Постанова

Іменем України

25 листопада 2021 року

м. Київ

справа № 554/11558/19

провадження № 61-9770св21

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Коротенка Є. В. (судді-доповідача), Зайцева А. Ю., Тітова М. Ю.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

треті особи: приватний нотаріус Полтавського міського нотаріального округу Ющенко Вікторія Вікторівна, Перша Полтавська державна нотаріальна контора,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана представником - адвокатом Бибиком Володимиром Анатолійовичем, на постанову Полтавського апеляційного суду від 25 травня 2021 року у складі колегії суддів: Кузнєцової О. Ю., Карпушина Г. Л., Хіль Л. М.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У грудні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , треті особи: приватний нотаріус Полтавського міського нотаріального округу Ющенко В. В., Перша Полтавська державна нотаріальна контора, про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину.

На обґрунтування позовних вимог зазначила, що рішенням Апеляційного суду Полтавської області від 07 грудня 2016 року, яке набрало законної сили, було встановлено факт проживання ОСОБА_7 однією сім`єю із ОСОБА_10 із 2001 року по день її смерті, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою АДРЕСА_1 .

У зв`язку з цим ОСОБА_10 , який доводиться їй батьком, є спадкоємцем четвертої черги після ОСОБА_7 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , та прийняв спадщину.

До спадкової маси після смерті ОСОБА_7 входив житловий будинок з надвірними будівлями по АДРЕСА_1 .

ОСОБА_10 помер ІНФОРМАЦІЯ_2

Позивачка пояснила, що після смерті її батька ОСОБА_10 вона у встановлений законом строк звернулася до Першої полтавської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за законом.

Згідно листа державного нотаріуса Першої полтавської державної нотаріальної контори Рой Т. В. № 2368/02-14 від 12 грудня 2019 року заявнику відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку із неподанням правовстановлюючого документу на об`єкт нерухомого майна.

Згідно Інформації з державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 13 грудня 2019 року їй стало відомо, що на житловий будинок за адресою АДРЕСА_1 оформлені свідоцтва про право на спадщину, а саме: приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Ющенко В. В. видано свідоцтво про право на спадщину за законом на ім`я ОСОБА_2 на 1/9 частину, свідоцтво про право на спадщину за законом на ім`я ОСОБА_3 на 1/9 частину, свідоцтво про право на спадщину за законом на ім`я ОСОБА_4 на 1/9 частину; державним нотаріусом Першої полтавської державної нотаріальної контори Рой Т. В. видано свідоцтво про право на спадщину за законом на ім`я ОСОБА_5 на 1/3 частини, свідоцтво про право на спадщину за законом на ім`я ОСОБА_11 на 1/3 частину.

Позивачка вважає, що вказані особи, приймаючи до уваги черговість спадкування, незаконно набули право власності на вказане спадкове майно.

З урахуванням викладених обставин просила суд визнати недійсними свідоцтва про право власності на спадщину за законом від 07 листопада 2019 року на 1/9 частину будинку по АДРЕСА_1 на ім`я ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 реєстрові номери 2077, 2078, 2079 відповідно; визнати недійсними свідоцтва про право власності на спадщину від 21 жовтня 2019 року на 1/3 частину вказаного будинку на ім`я ОСОБА_5 та ОСОБА_11 , реєстрові номери 1-402 та 1-403 відповідно.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 08 грудня 2020 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено.

Визнано недійсним свідоцтво про право власності на спадщину за законом від 07 листопада 2019 року, реєстровий номер 2077, видане приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Ющенко В. В. на 1/9 частину будинку по АДРЕСА_1 на ім`я ОСОБА_2 .

Визнано недійсним свідоцтво про право власності на спадщину за законом від 07 листопада 2019 року, реєстровий номер 2078, видане приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Ющенко В. В. на 1/9 частину будинку по АДРЕСА_1 на ім`я ОСОБА_3 .

Визнано недійсним свідоцтво про право власності на спадщину за законом від 07 листопада 2019 року, реєстровий номер 2079, видане приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Ющенко В. В. на 1/9 частину будинку по АДРЕСА_1 на ім`я ОСОБА_4 .

Визнано недійсним свідоцтво про право власності на спадщину від 21 жовтня 2019 року, реєстровий номер 1-402, видане державним нотаріусом Першої Полтавської державної нотаріальної контори Рой Т. В. на 1/3 частину будинку по АДРЕСА_1 на ім`я ОСОБА_5 .

Визнано недійсним свідоцтво про право на спадщину від 21 жовтня 2019 року, реєстровий номер 1-403, видане державним нотаріусом Першої полтавської державної нотаріальної контори Рой Т. В. на 1/3 частину будинку по АДРЕСА_1 на ім`я ОСОБА_11 .

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що видані відповідачам свідоцтва про право спадщину на житловий будинок по АДРЕСА_1 порушують порядок черговості набуття спадщини за законом та право позивача на отримання спадщини за своїм батьком ОСОБА_10 , а тому позовні вимоги є законними та обґрунтованими і підлягають задоволенню в повному обсязі.

Не погодившись з таким рішенням, ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Полтавського апеляційного суду від 25 травня 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_6 - задоволено.

Рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 08 грудня 2019 року скасовано та ухвалено нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що висновок районного суду про порушення черговості спадкування не узгоджується із матеріалами справи та нормами чинного законодавства.

Враховуючи, що ОСОБА_10 не успадкував після смерті ОСОБА_7 належне їй на час смерті майно, то видача свідоцтв про право відповідачів на спадщину на будинок по АДРЕСА_1 не порушує прав позивачки.

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

У червні 2021 року ОСОБА_1 через свого представника - адвоката Бибика В. А. звернулася до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду з касаційною скаргою на постанову Полтавського апеляційного суду від 25 травня 2021 року.

В касаційній скарзі заявник просить суд скасувати оскаржувану постанову суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що судом апеляційної інстанції ухвалена постанова без повного дослідження усіх доказів та обставин, що мають значення для справи.

Доводи інших учасників справи

01 липня 2021 року представником ОСОБА_6 - адвокатом Крекотень О. А. через засоби електронного зв`язку подано до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду відзив на касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Бибика В. А., в якому представник відповідача просить суд вказану касаційну скаргу залишити без задоволення, постанову суду апеляційної інстанції залишити без змін.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Статтею 388 ЦПК України передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Ухвалою Верховного Суду від 17 червня 2021 року відкрито касаційне провадження за поданою касаційною скаргою та витребувано матеріали цивільної справи.

13 липня 2021 року матеріали цивільної справи надійшли до Верховного Суду.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Судом встановлено, що рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 17 квітня 2014 року, в частині, що набрало законної сили, встановлено факт, що ОСОБА_12 , ОСОБА_11 , ОСОБА_5 є двоюрідними сестрами ОСОБА_7 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Визнано ОСОБА_12 , ОСОБА_11 , ОСОБА_5 спадкоємцями ОСОБА_7 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Додатковим рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 26 червня 2014 року, яке набрало законної сили, встановлено факт, що ОСОБА_12 , ОСОБА_11 , ОСОБА_5 є рідними сестрами.

Згідно Інформації з державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 13 грудня 2019 року на житловий будинок за адресою АДРЕСА_1 оформлені свідоцтва про право на спадщину, а саме: приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Ющенко В. В. видано свідоцтво про право на спадщину за законом на ім`я ОСОБА_2 на 1/9 частину, свідоцтво про право на спадщину за законом на ім`я ОСОБА_3 на 1/9 частину, свідоцтво про право на спадщину за законом на ім`я ОСОБА_4 на 1/9 частину; державним нотаріусом Першої полтавської державної нотаріальної контори Рой Т. В. видано свідоцтво про право на спадщину за законом на ім`я ОСОБА_5 на 1/3 частини, свідоцтво про право на спадщину за законом на ім`я ОСОБА_11 на 1/3 частину.

Рішенням Апеляційного суду Полтавської області від 07 грудня 2016 року, яке набрало законної сили, було встановлено факт проживання ОСОБА_7 однією сім`єю з ОСОБА_10 із 2001 року по день її смерті, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою АДРЕСА_1 .

ІНФОРМАЦІЯ_2 батько позивачки ОСОБА_10 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_1 від 27 вересня 2018 року.

Після його смерті у встановлений законом строк з заявою про прийняття спадщини за законом до Першої полтавської державної нотаріальної контори звернулась його дочка ОСОБА_1 .

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до частини другої статті 2 ЦПК України суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржувана постанова суду апеляційної інстанції відповідає.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно зі статтею 1216 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини; спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою; для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Статтями 1217, 1223 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу (спадкоємці за законом першої - п`ятої черг). Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

В основі спадкування за законом знаходиться принцип черговості, який полягає у встановленні пріоритету прав одних спадкоємців за законом перед іншими. Кожна черга - це визначене коло осіб, з урахуванням ступеня їх близькості спадкодавцеві, яке встановлене законом на підставі припущення про те, що спадкодавець залишив би своє майно найближчим родичам, членам сім`ї, утриманцям і (або) іншим родичам до шостого ступеня споріднення.

У відповідності до статті 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Згідно положень частини четвертої статті 1266 ЦК України двоюрідні брати та сестри спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові (тітці, дядькові спадкодавця), якби вони були живими на час відкриття спадщини.

Аналіз статті 1266 ЦК України свідчить, що спадкування за правом представлення - це такий порядок набуття права на спадкування за законом при якому спадкоємці п`ятої черги включаються до складу першої, другої чи третьої черги замість спадкоємця внаслідок того, що він помер до відкриття спадщини.

По своїй суті спадкування за правом представлення - це специфічний порядок набуття права на спадкування за законом, і він не є окремою підставою або видом спадкування. У такому разі суб`єктами спадкування за правом представлення будуть певні спадкоємці за законом. Спадкування за правом представлення надає можливість спадкоємцям п`ятої черги за законом переміститися у вищу чергу (першу, другу або третю чергу).

Відповідно до частини четвертої статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2018 року у справі № 753/11000/14-ц (провадження № 61-11сво17) зазначено, що «преюдиціальність - обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набрало законної сили в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, оскільки їх з істинністю вже встановлено у рішенні і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив в законну силу. Суть преюдиції полягає в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами. У випадку преюдиціального установлення певних обставин особам, які беруть участь у справі (за умови, що вони брали участь у справі при винесенні преюдиціального рішення), не доводиться витрачати час на збирання, витребування і подання доказів, а суду - на їх дослідження і оцінку. Преюдиціальне значення мають лише рішення зі справи, в якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Преюдицію утворюють виключно лише ті обставини, які безпосередньо досліджувалися і встановлювалися судом, що знайшло відображення в мотивувальній частині судового акта.».

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 17 квітня 2014 року у справі № 2-7705/09 було встановлено ступінь споріднення ОСОБА_12 , ОСОБА_11 , ОСОБА_5 та спадкодавця ОСОБА_7 - встановлено факт, що ОСОБА_12 , ОСОБА_11 , ОСОБА_5 є двоюрідними сестрами ОСОБА_7 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Встановлено, що мати ОСОБА_12 , ОСОБА_11 , ОСОБА_5 - ОСОБА_14 , яка була рідною тіткою ОСОБА_7 , померла ІНФОРМАЦІЯ_3 .

У третю чергу право на спадкування за законом мають рідні дядько та тітка спадкодавця (стаття 1263 ЦК України).

При таких обставинах, згідно положень частини четвертої статті 1266 ЦК України, ОСОБА_12 , ОСОБА_11 , ОСОБА_5 за правом представлення набули права на спадкування за законом після смерті двоюрідної сестри ОСОБА_7 на ту частку спадщини, яка належала б за законом їхній матері ( ОСОБА_14 - тітці спадкодавця), якби вона була живою на час відкриття спадщини.

Фактично, ураховуючи вказаний механізм спадкування за правом представлення, ОСОБА_12 , ОСОБА_11 , ОСОБА_5 включаються до складу третьої черги замість спадкоємця ( ОСОБА_14 ) внаслідок того, що вона померла до відкриття спадщини.

Також встановлено, що рішенням Апеляційного суду Полтавської області від 07 грудня 2016 року у справі № 2-4506/11 встанов однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

У четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (стаття 1264 ЦК України).

Це свідчить про те, що ОСОБА_10 після смерті ОСОБА_7 в силу положень статті 1264 ЦК України став спадкоємцем четвертої черги.

При таких обставинах, ураховуючи положення статті 1258 ЦК України, з огляду на наявність спадкоємців третьої черги (за правом представлення), які прийняли спадщину, ОСОБА_10 не одержав право на спадкування після смерті ОСОБА_7

Ураховуючи викладене, суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що видача свідоцтв про право на спадщину на будинок по АДРЕСА_1 не порушує прав спадкоємця ОСОБА_10 - позивачки ОСОБА_1 .

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржувана постанова суду апеляційної інстанції ухвалена без додержання норм матеріального і процесуального права. Фактично доводи касаційної скарги зводяться до неправильного тлумачення норм матеріального права.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України», заява № 4909/04, від 10 лютого 2010 року).

Верховний Суд встановив, що оскаржувана постанова суду апеляційної інстанції ухвалена з додержанням норм матеріального права та процесуального права, а доводи касаційної скарги її висновків не спростовують, на законність ухваленого судового рішенння не впливають.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів залишає касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувану постанову суду апеляційної інстанції - без змін, оскільки підстави для її скасування відсутні.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана представником - адвокатом Бибиком Володимиром Анатолійовичем, залишити без задоволення.

Постанову Полтавського апеляційного суду від 25 травня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: Є. В. Коротенко

А. Ю. Зайцев

М. Ю. Тітов