КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 листопада 2021 року Київський апеляційний суд у складі:

суддя-доповідач Оніщук М.І.,

судді Шебуєва В.А., Крижанівська Г.В.,

секретар Ющенко Я.М.,

за участю:

представника позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача ОСОБА_2 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_3 , подану від її імені та в її інтересах адвокатом Олійником Олегом Станіславовичем, який діє на підставі договору, на ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 20 липня 2021 року про видачу дублікатів виконавчих листів у цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 , третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю "Ліко-Житлосервіс", про усунення перешкод у користуванні квартирою,

В С Т А Н О В И В:

У провадженні Голосіївського районного суду м. Києва перебувала цивільна справа за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 , третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю "Ліко-Житлосервіс", про усунення перешкод у користуванні квартирою.

У липні 2021 року до суду надійшла заява представника позивача, в якій він просив: видати дублікати виконавчих листів, виданих на виконання рішення Голосіївського районного суду м. Києва у справі № 752/18817/16-ц від 10.07.2019 року.

В обґрунтування заяви заявник посилався на те, рішенням Голосіївського районного суду м. Києва у справі № 752/18817/16-ц, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 23.12.2019 року та постановою Верховного Суду від 10.02.2021 року, задоволено частково позов ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні квартирою. Зобов'язано ОСОБА_3 вжити заходів щодо приведення вхідної групи квартири до попереднього проектного стану. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 судовий збір у розмірі 275 грн. 60 коп.

При цьому, у матеріалах справи є супровідний лист Голосіївського районного суду м. Києва від 12.08.2019 року про направлення двох виконавчих листів адресату ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_1 .

Разом з тим, заявник вказував, що вищевказані виконавчі листи не отримував, що також підтверджується відсутністю відповідних доказів такого отримання у матеріалах справи.

За вказаних обставин, а також посилаючись на те, що виконавчі листи до виконання не пред'являлися, позивач звернувся до суду з даною заявою, яку просив задовольнити.

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 20.07.2021 року заяву представника позивача задоволено. Видано дублікати виконавчих листів на виконання рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 10.07.2019 року по цивільній справі № 752/18817/16-ц за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 , третя особа: ТОВ "Ліко-Житлосервіс", про усунення перешкод у користуванні квартирою (т. 7, а.с. 114-117).

В апеляційній скарзі відповідач, посилаючись на порушення норм процесуального права, просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та ухвати нове судове рішення про відмову у задоволення заяви про видачу дублікатів виконавчих листів.

При цьому, в обгрунтування доводів апеляційної скарги, вказував на неврахування судом першої інстанції наступних обставин в їх сукупності:

- заява не відповідає вимогам ст. 183 ЦПК України, а отже мала б бути повернута судом першої інстанції заявникові на підставі ч. 4 ст. 183 ЦПК України;

- розгляд заяви позивача відбувався без участі учасників справи, що позбавило відповідача та третю особу взяти участь у розгляді заяви та надати свої заперечення;

- позивач вже звертався до суду з аналогічною заявою, яку було розглянуто по суті;

- суд першої інстанції направив виконавчі листи за адресою, яку йому надав позивача, а тому саме з вини останнього вказані документи були направлені на адресу, яка є неактуальною;

- відсутність відповідача у реєстрі боржників не є підтвердженням того, що рішення суду не було виконано, оскільки може свідчити і про його повне виконання та закінчення виконавчого провадження (т. 7, а.с. 126-134).

Ухвалою Київського апеляційного суду від 01.11.2021 року поновлено строк на апеляційне оскарження, відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою та надано строк для надання відзиву (т. 7, а.с. 153, 154).

Ухвалою Київського апеляційного суду від 01.11.2021 року справу призначено до розгляду (т. 7, а.с. 155).

Представник відповідача у судовому засіданні апеляційну скаргу підтримав та просив задовольнити.

Представник позивача у судовому засіданні щодо задоволення апеляційної скарги заперечував, посилаючись на її безпідставність та необгрунтованість.

Третя особа у судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. 22.11.2021 року до суду надійшло клопотання третьої особи про розгляд справи за її відсутністю.

Заслухавши доповідь судді, вислухавши пояснення учасників справи, які з`явилися у судове засідання, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 10.07.2019 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 23.12.2019 року та постановою Верховного Суду від 10.02.2021 року, задоволено частково позов ОСОБА_4 до ОСОБА_3 , третя особа: ТОВ" Ліко-Житлосервіс", про усунення перешкод у користування квартирою. Зобов'язано відповідача вжити заходи щодо приведення вхідної групи квартири АДРЕСА_2 до попереднього проектного стану. У задоволенні інших позовних вимог відмовлено. Стягнуто з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 275 грн. 60 коп.

12.09.2019 року на виконання зазначеного рішення судом було направлено позивачу оригінали двох виконавчих листів за адресою, по якій фактично позивач не проживає, що підтверджується наданими стороною позивача доказами.

При цьому, матеріали справи не містять будь-яких інших доказів належного вручення зазначених виконавчих листів позивачу.

Крім того, відповідно до даних АСВП та листв Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 24.06.2021 року, перевіркою даних автоматизованої системи виконавчого провадження встановлено, що виконавчий лист Голосіївського районного суду м. Києва № 752/18817/16-ц, за яким боржником є ОСОБА_3 , а стягувачем - ОСОБА_4 , на примусовому виконанні в органах державної виконавчої служби станом на 23.06.2021 року не перебуває та зареєстрованим не значиться.

Звертаючись з суду з заявою, позивач, як на підставу для її задоволення, посилався на втрату виконавчих листів, що, у свою чергу, унеможливлює звернення судового рішення у даній справі до належного виконання.

Так, відповідно до п. 17.4 розділу XIII ЦПК України у разі втрати виконавчого документа суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий документ, може видати його дублікат, якщо стягувач або державний виконавець, приватний виконавець звернувся із заявою про це до закінчення строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Згідно з діючим законодавством дублікатом є документ, який видається замість втраченого оригіналу і має силу первісного акта. Дублікат видається судом, який ухвалив рішення, після розгляду заяви про видачу дубліката. При вирішенні питання про видачу дубліката виконавчого документа повинен перевірити, чи не було воно виконано за втраченим документом, адже за повністю виконаним рішення дублікат виконавчого документа не видається.

Як вказав Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в своїй постанові від 25.09.2015 року за № 8 "Про узагальнення практики розгляду судами процесуальних питань, пов`язаних із виконанням судових рішень у цивільних справах", заява про видачу дубліката виконавчого листа повинна містити необхідні відомості для вирішення питання видачі дубліката виконавчого листа. У таких заявах потрібно зазначати назви сторін виконавчого провадження, підстави для видачі дубліката виконавчого листа; посилання на докази, якими підтверджувалась би втрата виконавчого листа.

При вирішенні питання про видачу дубліката виконавчого листа або судового наказу у зв`язку з його втратою заявники повинні подати докази, а суди мають обов'язково перевірити, чи не було виконано судові рішення, судові накази, чи не втратили вони законної сили.

Тобто, суд має право видати дублікат виконавчого листа тільки у разі доведеності втрати його оригіналу.

Таким чином, оскільки матеріали справи не містять доказів належного вручення та отримання позивачем оригіналів виконавчих листів у справі, та останні у відділі державної виконавчої служби на виконанні не перебувають, правильним є висновок суду першої інстанції про наявність правових підстав для видачі у справі дублікатів виконавчих листів на виконання судового рішення, яке набрало законної сили.

Доводи апеляційної скарги про зворотнє колегією суддів оцінюються критично, адже останні зводяться виключно до переоцінки доказів та незгоди з висновками суду першої інстанції.

Твердження апелянта про те, що заява не відповідає вимогам ст. 183 ЦПК України, а отже мала б бути повернута судом першої інстанції заявникові на підставі ч. 4 ст. 183 ЦПК України, колегія суддів відхиляє, оскільки вимоги ст. 183 ЦПК України не регулюють питання подачі заяви про видачу дубліката виконавчого листа, а поширюються виключно на заяви (клопотання, заперечення), подані до суду без дотримання вимог частин першої або другої цієї статті.

Щодо посилань апелянта на те, що позивач звертався до суду із аналогічною заявою із тих же підстав і вона була розглянута судом по суті, слід зазначити, що положеннями п. 17.4 ч. 1 Розділу ХІІІ ЦПК України не встановлено заборону повторного звернення до суду такою самою заявою.

Так само і не встановлено вказаними положеннями ЦПК України й необхідності вирішувати питання видачі дублікату виконавчого листа за обов`язкової участі учасників справи, на що також вказує апелянт в апеляційній скарзі.

Щодо посилань апелянта на положення ч. 1 ст. 131 ЦПК України, за якою учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження у справі, то ця норма стосується судових повісток та повідомлень, оскільки розміщена у главі 7 розділу І ЦПК України.

