Справа № 624/424/19
Провадження № 2/634/55/21
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.01.2021 року

Сахновщинський районний суд Харківської області в складі:

головуючого судді - Зимовського О.С.,

за участю секретаря судового засідання - Ковбаса С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт Сахновщина Харківської області позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Слобожанська селищна рада Кегичівського району Харківської області про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою та знесення самовільно забудованої споруди,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернулась з цивільним позовом до відповідача ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, яка знаходиться біля багатоквартирного будинку за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом зобов`язання знести паркан, який перешкоджає реалізації моїх прав щодо вільного доступу до господарських будівель - сараю та льоху.

На обґрунтування позову вказала, що у 2017 році відповідач самовільно побудувала паркан на землі загального користування біля багатоквартирного будинку за адресою: АДРЕСА_1 . В результаті самовільної забудови було порушено право позивачки щодо вільного доступу до належних їй господарських будівель - сараю та льоху. Крім того, зведений паркан перекрив доступ світла до на прибудинкову територію, відвід води, що впливає на стан її здоров`я. На усні зауваження відповідач відмовляється добровільно усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою, тому позивач вимушена звернутись до суду за захистом свого порушеного права.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні підтримала свої позовні вимоги та просила їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_3 в судовому засіданні заперечували проти задоволення позову та просили відмовити у зв`язку з його недоведеністю.

Представник третьої особи Слобожанської селищної ради Кегичівського району Харківської області в судове засідання не з`явився, направив до суду заяву про розгляд справи без участі їх представника.

Суд заслухавши пояснення сторін та представника відповідача, перевіривши та дослідивши письмові докази, з`ясувавши обставини справи, дійшов до висновку.

Згідно до ст.ст.13, 81 ЦПК України суд розглядає справу не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і докази подаються сторонами і іншими особами, які беруть участь у справі.

Відповідно до частини першої статті 83 ЗК України землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст, є комунальною власністю.

Згідно з частиною другою та пунктом «а» частини четвертої статті 83 ЗК України у комунальній власності перебувають усі землі в межах населених пунктів, крім земель приватної та державної власності, а також земельні ділянки за їх межами, на яких розташовані об`єкти комунальної власності. До земель комунальної власності, які не можуть передаватись у приватну власність, належать землі загального користування населених пунктів (майдани, вулиці, проїзди, шляхи, набережні, пляжі, парки, сквери, бульвари, кладовища, місця знешкодження та утилізації відходів, тощо).

Відповідно до частини другої статті 95 ЗК України порушені права землекористувачів підлягають відновленню в порядку, встановленому законом.

Правом на звернення до суду з позовом про знесення або перебудову самочинно збудованого об`єкта нерухомості мають органи державної влади, органи місцевого самоврядування і інспекції державного архітектурно-будівельного контролю.

У разі порушення прав інших осіб, право на звернення до суду мають такі особи за умови, що вони доведуть наявність порушеного права (стаття 391 ЦК України), а також власник (користувач) земельної ділянки, якщо він заперечує проти визнання за особою, яка здійснила самочинне будівництво на його земельній ділянці, права власності на самочинно збудоване нерухоме майно (частина четверта статті 376, стаття 391 цього Кодексу).

На обґрунтування позовних вимог про зобов`язання знести паркан позивач надала лист Слобожанської селищної ради Кегичівського району Харківської області від 04.09.2017 року за №02-24/875, що земельна ділянка на якій знаходяться огорожі є земельною ділянкою загального користування і на ній заборонено споруджувати паркани, так як всі мешканці будинку мають рівні права на користування цією землею. Також було рекомендовано оформити та поділити земельну ділянку, згідно чинного законодавства.

Крім того, довідку виконкому Слобожанської селищної ради № 02-29/1222 від 28.06.2019 року в тім, що земельна ділянка на якій знаходиться багатоквартирний будинок по АДРЕСА_1 є комунальною власністю територіальної громади Слобожанської селищної ради Кегичівського району Харківської області.

Відповідно до частини першої статті 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Системний аналіз положень статей 376 ЦК України, 38 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» дає підстави для висновку, що самочинне будівництво підлягає безумовному знесенню, якщо: власник земельної ділянки заперечує проти визнання права власності за особою, яка здійснила таке будівництво; власник земельної ділянки не заперечує проти визнання права власності на самочинну забудову, однак така забудова порушує права інших осіб на зазначену земельну ділянку; самочинна забудова зведена на наданій земельній ділянці, але з відхиленням від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, з істотним порушенням будівельних норм і правил, що порушує права інших осіб, за умови, що особа, яка здійснила самочинне будівництво, відмовилась від здійснення перебудови.

За змістом статті 1 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель» самовільним зайняттям земельної ділянки є вчинення особою будь-якої дії, спрямованої на фактичне використання земельної ділянки за відсутності відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про її передачу у власність або користування (оренду) або за відсутності вчиненого правочину щодо такої земельної ділянки, за винятком дії, які відповідно закону є правомірними.

Відповідно до частини першої статті 376 ЦК України об`єкт нерухомості відноситься до самочинного будівництва за наявності однієї із наведених умов: земельна ділянка не відведена для цієї мети; відсутній належний дозвіл на будівництво; відсутній належним чином затверджений проект; під час будівництва допущені істотні порушення будівельних норм і правил.

