Справа №345/3686/21
Провадження № 2/345/1103/2021
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23.11.2021 року м. Калуш

Калуський міськрайонний суд Івано-Франківської області в складі

головуючого судді Онушканича В.В.

з участю секретаря судового засідання Пукіш В.В.

представника позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку спрощеного позовного провадження справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , Акціонерного товариства «Страхова компанія «Мега-Гарант» про стягнення матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, -

в с т а н о в и в :

Позивач звернувся до суду із вищевказаним позовом, а саме просить: стягнути з АТ «Страхова компанія «Мега-Гарант» в користь ОСОБА_2 відшкодування коштів (збитків), пов`язаних з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу в розмірі 98 000,00 грн. в межах ліміту страхового відшкодування; стягнути із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 відшкодування коштів (збитків), пов`язаних з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу в розмірі 71827,55 грн. (різниця між вартістю відновлювального ремонту КТЗ та розміром страхового відшкодування «Страхової компанії «Мега-Гарант»): стягнути з ОСОБА_3 на користь позивача відшкодування моральної шкоди у розмірі 20 000,00 грн.; стягнути із ОСОБА_3 витрати на судовий збір та витрати на проведення експертного дослідження в розмірі 2500,00 грн.

Позов мотивує тим, що 31.03.2020 року о 15.00 год. на автодорозі Т-09-06 Надвірна- Івано-Франківськ ОСОБА_3 , керуючи транспортним засобом марки «Шкода Октавія», д.н.з. НОМЕР_1 , у порушення вимог п. 12.1, 10.4 ПДР України, перед поворот ліворуч при розвороті не врахував дорожньої обстановки, не зайняв відповідне крайнє положення на проїзній частині та скоїв зіткнення з автомобілем марки «Форд Фокус». д.н.з НОМЕР_2 , який рухався в попутному напрямку, в результаті чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками.

Цивільна відповідальність винуватця ДТП застрахована в АТ «Страхова компанія «Мега-Гарант», яку було повідомлено про настання страхового випадку. Постановою Тисменицького районного суду від 07.04.2020 року матеріали справи про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_3 за ст.124 КУпАП повернуто на доопрацювання в Тисменицький ВП ГУНП в Івано-Франківській області. 15.04.2020 року на замовлення позивача було складено Звіт про оцінку вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу №97/1, відповідно до якого вартість відновлювального ремонту КТЗ з урахуванням зносу становить 169 827,55 грн. 14.05.2020 року ОСОБА_2 до АТ «Страхова компанія «Мега-Гарант» було направлено заяву про виплату страхового відшкодування. Досі жодного реагування з боку строкової компанії не було.

Позивач наголошує, що з урахуванням положень ст.ст.1166, 1187 ЦК України відповідальність за шкоду несе безпосередньо винуватець ДТП - особа, яка завдала шкоди. При цьому вина володільця джерела підвищеної небезпеки не є обов`язковою. Оскільки відповідальність ОСОБА_3 , як власника транспортного засобу марки «Шкода Октавія», д.н.з. НОМЕР_1 , застрахована в АТ «Страхова компанія «Мега-Гарант», позивач вважає, що зі страхової компанії підлягають стягненню кошти у розмірі 98000,00 грн. (100 000 грн. страхове відшкодування - 2000,00 грн. франшизи). Окрім того різниця між заподіяними збитками та страховим відшкодуванням у розмірі 71827,55 грн. підлягає до стягнення із ОСОБА_3 .

Також позивач зазначає, що протягом тривалого часу у зв`язку із пошкодженням автомобіля йому довелося самостійно шукати гроші для ремонту автомобіля, через що довший час він не міг нормально спати. Від такого стану та нецільового використання коштів сімейного бюджету постраждали крім нього і члени його родини, що призвело до розладу стосунків. До того ж на тривалий час після ДТП позивачу та його близьким довелося пересісти на громадський транспорт, що викликало суттєві незручності у пересуванні. Багато справ, запланованих раніше, що потребувала пересування автомобілем, йому довелось відкласти, а від деяких з них він взагалі був змушений відмовитися, що спричинила проблеми з роботою. Розмір душевних страждань та страждань його родини позивач оцінює у 20 000,00 грн.

Представник відповідача АТ «Страхова компанія «Мега-Гарант» подала відзив на позов. Вказує, що позивачем не надано достатніх та допустимих доказів, які б свідчили про наявність вини ОСОБА_3 у скоєнні ДТП. Позивач зазначає, що вина ОСОБА_3 , як особи, винної у ДТП, підтверджується постановою Тисменицького районного суду від 07.04.2020 року та у відповідності до вимог ЦК України для здійснення страхового відшкодування вина володільця джерела підвищеної небезпеки не є обов`язковою.

Представник страхової компанії наголошує, що за наслідками ДТП, яка мала місце 31.03.2020 року, яка є предметом розгляду в даній страховій справі, шкоду було спричинено внаслідок взаємодії двох джерел підвищеної небезпеки (автомобілів), то встановлення вини особи у заподіянні шкоди є визначальним для настання її цивільно-правової відповідальності за таку шкоду. Оскільки на момент подання позову не було встановлено вину водія транспортного засобу марки «Шкода Октавія», д.н.з. НОМЕР_1 , ОСОБА_3 , враховуючи, що постанова про притягнення його до адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП не виносилась, у зв`язку із чим підстави для виплати страхового відшкодування щодо дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 31.03.2020 року, відсутні.

Враховуючи вимоги ст.ст.12,82 ЦК України позивачем до суду не надано жодних належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів на підтвердження того, що дорожньо-транспортна пригода, яка сталася 31.03.2020 року, відбулася з вини водія транспортного засобу марки «Шкода Октавія», д.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_3 . Тому ця подія не є страховим випадком та підстави для стягнення страхового відшкодування з АТ «СК «Мега-Гарант» відсутні. Тому АТ «СК «Мега-Гарант» просить відмовити ОСОБА_2 у задоволенні позовної заяви в частині вимог до АТ «СК «Мега-Гарант».

Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав. Наголосив, що відповідно до ст.1166 ЦК України встановлена презумпція вини заподіювача шкоди. Для здійснення відшкодування майнової шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, вина ОСОБА_3 , як володільця джерела підвищеної небезпеки, не є обов`язковою. Тому представник позивача просить позов задоволити у повному обсязі.

Представник відповідача АТ «СК «Мега-Гарант» в судове засідання не з`явився з невідомих для суду причин, хоча про час і місце розгляду справи був повідомлений завчасно та належним чином (а.с.124). Водночас позиція АТ «СК «Мега-Гарант» щодо позову викладена у поданому відзиві на позов.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з`явився з невідомих для суду причин, відзиву на позов не подав, хоча про час та місце розгляду справи повідомлявся в установленому законом порядку, в тому числі, шляхом розміщення оголошення про виклик на офіційному веб-сайті судової влади України (а.с.129). З опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи.

Суд, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку.

Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 (а.с. 8) позивачу належить на праві власності автомобіль марки «Форд Фокус», д.н.з. НОМЕР_2 .

Судом встановлено, що 31.03.2020 року о 15.00 год. на автодорозі Т-09-06 Надвірна- Івано-Франківськ відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу марки «Шкода Октавія», д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_3 та автомобіля марки «Форд Фокус», д.н.з НОМЕР_2 (а.с.10).

Відповідно до полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АО/1514669 (а.с.9) цивільно-правова відповідальність ОСОБА_3 , як власника транспортного засобу марки «Шкода Октавія», д.н.з. НОМЕР_1 , застрахована в АТ «Страхова компанія «Мега-Гарант».

Згідно звіту №97/1 про оцінку вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу від 15.04.2020 року, вартість відновлювального ремонту автомобіля марки «Форд Фокус», д.н.з НОМЕР_2 , з урахуванням зносу становить 169827,55 грн. (включаючи ПДВ на запасні частини) (а.с.13-35).

Відповідно до статті 22, частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно із статтею 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах.

Положення статті 1188 ЦК України є спеціальними щодо статті 1166 зазначеного Кодексу, у зв`язку із чим перевага в застосуванні повинна надаватися спеціальній нормі.

Вирішуючи спори, пов`язані з відшкодуванням шкоди, завданої взаємодією кількох джерел підвищеної небезпеки, зокрема, зіткненням транспортних засобів, належить виходити з того, що у цьому випадку шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто з урахуванням принципу вини (стаття 1188 ЦК України). Отже, за цих обставин обов`язок відшкодування шкоди покладається на ту особу, з вини якої таку завдано. Якщо наявна вина всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, шкода відшкодовується кожним з них залежно від ступеню вини. У разі випадкового заподіяння шкоди, тобто коли зіткнення транспортних засобів є наслідком випадкового збігу обставин, збитки несе потерпілий, оскільки відсутні правові підстави для покладання відповідальності на іншу сторону.

Джерелом підвищеної небезпеки належить визнавати будь-яку діяльність, здійснення якої створює підвищену імовірність заподіяння шкоди через неможливість контролю за нею людини. Майнова відповідальність за шкоду, заподіяну діями таких джерел, має наставати як при цілеспрямованому їх використанні, так і при мимовільному прояві їх шкідливих властивостей.

Таким чином, правила щодо відшкодування шкоди, завданої внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, встановлені статтею 1188 ЦК України, згідно частини першої якої шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

У пункті 4 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 1 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» роз`яснено, що з огляду на презумпцію вини завдавача шкоди (ч. 2 ст. 1166 ЦК України) відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (ч. 5 ст. 1187 ЦК України, п. 1 ч. 2 ст. 1167 ЦК України).

Водночас стаття 1188 ЦК України є спеціальною і має перевагу у застосуванні щодо спірних правовідносин. Тому, з урахуванням п.27 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» виходячи з принципу процесуального рівноправ`я сторін та враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів, в порядку, передбаченому ЦПК.

Відповідно до частини шостої статті 82 ЦПК України,зокрема, постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, обов`язкова для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалено постанову суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. При цьому питання вини цієї особи при скоєнні дорожньо-транспортної пригоди підлягає дослідженню та вирішенню під час розгляду справи про цивільно-правові наслідки її дій.

Постановою Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 07.04.2020 року (а.с.12) матеріали про притягнення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП було направлено на доопрацювання в Тисменицький ВП ГУНП в Івано-Франківській області.

Тобто відповідач ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності по факту дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 31.03.2020 року, не притягувався.

Верховний Суд у своїй постанові від 16 квітня 2019 року у справі № 927/623/18 зазначив, що не притягнення водіїв до адміністративної відповідальності за порушення правил дорожнього руху не може бути підставою для звільнення володільця джерела підвищеної небезпеки від цивільно-правової відповідальності за завдану шкоду, оскільки вину особи в ДТП може бути підтверджено чи спростовано іншими належними доказами, зокрема, висновком судової експертизи тощо.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Тобто, рішення суду має ґрунтуватися на доказах наданих сторонами відповідно до приписів статей 77-78 ЦПК України, а не на припущеннях сторін.

За положеннями ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

За правилами ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч.1 ст.77 ЦПК України), а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.6 ст.81 ЦПК України). При цьому, належність доказів - правова категорія, яка свідчить про взаємозв`язок доказів з обставинами, що підлягають встановленню, як для вирішення всієї справи, так і для здійснення окремих процесуальних дій.

Правила допустимості доказів визначають легітимну можливість конкретного доказу підтверджувати певну обставину в справі. Правила допустимості доказів встановлені з метою об`єктивності та добросовісності у підтвердженні доказами обставин у справі, виходячи з того, що нелегітимні засоби не можуть використовуватися для досягнення легітимної мети, а також враховуючи те, що правосудність судового рішення, яке було ухвалене з урахуванням нелегітимного доказу, завжди буде під сумнівом.

Допустимість доказів є важливою ознакою доказів, що характеризує їх форму та означає, що обставини справи, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами.

Згідно з ч.2 ст.77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч.2 ст.43 ЦПК України обов`язок надання усіх наявних доказів до початку розгляду справи по суті покладається саме на осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

За ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Водночас, в порушення вищевказаних вимог, позивачем до суду не надано жодних належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів на підтвердження того, що дорожньо-транспортна пригода, яка сталася 31.03.2020 року, відбулася з вини саме водія транспортного засобу марки «Шкода Октавія», д.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_3 . Попри роз`яснення судом представнику позивача права заявляти клопотання про призначення експертизи, будь-яких клопотань про призначення судової автотехнічної, трасологічної, тощо експертизи стороною позивач не заявлялося.

Відповідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, що посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно зі ст. 62 Конституції України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. При цьому правило презумпції невинуватості одержує пряме втілення в нормах інших галузей права, зокрема щодо адміністративної відповідальності за порушення Правил дорожнього руху. Отже, особа вважається невинуватою у вчиненні адміністративного правопорушення, доки її вину не буде доведено в законному порядку.

Докази, які б достовірно підтверджували вину водія ОСОБА_3 у порушенні Правил дорожнього руху, що стало причиною ДТП, у матеріалах справи відсутні, його вина по скоєнню ДТП не була доведена в законному порядку.

Відповідно до ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

За таких обставин, оскільки вина ОСОБА_3 у спричиненні ДТП належним чином не доведена, відсутні підстави для стягнення з відповідача ОСОБА_3 на користь позивача, як майнової, так і моральної шкоди.

За ст.8 Закону України "Про страхування" страховий випадок - це подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.

Відповідно до ст.6 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страховим випадком є подія, внаслідок якої заподіяна шкода третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована за договором.

Згідно ст.22 вказаного Закону при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відповідно до п.32.1 ст.32 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик або МТСБУ не відшкодовує шкоду, заподіяну при експлуатації забезпеченого транспортного засобу, але за спричинення якої не виникає цивільно-правової відповідальності відповідно до закону.

Таким чином, оскільки вина відповідача ОСОБА_3 у спричиненні ДТП не доведена, відсутні також підстави для стягнення з АТ «СК «Мега-Гарант» суми страхового відшкодування.

Отже, в задоволенні позовних вимог слід відмовити у повному обсязі.

На підставі викладеного, ст.ст. 1166, 1167, 1188 ЦК України, ст.т. 6,22, 32 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», керуючись ст.ст.12,13, 76-82, 109, 141, 259, 263-265 ЦПК України, -

у х в а л и в:

В задоволенні позовної заяви ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , Акціонерного товариства «Страхова компанія «Мега-Гарант» про стягнення матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Івано-Франківського апеляційного суду протягом тридцяти днів, з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст судового рішення складено 25.11.2021 року.

Суддя