин справи та не взято до уваги обставини справи, неповно досліджено наданих докази, неправильно застосовано норми матеріального і процесуального права, що призвело до помилкового і безпідставного винесення рішення.

На підставі викладеного в апеляційній скарзі, ОСОБА_1 просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

В порядку визначеному ст. 360 ЦПК України, на адресу Київського апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу від Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» у справі, в якому зазначено, що оскаржуване рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права та не підлягає скасуванню з підстав, що зазначені в апеляційній скарзі.

Окрім того, у відзиві на апеляційну скаргу зазначає, що для відключення від мереж ПО та ППГВ споживачеві необхідно отримати відповідний дозвіл відповідної комісії. ЩО утворюється органом місцевого самоврядування. Такого дозволу до сулу першої інстанції позивачем не надано.

Вимога про зобов`язання здійснити перерахунок фактично свідчить про оспорювання позивачем розміру плати за надані послуги з ЦО та ЦПГВ. При цьому виставлення рахунку за надані послуги з ЦО та ЦПГВ за своєю суттю є претензією. Оспорювання правильності нарахування розміру плати за певні види житлово-комунальних послуг (заборгованості за такими), що є різновидом претензії, - чинним законодавством як спосіб захисту не передбачений. Споживачі вправі в разі пред`явлення до них вимог про стягнення таких нарахувань заперечувати стосовно них з наданням відповідних доказів. Списання заборгованості не передбачено жодним нормативно-правовим актом.

Окрім того, скаржник в своїй апеляційній скарзі лише навів зазначені в Цивільному процесуальному кодексі підстави для апеляційного оскарження рішення, натомість жодними доказами чи доводами не обґрунтував в чому саме полягає порушення судом першої інстанції норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права.

На підставі викладеного у відзиві на апеляційну скаргу просить суд апеляційної інстанції залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення суду - без змін.

В судовому засіданні ОСОБА_1 та його представник адвокат Сацюк В.В. підтримали апеляційну скаргу та просив її задовольнити.

Представник Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» та представник Комунального концерну «Центр комунального сервісу» заперечували проти задоволення апеляційної скарги.

Колегія суддів, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги доходить висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, враховуючи наступне.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач є власником квартири АДРЕСА_1 .

29 жовтня 2014 року між позивачем та ТОВ «Техенерго-клімат» був укладений договір на монтаж приладу обліку тепла в належній йому на праві власності квартирі.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що укладення договору між позивачем та ТОВ «Техенерго-клімат» на монтаж приладу обліку тепла не може підміняти собою встановлений Порядком алгоритм дій з метою відключення належної позивачу квартири від централізованого опалення та постачання гарячої води. Позивач до постійно діючої міжвідомчої комісії з розгляду питань щодо відключення споживачів від мереж ЦО і ВП не звертався і рішення щодо його квартири не приймалось. Відсутність письмового договору про постачання теплової енергії не звільняє осіб, які використовують теплову енергію без укладення договору на теплопостачання, від обов`язку оплати за фактично спожиту теплову енергію. Між сторонами в справі виникли правовідносини, що регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги», яке не містить норми, за якими заборгованість за надані послуги може бути списана, а тому зобов`язання відповідача списати заборгованість за оплату комунальних послуг та припинення нарахування такої плати в майбутньому не передбачено законом як спосіб захисту.

Суд апеляційної інстанції погоджується з такими висновками суду першої інстанції враховуючи таке.

Відповідно до п. 24 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 630 від 21 липня 2005 року, споживачі можуть відмовитися від отримання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води.

Згідно з п. 25 Правил відключення споживачів від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води здійснюється у порядку, що затверджується центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства.

Самовільне відключення від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води забороняється.