При цьому, оскільки ОСОБА_4 не отримала виконавчі документи, надіслані на адресу, зазначені у позовній заяві, то поштове відправлення мало б після закінчення терміну зберігання повернутися за зворотною адресою до суду та підшите до справи, проте, як вбачається з матеріалів справи, у серпні 2019 року вони були направлені до Київського апеляційного суду, після цього - до Верховного Суду, з якого лише у березні 2021 року повернулися до Голосіївського районного суду м. Києва.

Також, необхідно зазначити, що відповідно до ст. 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Сферою регулювання ст. 6 Конвенції є також виконання судового рішення. Зокрема Європейський суд з прав людини зазначає, що п. 1 ст. 6 Конвенції («Право на справедливий суд») гарантує кожному право на звернення до суду з позовом щодо будь-яких його цивільних прав та обов`язків. Таким чином, ця стаття проголошує право на доступ до суду, тобто право подати до суду позов з цивільно-правових питань. Однак, це право було б ілюзорним, якби правова система договірної держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній із сторін. Важко собі навіть уявити, щоб стаття 6 Конвенції детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, - і водночас не передбачала виконання судових рішень. Якщо вбачати у статті 6 тільки проголошення доступу до судового органу та права на судове провадження, то це могло б породжувати ситуації, що суперечать принципу верховенства права, який договірні держави зобов`язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію.

Виконавче провадження є завершальною стадією судового провадження.

В рішенні Європейського суду «Горнсбі проти Греції» від 10.03.1997 (п. 40) зазначено, що для цілей статті 6 Конвенції виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина «суду».

Отже, при апеляційному розгляді справи порушень норм матеріального і процесуального права, які є підставою для скасування ухвали, в справі не виявлено.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду вищевикладене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а ухвали суду - без змін.

Також слід зазначити, що у зв`язку із залишенням апеляційної скарги без задоволення понесені відповідачем судові витрати (судовий збір за подання апеляційної скарги) відшкодуванню не підлягають.

Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи, позивачем у відзиві на апеляційну скаргу було зазначено, що попередній орієнтовний розрахунок (розмір) суми судових витрат на професійну правничу допомогу, які він поніс у зв`язку з розглядом даної справи, становить 8 000 грн. 00 коп.,

При цьому, на підтвердження понесення вказаних судових витрат позивачем було надано до суду апеляційної інстанції копії рахунку на оплату № 1 від 15.11.2021 року, договору про надання правової (правничої) допомоги за № 02/1121 від 02.11.2021 року, акту про надання правової (правничої) допомоги до Договору № 02/1121 від 17.11.2021 року, Звіту (детального опису) до акту № 1 про надання правової (правничої) допомоги до Договору № 02/1121 від 17.11.2021 року, меморіального ордеру № @PL178327 від 17.11.2021 року на суму 8 000 грн. 00 коп.

У свою чергу, як встановлено ч. 2 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

У відповідності до ч. 3 вищенаведеної статті для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно з ч.8 ст.141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Отже, на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу та їх відшкодування за рахунок опонента в судовому процесі сторонам необхідно надати суду такі докази: 1) договір про надання правничої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо); 2) документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження тощо); 3) докази щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт (акти наданих послуг, акти виконаних робіт та ін.); 4) інші документи, що підтверджують обсяг, вартість наданих послуг або витрати адвоката, необхідні для надання правничої допомоги.

Таким чином, враховуючи вищенаведені положення цивільного процесуального законодавства, наявність у матеріалах справи передбачених ст. 137 ЦПК України документів, які підтверджують понесення позивачем витрат на професійну правничу допомогу, колегія суддів приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 8 000 грн. 00 коп. судових витрат на професійну правничу допомогу.

При цьому, заперечення представника відповідача щодо розміру суми витрат у зв`язкку з її неспівмірністю, суд апеляційної інстанції вважає необгрунтованими, оскільки з огляду на фактичні обставини справи та наявні в ній матеріали, понесені відповідачем витрати на професійну правничу допомогу є співмірними, адже повністю узгоджуються та відповідають вимогам ч. 4 ст. 137 ЦПК України України.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 19, 268, 367, 369, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 , подану від її імені та в її інтересах адвокатом Олійником Олегом Станіславовичем, - залишити без задоволення.

Ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 20 липня 2021 року про видачу дублікатів виконавчих листів у цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 , третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю "Ліко-Житлосервіс", про усунення перешкод у користуванні квартирою - залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 ) на користь ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_4 ) судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 8 000 (вісім тисяч) грн. 00 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту може бути оскаржена до Верховного Суду.

Повний текст постанови складений 25 листопада 2021 року.

Суддя-доповідач М.І. Оніщук

Судді В.А. Шебуєва

Г.В. Крижанівська