Справа № 387/215/20
Номер провадження по справі 2/387/13/21
У Х В А Л А

про забезпечення позову

15 січня 2021 року смт Добровеличківка

Суддя Добровеличківського районного суду , Кіровоградської області Майстер І. П.

розглянувши заяву представника позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову по цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про виділення в натурі частини житлового будинку, що є у спільній частковій власності,-

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Добровеличківського районного суду Кіровоградської області перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про виділення в натурі частини житлового будинку, що є у спільній частковій власності.

Провадження у справі відкрито 23 березня 2020 року та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження.

Ухвалою Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 15.09.2020 було призначено судову будівельну-технічну експертизу, виконання якої доручено експертам Кропивницького відділення Київського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України.

Від експертної установи, якій доручено проведення експертизи 24 листопада 2020 року до суду надійшло клопотання про необхідність надання, а саме: інформації щодо надання технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок по АДРЕСА_1 , який знаходиться в матеріалах справи на арк.11, теперішнього технічного стану домоволодіння та просить надати технічний паспорт станом на теперішній час; надати довідку з БТІ щодо наявності самовільних будівель у складі домоволодіння по АДРЕСА_1 ; призначити дату та час огляду об`єкта дослідження, які попередньо узгодити з експертом; вирішити питання про доставку експерта на місце огляду.

У зв`язку із клопотанням експерта ухвалою суду від 24.11.2020, провадження у справі було поновлено.

В процесі розгляду справи позивач ОСОБА_2 звернулася до суду з заявою про забезпечення позову, шляхом зобов`язання ОСОБА_3 надати можливість спеціалісту БТІ оглянути домоволодіння по АДРЕСА_1 в його присутності 16.12.2020 або 18.12.2020 року з 08 години 30 хвилин до 09 години 30 хвилин у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про виділення в натурі частини житлового будинку, що є у спільній частковій власності.

Ухвалою Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 11.12.2020 заяву позивача ОСОБА_2 про забезпечення позову задоволено та обов`язанно ОСОБА_3 надати можливість спеціалісту БТІ оглянути домоволодіння по АДРЕСА_1 в його присутності 18.12.2020 року з 08 години 30 хвилин до 09 години 30 хвилин у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про виділення в натурі частини житлового будинку, що є у спільній частковій власності.

У визначену ухвалою суду дату 18.12.2020 відповідач не з`явився для огляду будинку, що унеможливило допуск до будинку позивача та представника БТІ, а тому огляд будинку не відбувся. Отже ухвала суду про забезпечення позову не виконана, що зумовило повторне звернення представника позивача до суду про забезпечення позову на подальші дні.

Позивач та представник позивача в судове засідання не з`явилися, надали до суду заяви про слухання заяви за їх відсутності та просять повторно зобов`язати відповідача надати можливість спеціалісту БТІ оглянути домоволодіння по АДРЕСА_1 .

Беручи до уваги зміст позовних вимог, за якими між сторонами дійсно виник спір у зв`язку із сімейними правовідносинами щодо виділення в натурі частини житлового будинку, що є у спільній частковій власності та клопотання експерта про необхідність надання інформації щодо відповідності технічного паспорту на садибний житловий будинок по АДРЕСА_1 теперішньому стану домоволодіння та довідки щодо наявності самовільних будівель у складі домоволодіння по АДРЕСА_1 .

Ознайомившись зі змістом заяви про забезпечення позову суд з`ясував, що для позивача задоволення такої заяви зумовлене виключно потребою виконання клопотання експерта, а саме щодо надання технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок по АДРЕСА_1 , який знаходиться в матеріалах справи на арк.11, теперішнього технічного стану домоволодіння та надання технічного паспорту станом на теперішній час; надати довідку з БТІ щодо наявності самовільних будівель у складі домоволодіння по АДРЕСА_1 .

Суд погоджується із позивачем, що для надання відповідної інформації БТІ, необхідно вийти за зазначеною адресою спеціалісту БТІ та оглянути домоволодіння по АДРЕСА_1 в присутності позивача та відповідача. У зв`язку із відсутністю доступу до домоволодіння у позивача та необхідністю проведення технічної інвентаризації усього об`єкта нерухомого майна, а тому необхідне забезпечення доступу до усієї території та приміщень домоволодіння.

Отже, забезпечення позову - це вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача проти несумлінних дій відповідача (який може сховати майно, продати знищити або знецінити його), що гарантує реальне виконання позитивно прийнятого рішення.

Відповідно до вимог ст. 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно з п. 3 ч.1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується встановлення обов`язку вчинити певні дії.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.152 ЦПК України, заява про забезпечення позову подається: зокрема одночасно з пред`явленням позову - до суду, до якого подається позовна заява, за правилами підсудності, встановленими цим Кодексом.

Згідно з ч.1ст.153 ЦПК України, заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду).

Подана представником позивача заява про забезпечення позову відповідає приписам та вимогам встановленим ст. 151 ЦПК України, та таким чином вона підлягає невідкладному розгляду в судовому засіданні.

Згідно з ч.1 ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Частиною 1 статті 150 ЦПК України передбачено, що позов забезпечується зокрема: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії; встановленням обов`язку вчинити певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору.

У відповідності до ч.2 ст. 149 ЦПК України, суд може застосувати кілька видів забезпечення позову.

Відповідно до ч.2 ст.149 ЦПК України, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно з ч.3 ст.149 ЦПК України, заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Одним із критеріїв обґрунтованості заяви є наявність причинного зв`язку між конкретним видом забезпечення позову, про який йдеться у відповідній заяві, та наслідком у формі потенційної загрози виконанню рішення суду.

Пленум Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» № 9 від 22 грудня 2006 року у п.4 роз`яснив, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має врахувати наскільки конкретний захід, який пропонується вжити, пов`язаний з предметом позову, наскільки він співрозмірний позовній вимозі, і яким чином цей захід фактично реалізує мету його вжиття.

Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, саме пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (стаття 89 ЦПК України).

Відповідно до п. 6 Постанови ПленумуВСУ №9від 22.12.2006 року „Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову" особам, які беруть участь у справі, має бути гарантована реальна можливість захистити свої права при вирішенні заяви про забезпечення позову.

При розгляді заяви про забезпечення позову, суд враховує практику Європейського суду з прав людини. Так, згідно з п. 43 Рішення по справі "Шмалько проти України" право на суд одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній зі сторін. Таким чином, невжиття заходів забезпечення позову, може призвести до утруднення виконання рішення суду, а відтак й до порушення права особи на до доступ до правосуддя, в аспекті ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Крім того, відповідно до правового висновку Верховного Суду України, викладеного в постанові № 6-605 цс16 від 25.05.2016 року, винесеної за результатами перегляду рішення Апеляційного суду м. Києва та ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Метою забезпечення позову, згідно з вказаною постановою, є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Разом з тим, суд враховує, що заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Відповідно до ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Для належної реалізації завдань цивільного судочинства слугує зокрема те, що відповідно до ст.124 Конституції України судові рішення є обов`язковим до виконання на всій території України. Таким чином, порушене, невизнане, оспорюване право особи може буде захищене та відновлене тільки після реального виконання рішення суду, яким спір буде вирішено по суті.

Крім того судом враховується, що у відповідності до ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Стаття 1 Протоколу № 1 до Європейської Конвенції з прав людини встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

При здійсненні судочинства суди застосовують Конвенцію про захист прав людини При здійсненні судочинства суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року № ETS N 005 (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини"). У відповідності до приписів ст. 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру, свобод від 04 листопада 1950 року № ETS N 005 (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини"). У відповідності до приписів ст. 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Відповідно до ст. 13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому Європейський суд з прав людини у рішенні від 29 червня 2006 року у справі" Пантелеєнко проти України" зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

У рішенні від 31 липня 2003 року у справі" Дорани проти Ірландії"Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття "ефективний засіб" передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. При чому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними.

При вирішенні справи" Каіч та інші проти Хорватії"(рішення від 17 липня 2008 року) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту, але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Таким чином, Держава Україна несе обов`язок перед зацікавленими особами забезпечити ефективний засіб захисту порушених прав, зокрема - через належний спосіб захисту та відновлення порушеного права. Причому обраний судом спосіб захисту порушеного права має бути ефективним та забезпечити реальне відновлення порушеного права.

На це вказується, зокрема, і у пункті 4 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 2 листопада 2004 року №15-рп/2004 у справі №1-33/2004, де зазначено, що верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність, яка здійснюється, зокрема і судом як основним засобом захисту прав, свобод та інтересів у державі.

Крім того, Конституційний Суд України у п.9 мотивувальної частини рішення від 30січня 2003 року №3-рп/2003у справі № 1-12/2003 наголошує на тому, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України, від 22.12.2006 р., №9 Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Враховуючи вищевикладене, предмет та об`єкт судового спору, необхідність проведення будівельно-технічної експертизи, оцінивши докази в їх сукупності, суд вважає за необхідне повторно задовольнити заяву позивача ОСОБА_2 про забезпечення позову враховуючи те, що ухвала суду про забезпечення позову від 11 грудня 2020 року вичерпала свою дію.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст.ст.81,141,149,151,152, ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ :

Заяву представника позивача ОСОБА_1 про повторне забезпечення позову - задовольнити.

Забезпечити позов шляхом зобов`язання ОСОБА_3 шляхом забезпечення безперешкодного доступу спеціалісту Експертно-технічного бюро (БТІ) оглянути житловий будинок з надвірними спорудами по АДРЕСА_1 у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про виділення в натурі частини житлового будинку, що є у спільній частковій власності.

Копію даної ухвали направити ОСОБА_3 до виконання та ОСОБА_2 для відома.

Попередити, що особи, винні у невиконанні ухвали про забезпечення позову, несуть відповідальність встановлену Законом.

Роз`яснити сторонам, що відповідно до ст.148 ЦПК України, суд може постановити ухвалу про стягнення в дохід державного бюджету з відповідної особи штрафу у сумі до від 0,3 до трьох розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб у випадках: 1) невиконання процесуальних обов`язків, зокрема ухилення від вчинення дій, покладених судом на учасника судового процесу; 2) зловживання процесуальними правами, вчинення дій або допущення бездіяльності з метою перешкоджання судочинству; 3) неповідомлення суду про неможливість подати докази, витребувані судом, або неподання таких доказів без поважних причин; 4) невиконання ухвали про забезпечення позову або доказів, ненадання копії відзиву на позов, апеляційну чи касаційну скаргу, відповіді на відзив, заперечення іншому учаснику справи у встановлений судом строк;

Ухвала про забезпечення позову виконується негайно в порядку, встановленому для виконання судових рішень.

Оскарження ухвали не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Кропивницького апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом 15-ти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя Добровеличківського районного суду

Кіровоградської області І.П.Майстер