Пунктом 26 Правил визначено, що відключення споживачів від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води здійснюється у разі, коли технічна можливість такого відключення передбачена затвердженою органом місцевого самоврядування відповідно до Закону України "Про теплопостачання" схемою теплопостачання, за умови забезпечення безперебійної роботи інженерного обладнання будинку та вжиття заходів щодо дотримання в суміжних приміщеннях вимог будівельних норм і правил з питань проектування житлових будинків, опалення, вентиляції, кондиціонування, будівельної теплотехніки; державних будівельних норм з питань складу, порядку розроблення, погодження та затвердження проектної документації для будівництва, а також норм проектування реконструкції та капітального ремонту в частині опалення.

Відповідно до п.1.2 Порядку відключення окремих житлових будинків від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води при відмові споживачів від централізованого теплопостачання, затвердженого наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України № 4 від 22 листопада 2005 року, для реалізації права споживачів на відмову від отримання послуг ЦО і ГВП орган місцевого самоврядування або місцевий орган виконавчої влади створює своїм рішенням постійно діючу міжвідомчу комісію для розгляду питань щодо відключення споживачів від мереж ЦО і ГВП, призначає голову та затверджує її склад, затверджує положення про роботу комісії. Засідання постійно діючої міжвідомчої комісії відбуваються у міру потреби, але не рідше одного разу на місяць.

Згідно з пунктом 2.2 Порядку комісія розглядає надані документи лише за наявності затвердженої органом місцевого самоврядування в установленому порядку оптимізованої схеми перспективного розвитку систем теплопостачання населеного пункту та у відповідності до неї.

Комісія, після вивчення наданих власником (власниками) документів, у місячний строк приймає рішення щодо відключення від мереж ЦО і ГВП, улаштування індивідуальної (автономної) системи теплопостачання та збір вихідних даних і технічних умов для виготовлення проектної документації.

При цьому обов`язково враховуються технічні можливості існуючих мереж газопостачання, водопостачання та електропостачання даного населеного пункту або окремого мікрорайону щодо забезпечення живлення запропонованої власником (власниками) системи теплопостачання.

Засідання Комісії відбувається за участю заявника або його уповноваженого представника.

Рішення Комісії оформляється протоколом, витяг з якого у десятиденний строк надається заявникові.

Відповідно до пункту 2.3 Порядку отримання технічних умов може виконуватись безпосередньо заявником або відповідно до договору проектною чи проектно-монтажною організацією.

Суд першої інстанції встановив, що позивач до постійно діючої міжвідомчої комісії для розгляду питань щодо відключення споживачів від мереж ЦО і ГВП не звертався і такого рішення щодо його квартири не приймалося. Отже твердження позивача про те, що його квартира відключена від ЦО та ГПВ, а тому йому не мала нараховуватись плата за ці комунальні послуги, не ґрунтуються на матеріалах справи.

Пунктом 5 ч. 2 ст. 7 Законом України «Про житлово-комунальні послуги». передбачено, що індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

Відповідно до п. 40 Правил користування тепловою енергією, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1198 від 03 жовтня 2007 року, споживач теплової енергії зобов`язаний вчасно проводити розрахунки за спожиту теплову енергію та здійснювати інші платежі відповідно до умов договору та цих Правил.

Частиною 6 ст. 19 Закону України «Про теплопостачання» передбачено, що споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.

Пункт 2 ч.1 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» встановлює право споживача на одержання в установленому законодавством порядку необхідної інформації про перелік житлово-комунальних послуг, їх вартість, загальну вартість місячного платежу, структуру ціни/тарифу, норми споживання, порядок надання послуг, їх споживчі властивості тощо.

Положення п. 6 вказаної статті встановлюють право споживача на несплату вартості житлово-комунальних послуг за період тимчасової відсутності споживача та/або членів його сім`ї при відповідному документальному оформленні, а також за період фактичної відсутності житлово-комунальних послуг, визначених договором у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Виходячи з положень Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 10 «Дебіторська заборгованість, затвердженого наказом Міністерства фінансів України № 237 від 08 жовтня 1999 року, виключення з активів підприємства (списання) безнадійної дебіторської заборгованості, в тому числі за якою минув строк позовної давності, є господарською діяльністю підприємства.