За змістом частин четвертої та сьомої статті 376 ЦК України залежно від ознак самочинного будівництва особи, зазначені у цих приписах, можуть вимагати від особи, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво: знесення самочинно збудованого об`єкта або проведення перебудови власними силами або за її рахунок; приведення земельної ділянки в попередній стан або відшкодування витрат.

З урахуванням змісту зазначеної норми у поєднанні з положеннями статей 16, 386, 391 ЦК України позивачами за такими вимогами можуть бути відповідний орган державної влади або орган місцевого самоврядування та інші особи, право власності яких порушено самочинним будівництвом.

Отже, за змістом статті 376 ЦК України вимоги про знесення самочинного будівництва інші особи можуть заявляти за умови доведеності факту порушення прав цих осіб самочинною забудовою.

Такий висновок узгоджується з нормами статей 3, 15, 16 ЦК України, статті 4 ЦПК України, згідно з якими кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 19 листопада 2014 року у справі № 6-180цс14, а також неодноразово була підтримана Верховним Судом, зокрема у постановах: від 10 квітня 2019 року у справі № 127/27333/16-ц (провадження № 61-663св18), від 24 липня 2019 року у справі № 369/8107/15-ц (провадження № 61-30914св18), від 20 листопада 2019 року у справі № 685/1537/17-ц (провадження № 61-13076св19), від 10 червня 2020 року у справі № 127/11492/16-ц (провадження № 61-40353св18).

Збудований об`єкт нерухомості може бути знесений особою, яка здійснила самочинне будівництво, або за її рахунок лише на підставі судового рішення у випадках, передбачених частинами четвертою та сьомою статті 376 ЦК України, а саме: якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, що здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці; якщо така забудова порушує права інших осіб; якщо проведення перебудови об`єкта є неможливим; особа, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, відмовляється від проведення перебудови відповідно до прийнятого судом рішення.

Розглядаючи позови про знесення або перебудову самочинно збудованого об`єкта нерухомості відповідно до вимог статті 38 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» та положень частини сьомої статті 376 ЦК України, суди мають встановлювати, чи було видано особі, яка здійснила самочинне будівництво, припис про усунення порушень, чи можлива перебудова об`єкта та чи відмовляється ця особа від такої перебудови.

Знесення самочинного будівництва є крайньою мірою і можливе лише тоді, коли використано усі передбачені законодавством України заходи щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності.

Знесення нерухомості, збудованої з істотним відхиленням від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, з істотним порушенням будівельних норм і правил (у тому числі за відсутності проекту), допустиме лише за умови, якщо неможливо здійснити перебудову нерухомості відповідно до проекту або відповідно до норм і правил, визначених державними правилами та санітарними нормами, або якщо особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від такої перебудови.

Отже, позивач зобов`язаний був довести факт самочинності будівництва, порушення його права та обґрунтованості захисту його прав лише у такий спосіб як знесення.

Разом з тим, згідно наданого до суду копії витягу із протоколу №1 засідання адміністративної комісії при виконавчому комітеті Слобожанської селищної ради від 29 серпня 2017 року вирішили зобов`язати ОСОБА_2 , жительку АДРЕСА_2 зробити хвірточку у паркані біля будинку протягом 10 днів з 30.09.2017 року. (а.с. 8-9)

Крім того, згідно протоколу виїзного засідання постійної комісії з питань регулювання земельних відносин та охорони навколишнього середовища Слобожанської селищної ради від 09.08.2017 року при розгляді конфліктної ситуації щодо розміщення паркану на земельній ділянці загального користування вирішили в результаті роботи постійної комісії не вдалося досягти порозуміння між сторонами. Зважаючи на це та виходячи з того, що спірний паркан та інші огорожі розміщені на землях загального користування і у кожної із сторін немає права на дані земельні ділянки. Рекомендовано сторонам оформити та поділити земельну ділянку під будинком, згідно чинного законодавства. В разі не оформлення, всі огорожі будуть признані незаконними, а факт їх спорудження буде кваліфіковано як самозахват землі загального користування. В разі незгоди, сторони конфлікту, згідно чинного законодавства України, можуть звернутися до суду. (а.с. 10)

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У частині першій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Встановивши, що здійснене відповідачем будівництво паркану не відповідає вимогам закону, у зв`язку з чим порушує права позивача, суд приходить висновку, що знесення об`єкту самочинного будівництва є крайньою мірою, а відповідно до наявних у матеріалах справи доказів поновлення порушеного права ОСОБА_1 можливе шляхом зробити хвірточку у паркані.

Однак таких позовних вимог позивач ОСОБА_1 не пред`являла.

Тому суд приходить висновку про відсутність передбачених статтею 376 ЦК України підстав для задоволення позовних вимог щодо знесення паркану.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.12, 13, 89, 206, 258, 259, 264, 265, 268 ЦПК України, суд-

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Слобожанська селищна рада Кегичівського району Харківської області про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою та знесення самовільно забудованої споруди - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Харківського апеляційного суду в тридцяти денний строк з дня його складання.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення виготовлений 26.01.2020 року.

Суддя: /підпис/

Копія вріна. Суддя: