КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 листопада 2021 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Рубан С.М.

суддів Заришняк Г.М., Кулікова С.В.

при секретарі Загородній С.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 05 листопада 2020 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи: Служба у справах дітей та сім`ї Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації, Служба у справах дітей Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації про визначення місця проживання дитини разом з матір`ю та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа: Служба у справах дітей Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації, Служба у справах дітей Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації про визначення місця проживання дитини разом з батьком, -

В С Т А Н О В И В :

У серпні 2019 року ОСОБА_2 звернулася до Дарницького районного суду міста Києва з позовом до ОСОБА_1 , треті особи: Служба у справах дітей та сім`ї Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації, Служба у справах дітей Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації про визначення місця проживання дитини разом з матір`ю.

Посилалась на те, що 10 липня 2013 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було укладено шлюб, який зареєстрований Центральним відділом реєстрації шлюбів Головного управління юстиції в місті Києві, актовий запис № 1454.

ІНФОРМАЦІЯ_1 у них з відповідачем народився син ОСОБА_4 , а ІНФОРМАЦІЯ_2 - ОСОБА_5 .

Заочним рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 03 липня 2019 року шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 розірвано. Після розірвання шлюбу діти проживали разом із ОСОБА_2 та відвідували заклад дошкільної освіти № 449 в Подільському районі міста Києва.

Відповідач у травні 2019 року силоміць забрав у неї дітей та перевіз їх до місця своєї реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 , і з того часу ОСОБА_2 не має можливості бачитись з дітьми та спілкуватись з ними. Вони не дійшли згоди щодо місця проживання спільних дітей, тому вона була змушена звернутися до суду з цим позовом.

У грудні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Дарницького районного суду міста Києва із зустрічним позовом до ОСОБА_3 , третя особа: Служба у справах дітей Дарницької в м. Києві державної адміністрації, Служба у справах дітей Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації про визначення місця проживання дітей разом з батьком.

Посилався на те, що ОСОБА_2 добровільно залишила дітей на його виховання, у зв`язку з чим вони тривалий час виховуються особисто ним. Діти відвідують дошкільні виховні заклади, що на його думку, є достатньою підставою для задоволення заявлених ним зустрічних позовних вимог.

Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 05 листопада 2020 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи: Служба у справах дітей та сім`ї Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації, Служба у справах дітей Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації про визначення місця проживання дитини разом з матір`ю - задоволено.

Визначено місце проживання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 разом з матір`ю ОСОБА_2 .

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей Дарницької в м. Києві державної адміністрації, Служба у справах дітей Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації про визначення місця проживання дітей разом з батьком - залишено без задоволення.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір в розмірі 1 536 грн 40 к.

Не погоджуючись з рішенням суду, 07 грудня 2020 року ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу. В апеляційній скарзі просив, рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким первісний позов залишити без задоволення, а зустрічний позов задовольнити.

Посилається на те, що судом першої інстанції під час ухвалення оскаржуваного рішення порушено принцип рівності сторін сімейних правовідносин у вихованні дітей та визначенні їх місця проживання.

Скаржник зазначає, що судом першої інстанції під час ухвалення рішення не застосовано норми статті 161 СК України та не здійснено спроб встановити обставини особистої прихильності дітей до батьків при тому, що він неодноразово звертався до суду з таким проханням.

На думку скаржника, діти зможуть розвиватися та соціалізуватися проживаючи з ним. Крім того, понад півтора року діти проживають разом з батьком.

Скаржник зазначає, що він утримує дітей, а також сплачує аліменти на їх утримання особі, яка ними не займається.

Вказана апеляційна скарга вже була предметом розгляду в апеляційному суді.

Постановою Київського апеляційного суду від 24 лютого 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишено без задоволення, рішення Дарницького районного суду міста Києва від 05 листопада 2020 року - залишено без змін.

Додатковим рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 22 березня 2021 року заяву ОСОБА_2 щодо ухвалення додаткового рішення - задоволено.

Зобов`язано ОСОБА_1 передати ОСОБА_2 шляхом відібрання малолітніх дітей - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , для їх подальшого проживання з ОСОБА_2 .

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 22 вересня 2021 року касаційну скаргу ОСОБА_1 - задоволено, постанову Київського апеляційного суду від 24 лютого 2021 року - скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Скасовуючи постанову Київського апеляційного суду від 24 лютого 2021 року Верховний Суд вказав, що враховуючи положення статті 128 ЦПК України, ОСОБА_1 не був належним чином повідомлений про розгляд справи на 24 лютого 2021 року, тому постанова апеляційного суду ухвалена з порушенням норм процесуального права, що є обов`язковою підставою для її скасування з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_1 підтримав апеляційну скаргу з підстав викладених в апеляційній скарзі.

Інші учасники процесу в судове засідання не з`явились, про час і місце розгляду справи повідомлені належно, тому в порядку ч. 2 ст. 372 ЦПК України їх неявка не перешкоджає розгляду справи.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які з`явились в судове засідання, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду та матеріали справи в межах апеляційного оскарження, дійшла наступного висновку.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що на даний час визначення місця проживання дітей разом з матір`ю не суперечитиме інтересам дітей, враховуючи ставлення обох батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, прихильність дітей до обох батьків, вік дітей (вони не досягли 10 річного віку), тому суд позбавлений можливості з`ясувати їх думку щодо місця їх проживання.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.

Виходячи з положень статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання:

1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються;

2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження;

3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин;

4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин;

5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити;

6) як розподілити між сторонами судові витрати;

7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення;

8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову (стаття 264 ЦПК України).

Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено та апеляційним судом перевірено, що батьками ОСОБА_4 та ОСОБА_8 є ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (а.с. 24, 25 , том 1).

У період з 10 липня 2013 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі.

Заочним рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 03 липня 2019 року шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 - розірвано (а.с. 26-27, том 1).

Судовим наказом виданим 20 травня 2019 року Шевченківським районним судом міста Києва стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання малолітніх дітей ОСОБА_4 та ОСОБА_8 у розмірі 1/3 частки заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків мінімального прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину щомісяця, починаючи з 02 травня 2019 року до досягнення найстаршою дитиною повноліття (а.с. 28-29, том 1).

Згідно акту обстеження умов проживання дітей ОСОБА_4 та ОСОБА_7 , складеного уповноваженими особами Служби у справах дітей та сім`ї Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації 13 серпня 2019 року, ОСОБА_2 зареєстрована та проживає у квартирі АДРЕСА_2 , яка є придатною для проживання в ній малолітніх дітей з матір`ю (а.с. 32-33, том 1).

ОСОБА_2 є фізичною особою-підприємцем, загальна сума доходу якої за 2018 рік становить 248 520 грн (а.с. 34-37, 38-39, том 1).

Згідно листа Комунального не комерційного підприємства «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 2» Шевченківського району міста Києва від 18 липня 2019 року, ОСОБА_2 цікавиться станом здоров`я дітей, регулярно відвідує лікаря для проходження профілактичних оглядів та у разі захворювання, виконує усі призначення сімейного лікаря (а.с. 40, том 1).

Згідно довідок із закладу дошкільної освіти № 449 від 18 липня 2019 року, ОСОБА_5 та ОСОБА_4 відвідують дошкільний навчальний заклад № 449 (а.с. 43-44, том 1).

Вироком Голосіївського районного суду міста Києва від 25 квітня 2013 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні злочину передбаченого ч.2 ст.186 КК України (а.с. 49-59, том 1).

З листа Служби у справах дітей та сім`ї Дарницької районної у місті Києві державної адміністрації від 26 лютого 2019 року вбачається, що відносно ОСОБА_1 складено протокол за ч.1 ст.173-2 КупАП (а.с. 61-62, том 1).

Згідно висновку експертного дослідження № 041-555-2019 від 18 березня 2019 року, 15 березня 2019 року ОСОБА_1 вчинив конфлікт у ході якого ОСОБА_2 були завдані тілесні ушкодження легкого типу (а.с. 64-66, том 1).

25 червня 2019 року до Подільським управлінням поліції ГУ НП у м. Києві внесено відомості до ЄДРСР про вчинення ОСОБА_1 кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.125 КК України (а.с. 67, т.1).

24 січня 2019 року ОСОБА_2 , звернулася до Служби у справах дітей Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації із заявою в якій повідомила про те, що 21 січня 2019 року ОСОБА_1 забрав дітей з дитячого закладу та не дозволяє їй бачитися з ними, та просила провести відповідну роботу в межах компетенції та повноважень з метою захисту прав малолітніх дітей (а.с. 72, том1).

З висновку про визначення місця проживання дітей ОСОБА_4 та ОСОБА_7 від 12 грудня 2019 року складеного Дарницькою районною в місті Києві державною адміністрацією, як органом опіки та піклування вбачається, що дітям буде доцільно проживати з матір`ю (а.с. 168-169, том 1).

Згідно акту обстеження умов проживання, складеного відповідними особами Служби у справах дітей та сім`ї Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації від 08 липня 2019 року квартири АДРЕСА_3 , у вказаній квартирі для дітей створені необхідні умови для проживання (а.с. 201-203, том 1).

Згідно довідки про заробітну плату (грошове забезпечення, винагороду) від 19 грудня 2019 року ОСОБА_1 працює в ТОВ «Мілбуд», його середня заробітна плата за період з липня по грудень 2019 року становить 4 250 грн на місяць (а.с. 8, том 2).

Згідно висновку Органу опіки та піклування Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації від 27 листопада 2019 року, орган опіки та піклування вважає, що дітям доцільно проживати з матір`ю однією родиною, що забезпечить найкращі інтереси дитини (а.с. 92-93, том 2).

Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції про права дитини держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни, несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до частини четвертої статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.

Згідно статті 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини.

Відповідно до частини першої, другої статті 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

У рішенні від 11 липня 2017 року, заява № 2091/13, у справі «М. С. проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагодійним (параграф 76).

Аналіз наведених норм права, зокрема й практики Європейського суду з прав людини, дає підстави для висновку, що рівність прав батьків є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені інтереси дитини у спорі, а вже тільки потім права батьків.

Згідно висновку № 202 від 03 жовтня 2019 року психологічного обстеження, малолітні діти ОСОБА_4 та ОСОБА_7 мають надійний тип прив`язаності як до матері так і до батька, мріють про щасливу дружню сім`ю, про мирні та безпечні взаємовідносини, про те, що вони будуть жити разом (а.с. 97-98, том 2).

Крім цього, у вказаному висновку зазначено, діагностика психоемоційного стану Данила:

ОСОБА_4 - закритий, насторожений, розгублений хлопчик, відмовлявся будь що розповідати про себе та своїх рідних. За результатами психологічного обстеження виявлено, що емоційно-вольова сфера дитини характеризується наявним рівнем тривожності, невпевненості в собі та в найближчому оточенні. Хлопчик надто травмований ситуацією психологічного насильства в родині з боку батьків та невизначеністю його місця проживання та розлукою з молодшим братиком. Під час бесіди про рідних ОСОБА_4 уникав розмови, відвертався, намагався втримати сльози, мовчав. В результаті проведеного психологічного обстеження з`ясовано, що ОСОБА_4 має надійний тип прив`язаності до матері, прагне від неї спокою та комфорту, а також до батька, якого зображує у всіх діагностичних матеріалах, проте боїться його присутності через постійні конфлікти дорослих між собою.

Отже, доводи апеляційної скарги щодо того, що судом не здійснено спроб встановити обставини особистої прихильності дітей до батьків, при тому, що ОСОБА_1 неодноразово звертався до суду з таким проханням, не заслуговують на увагу, оскільки судом при постановленні оскаржуваного рішення надано оцінку наявним в матеріалах справи доказам, зокрема висновку № 202 від 03 жовтня 2019 року психологічного обстеження малолітніх дітей ОСОБА_4 та ОСОБА_7 .

Судом першої інстанції вірно застосовано положення ст.161 Сімейного кодексу України, також суд правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну оцінку, тому доводи апеляційної скарги в цій частині є необґрунтованими.

Доводи апеляційної скарги щодо того, що діти зможуть розвиватися та соціалізуватися проживаючи з батьком, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки матеріали справи не містять доказів, що підтверджують дану обставину та те, що матір дітей не має можливості належним чином виконувати обов`язок щодо належного забезпечення найкращих інтересів дітей та їх розвитку.

Посилання апеляційної скарги на те, що ОСОБА_1 утримує дітей не може бути підставою для відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 та задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , оскільки обов`язок забезпечувати дітей передбачений Сімейним кодексом України.

При цьому, колегія суддів зазначає, що предметом даної справи не є питання цільового використання отриманих ОСОБА_2 аліментів від ОСОБА_1 на утримання їх синів, тому доводи апеляційної скарги в цій частині не заслуговують на увагу.

Виходячи з наведеного, враховуючи фактичні обставини справи та враховуючи дані, що характеризують обох батьків, висновок суду першої інстанції про визначення місця проживання дітей разом з матір`ю не суперечитиме інтересам дітей, враховуючи ставлення обох батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, прихильність дітей до обох батьків, вік дітей (вони не досягли 10 річного віку).

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення («Серявін та інші проти України» (Seryavin and Others v. Ukraine) від 10 лютого 2010 року, заява №4909/04).

За встановлених обставин доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанціїнорм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи та порушення прав скаржника.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та не впливають на правильність ухваленого у справі рішення.

Оскільки рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, колегія суддів не вбачає підстав для скасування.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 376, 381-384 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 05 листопада 2020 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 24 листопада 2021року.

Головуючий

Судді