Особовий рахунок, відкритий на конкретного споживача у підприємства-виконавця житлово-комунальних послуг, є документом внутрішньогосподарського обліку господарських операцій підприємства-виконавця і списання з цього внутрішнього господарського документа будь-яких сум є правом кредитора, тобто підприємства-виконавця.

Між сторонами в справі виникли правовідносини, що регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги», яке не містить норми, за якими заборгованість за надані послуги може бути списана.

Крім того, Порядком проведення перерахунків розміру плати за надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення в разі ненадання їх або надання не в повному обсязі, зниження якості, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 151 від 17 лютого 2010 року, передбачено, що у разі ненадання послуг або надання їх не в повному обсязі, зниження якості, зокрема відхилення їх кількісних і якісних показників від нормативних, виконавець проводить перерахунок розміру плати за фактично надані послуги шляхом зменшення розміру плати за надання послуг. Також виконавець зобов`язаний провести протягом місяця, що настає за розрахунковим, перерахунок розміру плати за надані споживачеві послуги у разі ненадання їх або надання не в повному обсязі, зниження якості незалежно від наявності заборгованості за надані послуги.

Відповідно до ч.1 ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

За загальним правилом, врегульованим главою 50 ЦК України «Припинення зобов`язання» розділу І книги п`ятої «Зобов`язальне право» зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

У зобов`язальних відносинах суб`єктивним правом кредитора є право одержати від боржника виконання його обов`язку з передачі майна, виконання роботи, надання послуги тощо.

Відповідно до ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно з ч.1 ст.5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

За змістом ч.1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Даною нормою закону визначено способи захисту прав та інтересів, і цей перелік не є вичерпним.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

Суд зобов`язаний з`ясувати характер спірних правовідносин (предмет і підстави позову), наявність/відсутність порушеного права чи інтересу та можливість його поновлення /захисту в обраний позивачем спосіб.

При цьому особа, права якої порушено, може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права. Спосіб захисту порушеного права прямо визначається спеціальним законом і регламентує конкретні цивільні правовідносини.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визнається право людини на доступ до правосуддя, а статтею 13 Конвенції - на ефективний спосіб захисту прав.

Це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення.

Пряма чи опосередкована заборона законом на захист певного цивільного права чи інтересу не може бути виправданою.

Під способами захисту суб`єктивних прав розуміють закріплені законом матеріальноправові заходи охоронного характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав і вплив на правопорушника.

Право вибору способу захисту з-поміж передбачених законом належить особі, яка звернулася до суду.

Це відповідає правовій позиції Верховного Суду, висловленій у постанові Великої Палати від 22 серпня 2018 року в справі № 925/1265/16.

З точки зору закону під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника.

З врахуванням наведених норм законодавства суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що зобов`язання відповідача списати заборгованість за оплату комунальних послуг та припинення нарахування такої плати в майбутньому не передбачено законом як спосіб захисту.

Доводи апеляційної скарги ці висновки суду першої інстанції не спростували

Окрім того, в доводах апеляційної скарги не зазначено в чому саме полягає незаконність та обґрунтованість оскаржуваного рішення та які саме докази судом першої інстанції не були взяті до уваги. Зміст апеляційної скарги зводиться до викладу обставин справи та цитування норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявним в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно зі ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладені норми права та доводи апеляційної скарги, колегія суддів доходить висновку, що оскаржуване рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому не підлягає скасуванню судом апеляційної інстанції з підстав, що зазначені в апеляційній скарзі, таким чином апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції - залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382, 383, 384 України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Солом`янського районного суд м. Києва від 07 червня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго», Комунального концерну «Центр комунального сервісу», третя особа: Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Солом`янська 15-А», про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня її проголошення в порядку та з підстав, що визначені ст. 389 ЦПК України.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 25 листопада 2021 року.

Суддя-доповідач

Судді: