Житомирський апеляційний суд
Справа №275/87/21 Головуючий у 1-й інст. Данилюк О. С.
Категорія 44 Доповідач Миніч Т. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 листопада 2021 року Житомирський апеляційний суд в складі:

головуючого судді: Миніч Т.І.

суддів: Трояновської Г.С.,

Павицької Т.М.

секретаря судового засідання Ляшук М.В.

без участі сторін

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Житомирі апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Брусилівського районного суду Житомирської області від 11 жовтня 2021 року, ухвалене під головуванням судді Данилюка О.С.

у цивільній справі №275/87/21 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Брусилівська селищна рада Житомирського району Житомирської області про стягнення моральної шкоди , -

в с т а н о в и в:

У лютому 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом. Просив стягнути з ОСОБА_2 моральну шкоду в розмірі 1 500 000,00 грн. В обґрунтування поданого позову зазначав, що серпні 2019 року ним на розгляд сесії Брусилівської селищної ради Житомирської області було подано заяви про передачу йому в оренду декількох земельних ділянок для сінокосіння. ОСОБА_2 , будучи в 2019 році депутатом Брусилівської селищної ради Брусилівського району Житомирської області сьомого скликання, розглядаючи заяви на тридцять п`ятій сесії сьомого скликання Брусилівської селищної ради Брусилівського району Житомирської області, умисно, з метою шантажу та залякування позивача проголосував за прийняття сесією селищної ради рішення щодо притягнення ОСОБА_1 до кримінальної відповідальності шляхом звернення до Головного управління Національної поліції в Житомирській області в порядку, передбаченому КПК України, за фактом вчинення ОСОБА_1 злочину, передбаченого ст.358 КК України, а саме підроблення та використання підробленого розпорядження голови Брусилівської районної державної адміністрації №109 від 14.04.2010 «Про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою» та №108 від 14.04.2010 «Про затвердження технічної документації із землеустрою».

Позивач вважає, що за вказані рішення відповідачем було проголосовано без будь-яких правових підстав, з порушенням порядку денного сесії, що, на думку позивача, мало одну мету - залякати ОСОБА_1 та завадити подати заяви про передачу в оренду земельних ділянок. Вважав, що такими протиправними та умисними діями йому, як громадянину, було заподіяно значної моральної шкоди, яка виразилась в емоційних та душевних стражданнях та хвилюваннях. Внаслідок протиправної поведінки відповідача позивач на деякий час був позбавлений можливості реалізувати свої уподобання та бажання як звичайна людина, яка веде досить емоційний спосіб життя, що також викликало у позивача моральні страждання. У зв`язку з цією ситуацією позивач відчув себе приниженим, що негативно позначилося на його психологічному стані, змусило сильно нервувати і переживати. Крім того, протиправні дії відповідача спричинили порушення його звичного життєвого укладу, у позивача виникла необхідність відстоювати свої права в судовому порядку, витрачати на це багато свого часу та коштів. Розмір моральної шкоди в сумі 1 500 000 грн. позивач обґрунтував глибиною душевних страждань, значним погіршенням внаслідок цих страждань стану здоров`я, необхідністю захищати свої права в судовому порядку, ступенем зниження власного престижу, необхідністю спростування вказаної інформації для відновлення попереднього стану та налагодження нормальних стосунків з представниками різних суспільно - політичних верств населення Брусилівської громади. В результаті висвітлення цієї інформації на офіційному сайті Брусилівської селищної ради позивач був змушений прикладати додаткових зусиль для організації та налагодження звичайного режиму життя. Перенесений в зв`язку з неправомірними діями відповідача сильний психологічний стрес, постійне нервове напруження призвело до погіршення стосунків з односельчанами, негативно позначилося на його психологічному стані та відносинах в сім`ї. Вищевказане унеможливило в повному обсязі продовження активного громадського життя позивачем та можливості балотуватися на виборах 2020 року депутатом Брусилівської селищної ради, оскільки він являється керівником громадської організації «Асоціація фермерів та приватних землевласників Житомирської області» Житомирської обласної організації Партії відродження села та такі дії відповідача повністю нівелювали його авторитет серед членів партії та громадян громади. Окрім того, до теперішнього часу відповідач не вжив заходів щодо спростування або доведення вказаної інформації та не вибачився перед позивачем. Просив стягнути з відповідача моральну шкоду в розмірі 1 500 000 гривень.

Рішенням Брусилівського районного суду Житомирської області від 11 жовтня 2021 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Брусилівська селищна рада Житомирського району Житомирської області, про стягнення моральної шкоди, - відмовлено.

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить вказане рішення суду скасувати і ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити. На думку апелянта, рішення суду першої інстанції незаконне та необґрунтоване, ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права. Зокрема вказує, що ОСОБА_2 , будучи в 2019 році депутатом Брусилівської селищної ради Брусилівського району Житомирської області сьомого скликання, розглядаючи заяви на тридцять п`ятій сесії сьомого скликання Брусилівської селищної ради Брусилівського району Житомирської області, умисно, з метою шантажу та залякування позивача проголосував за прийняття сесією селищної ради рішення щодо притягнення ОСОБА_1 до кримінальної відповідальності шляхом звернення до Головного управління Національної поліції в Житомирській області в порядку, передбаченому КПК України, за фактом вчинення ОСОБА_1 злочину, передбаченого ст.358 КК України, а саме підроблення та використання підробленого розпорядження голови Брусилівської районної державної адміністрації № 109 від 14.04.2010 «Про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою» та № 108 від 14.04.2010 «Про затвердження технічної документації із землеустрою».

Зазначає, що відповідач, діючи не в спосіб та не у межах, що визначені Конституцією і законами України, голосуючи за прийняття рішення по неіснуючому документу, порушив охоронювані законом його права та інтереси. А тому, заподіяли йому моральну шкоду, яка підлягає стягненню саме з відповідачу, як винної особи.

Вважає, що такими протиправними та умисними діями йому, як громадянину, було заподіяну значну моральну шкоду.

Розглянувши справу в межах доводів, викладених в апеляційній скарзі, суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що в серпні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Брусилівської селищної ради Житомирської області із заявою про передачу земельних ділянок в оренду. До вказаної заяви було долучено документи, в тому числі і копії розпоряджень № 108 та № 109 від 14.04.2010 року голови Брусилівської РДА на підтвердження права ОСОБА_1 на отримання земельних ділянок в оренду.

Так, згідно долученої ОСОБА_1 копії розпорядження голови Брусилівської районної державної адміністрації № 109 від 14.04.2010 «Про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок» ОСОБА_1 було надано відповідний дозвіл (а.с. 92).

Згідно долученої ОСОБА_1 копії розпорядження голови Брусилівської районної державної адміністрації № 108 від 14.04.2010 «Про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок» ОСОБА_1 було надано відповідний дозвіл (а.с. 85).

Разом з тим, згідно копії розпорядження голови Брусилівської районної державної адміністрації № 109 від 14.04.2010 «Про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою», що зберігалось в архіві Брусилівської РДА, вказаним розпорядженням вирішено питання щодо гр. ОСОБА_3 (а.с. 81).

Згідно копії розпорядження голови Брусилівської районної державної адміністрації №108 від 14.04.2010 «Про затвердження технічної документації із землеустрою», що також зберігалось в архіві Брусилівської РДА, вказаним розпорядженням вирішено питання щодо гр. ОСОБА_4 (а.с. 80).

Як вбачається з копії рішення 35 сесії 7 скликання Брусилівської селищної ради Брусилівського району Житомирської області від 21.08.2019 № 1146 «Про розгляд заяв громадянина ОСОБА_1 », останньому було відмовлено в передачі земельних ділянок в користування на умовах договору оренди та вирішено звернутись до Головного управління Національної поліції в Житомирській області в порядку, передбаченому КПК України, за фактом вчинення громадянином ОСОБА_1 злочину, передбаченого ст.358 КК України, а саме підроблення та використання підробленого розпорядження голови Брусилівської районної державної адміністрації № 108 від 14.04.2010 «Про затвердження технічної документації із землеустрою» та № 109 «Про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою» ( п. 4.1 та п. 5.1 рішення) (а.с. 123-125).

Також з виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців судом встановлено, що ОСОБА_1 є керівником ГО «Асоціація фермерів та приватних землевласників Житомирської області» (а.с. 15-16).

Крім того судом встановлено, що ОСОБА_2 як депутат Брусилівської селищної ради Брусилівського району Житомирської області брав участь в голосуванні за рішення селищної ради на 35 сесії 7 скликання (а.с. 48).

Спір між сторонами виник з приводу голосування відповідачем, як депутатом селищної ради, за рішення, прийняте селищною радою, щодо звернення до правоохоронних органів з повідомленням про вчинення позивачем кримінальних правопорушень та як наслідок завдання цим голосуванням моральної шкоди позивачу. При цьому законність самого рішення селищної ради не є предметом розгляду в даній справі, оскільки відповідних позовних вимог до органу місцевого самоврядування позивачем не заявлено.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про відсутність законних підстав для стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди, оскільки позивачем не доведено обставин і підстав, які зумовлюють наявність моральної шкоди.

Так, відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб.

Відповідно ст.ст.1166, 1167 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Шкода, завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок непереборної сили, відшкодовується у випадках, встановлених законом.

Шкода, завдана правомірними діями, відшкодовується у випадках, встановлених цим Кодексом та іншим законом. Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

За загальним правилом підставою виникнення зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є завдання моральної шкоди іншій особі. Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом моральною шкодою; вина особи, яка завдала моральної шкоди (висновок у постанові Верховного Суду від 24.06.2020 у справі № 455/1076/16-ц).

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Разом з тим, судам слід надати оцінку тому, чим саме підтверджується факт заподіяння моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, у чому саме полягає вина заподіювача та інші обставини, що мають значення для вирішення спору в цій частині.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Для відшкодування шкоди обов`язково необхідна наявність шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинно-наслідкового зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 30 січня 2018 року в справі № 804/2252/14.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи спір між сторонами виник з приводу відшкодування моральної шкоди, що спричинена діями (голосування) ОСОБА_2 як депутата селищної ради (органу місцевого самоврядування) при прийнятті рішення сесії Брусилівської селищної ради, внаслідок чого ухвалено рішення про звернення селищної ради до правоохоронних органів з повідомленням про вчинення позивачем кримінальних правопорушень.

Статтею 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Територіальна громада здійснює місцеве самоврядування в порядку, встановленому законом, безпосередньо або через органи місцевого самоврядування: сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи; органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов`язковими до виконання на відповідній території (частина третя статті 140, частина перша статті 144 Конституції України).

Відповідно до частини першої статті 143 Конституції України територіальні громади села, селища, міста безпосередньо або через утворені ними органи місцевого самоврядування вирішують, крім передбачених в Основному Законі України, й інші питання місцевого значення, віднесені законом до їхньої компетенції.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» представницький орган місцевого самоврядування - виборний орган (рада), який складається з депутатів і відповідно до закону наділяється правом представляти інтереси територіальної громади і приймати від її імені рішення. Склад ради - кількість депутатів, обраних до відповідної ради, повноваження яких визнано і не припинено в установленому законом порядку.

Статтею 4 Закону України «Про місцеве самоврядування» передбачено, що до основних принципів місцевого самоврядування належать, зокрема, принципи народовладдя, законності, гласності, колегіальності.

Статтею 12 ЗК України, ст.6, п.34 ст.26, 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» визначено повноваження органу місцевого самоврядування (територіальної громади села) та порядок прийняття рішень у сфері земельних відносин.

Відповідно ст.77 Закону України «Про місцеве самоврядування», шкода, заподіяна юридичним і фізичним особам в результаті неправомірних рішень, дій або бездіяльності органів місцевого самоврядування, відшкодовується за рахунок коштів місцевого бюджету, а в результаті неправомірних рішень, дій або бездіяльності посадових осіб місцевого самоврядування - за рахунок їх власних коштів у порядку, встановленому законом.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції правильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального права, зокрема, Закон України «Про статус депутатів місцевих рад» ( Закон № 93-IV).

Так, відповідно ст.1 Закону № 93-IV депутат сільської, селищної, міської, районної у місті, районної, обласної ради є представником інтересів територіальної громади села, селища, міста чи їх громад, який відповідно до Конституції України і закону про місцеві вибори обирається на основі загального, рівного, прямого виборчого права шляхом таємного голосування на строк, встановлений Конституцією України. Депутат місцевої ради як представник інтересів територіальної громади, виборців свого виборчого округу зобов`язаний виражати і захищати інтереси відповідної територіальної громади та її частини - виборців свого виборчого округу, виконувати їх доручення в межах своїх повноважень, наданих законом, брати активну участь у здійсненні місцевого самоврядування.

Відповідно ст.19 Закону № 93-IV, депутат місцевої ради користується правом ухвального голосу з усіх питань, що розглядаються на засіданнях ради та її органів, до складу яких він входить. Депутат місцевої ради набуває права ухвального голосу з моменту визнання його повноважень.

Відповідно до ст.20 Закону № 93-IV на сесіях місцевої ради депутати місцевої ради на основі колективного і вільного обговорення розглядають і вирішують питання, віднесені до відання відповідної ради.

Акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку (частина десята статті 59 Закону № 280/97-ВР).

Суд правильно вважав, що розгляд питань, пов`язаних з розглядом заяви ОСОБА_1 щодо надання йому в оренду земельних ділянок, на сесії селищної ради 21.08.2019, відбувався в межах повноважень селищної ради як органу місцевого самоврядування, а вирішення питань здійснено в формі та спосіб, передбачений законодавством, шляхом ухвалення рішення депутатами селищної ради.

Факт подання позивачем на розгляд сесії селищної ради відповідних копій розпоряджень голови Брусилівської РДА № 108 та № 109 від 14.04.2010, які підтверджували його право на отримання земельних ділянок в оренду та були предметом розгляду селищної ради, підтверджується відповідними заявами ОСОБА_1 до Брусилівської селищної ради про передачу земельних ділянок в оренду, до яких копії вказаних розпоряджень були додані (а.с. 82, 94).

Виходячи із наведеного, колегія суддів вважає обґрунтованими висновки суду першої інстанції про те, що наявність двох різних за змістом та однаковими за реквізитами документів, які були предметом розгляду селищної ради в межах своєї компетенції щодо вирішення земельних питань за заявою ОСОБА_1 , надавали підстави селищній раді як органу, яким виявлено наявність спірних документів, для звернення до правоохоронних органів для проведення відповідних перевірок наявності складу правопорушень в діях заявника.

На доводи ОСОБА_1 в апеляційній скарзі про незаконність звернення селищної ради з повідомленням у правоохоронні органи щодо можливого вчинення ОСОБА_1 злочинів, суд апеляційного інстанції звертає увагу на те, що законодавство України щодо діяльності органів місцевого самоврядування, як і КПК України, не містить заборони на звернення в правоохоронні органи із заявою саме органу місцевого самоврядування як юридичною особою про вчинення злочину.

Відтак, участь депутата селищної ради в голосуванні за рішення сесії при розгляді питань на виконання повноважень органу місцевого самоврядування у сфері земельних відносин не може вважатися протиправною, та позивачем не доведено протиправність дій відповідача при голосуванні за рішення колегіального органу. При цьому доказів оскарження рішення селищної ради від 21.08.2019 року позивачем не надано.

Крім того, суд правильно зазначив, що обставини самостійного не звернення ОСОБА_2 , як депутата, до правоохоронних органів, право на що прямо надано ч.3 ст.11 Закону 93-IV не вказує на незаконність його голосування за звернення з даних питань саме селищною радою як юридичною особою. Протиправність рішення сесії судом не встановлювалась, а законність рішення сесії селищної ради від 21.08.2019 не є предметом дослідження в межах цієї справи.

Таким чином, суд першої інстанції обґрунтовано зазначив, що участь ОСОБА_2 , як депутата селищної ради, в голосуванні за рішення сесії при розгляді питань на виконання повноважень органу місцевого самоврядування у сфері земельних відносин не може вважатися протиправною, а позивачем не доведено протиправність дій відповідача під час голосування за рішення колегіального органу.

Разом з тим рішення Брусилівської селищної ради від 21.08.2019 є чинним та не оспорювалося в установленому законом порядку.

Матеріали справи не містять доказів того, що відповідач вчинив будь-які протиправні дії, чим заподіяв ОСОБА_1 моральну шкоду.

Отже, в ході розгляду справи судом не встановлено факту протиправності дій саме відповідача як депутата селищної ради при голосуванні за рішення Брусилівської селищної ради від 21.08.2019 №1146, тобто не встановлена протиправність відповідача як одна із обов`язкових підстав для виникнення зобов`язання компенсації моральної шкоди позивачу, а законність рішення сесії селищної ради від 21.08.2019 не є предметом оцінки суду в межах розгляду даної справи.

Розглядаючи справу, суд першої інстанції, врахувавши правову позицію Великої Палати Верховного Суду від 17.04.2018 у справі № 523/9076/16-ц, також дійшов обґрунтованого висновку, що оскільки рішення від 21.08.2019 в частині звернення до правоохоронних органів, з яким не згоден позивач, було прийнято у відповідній формі і порядку саме органом місцевого самоврядування як юридичною особою, тобто колегіально депутатами відповідної ради, то у випадку завдання таким рішенням моральної шкоди позивачу відповідальність на підставі ст.77 Закону України «Про місцеве самоврядування» має нести саме орган, який прийняв таке рішення Брусилівська селищна рада Житомирського району Житомирської області (а не індивідуально один чи кілька (вибірково) з депутатів місцевої ради, які голосували за прийняте колегіальне рішення. Однак, позовних вимог до селищної ради з приводу спірного рішення позивачем в даній справі не заявлено, з заявами про заміну відповідача, залучення співвідповідача на підставі ст.51 ЦПК України ОСОБА_1 не звертався.

Такий висновок відповідає встановленим обставинам справи та нормам матеріального права, а тому доводи ОСОБА_1 в апеляційній скарзі про те, що у такому випадку він не зможе звернутись до правоохоронних органів про притягнення винного (колегіальний орган) до кримінальної відповідальності не можуть бути враховані, оскільки вимоги позивачем заявлено в порядку цивільного судочинства і саме у цьому порядку розглядаються його позовні вимоги.

Колегія суддів вважає обґрунтованими мотиви суду щодо спростування доводів позивача про порушення його ділової репутації внаслідок звернення в правоохоронні органи, що спричинено голосуванням відповідача за відповідне рішення селищної ради на правові позиції, викладені в постанові Верховного Суду України від 29.08.2019 у справі № 126/557/17 та Рішенні Конституційного Суду України у справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_5 про офіційне тлумачення положення частини першої статті 7 Цивільного кодексу Української РСР (справа про поширення відомостей) від 10 квітня 2003 року № 8-рп/2003, так як саме по собі звернення до правоохоронних органів, які за законом наділені повноваженнями перевіряти цю інформацію на достовірність, не свідчить про поширення відомостей, які порочать честь, гідність та ділову репутацію позивача.

Доводи ОСОБА_1 щодо оприлюднення рішення 35 сесії 7 скликання Брусилівської селищної ради Брусилівського району Житомирської області від 21.08.2019 № 1146 не заслуговують на увагу з мотивів, що викладені судом першої інстанції, які колегія суддів вважає обґрунтованими.

Колегія суддів також не знаходить доказів на підтвердження обставин наявності залякування і шантажу ОСОБА_1 з боку відповідача, та що саме внаслідок голосування за рішення сесії селищної ради та його оприлюднення він втратив можливість обиратися до органів місцевого самоврядування.

Враховуючи викладене, апеляційний суд погоджується із висновками суду першої інстанції про відсутність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди, оскільки позивачем не доведено обставин і підстав, які зумовлюють наявність моральної шкоди, та зокрема позивачем не надано обґрунтованих доказів, які б підтверджували факт заподіяння йому моральної шкоди саме діями відповідача.

Колегія суддів зазначає, що ОСОБА_1 не довів того, що ОСОБА_2 при винесенні колегіальним органом Брусилівською селищною радою рішення 35 сесії 7 скликання від 21.08.2019 № 1146, діяв з порушенням вимог Закону України «Про місцеве самоврядування» чи інших нормативно-правових актів, а також не надав доказів на обґрунтування факту нанесення і розміру майнової шкоди. Вказані висновки є подібними до висновків Верховного Суду в постанові від 04.11.2020 у справі № 615/1170/19.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог.

Підстав для зміни чи скасування оскаржуваного рішення апеляційний суд не вбачає, оскільки воно постановлено судом із додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі, висновків суду не спростовують та на їх правильність не впливають.

Керуючись ст.ст.258,259,367,374,375,381-384 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Брусилівського районного суду Житомирської області від 11 жовтня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і з цього дня протягом тридцяти днів може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий: Судді: