Провадження № 2/243/22/2021
У Х В А Л А

І М Н Е М У К Р А Ї Н И

22 січня 2021 року Словўянський міськрайонний суд Донецької області у складі:

Головуючого судді Мірошниченко Л.Є.

За участю

секретаря судового засідання Мірошниченко В.В.

розглянувши у відкритому підготовчому засіданні в залі суду № 7 м. Слов`янська, цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , які діють у власних інтересах та в інтересах своїх неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 до Російської Федерації про відшкодування моральної та майнової шкоди, завданих збройною агресією Російської Федерації проти України, -

В С Т А Н О В И В:

В провадженні суду перебуває цивільна справа за позовною заявою за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , які діють у власних інтересах та в інтересах своїх неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 до Російської Федерації про відшкодування моральної та майнової шкоди, завданих збройною агресією Російської Федерації проти України.

Ухвалою Слов`янського міськрайонного суду від 18.06.2019 року направлено судове доручення до Міністерства юстиції України, яке надсилає доручення Міністерству закордонних справ України для передачі дипломатичними каналами компетентним органам Російської Федерації - щодо вручення Уряду Російської Федерації копії позовної заяви по даній справі.

Ухвалою Слов`янського міськрайонного суду від 18.06.2019 року провадження по справі зупинено до надходження відповіді від компетентного органу іноземної держави на судове доручення про надання правової допомоги.

Ухвалою Слов`янського міськрайонного суду від 24.09.2020 року поновлено провадження у справі за позовною заявою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , які діють у власних інтересах та в інтересах своїх неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 до Російської Федерації про відшкодування моральної та майнової шкоди, завданих збройною агресією Російської Федерації проти України.

До підготовчого засідання сторони, належним чином повідомлені про час, дату та місце підготовчого засідання, що підтверджується повідомленнями на електроні пошти останніх (а.с.181 зв.б.) не з`явились, про причину неявки суд не повідомили. Враховуючи, що сторони належним чином повідомлені про час, дату та місце розгляду справи, суд вважає за можливе розглянути справу за їх відсутності.

Так, звертаючись до суду з даним позовом, позивачі зазначили відповідачем іноземну державу - Російську Федерацію, посилаючись на те, що внаслідок збройної агресії РФ проти України, тимчасову окупацію, прояви насильства та порушення прав людини на тимчасово окупованій території України, особисто для них призвело до втрати житла та майна та вимушеного переселення в червні 2016 року позивача ОСОБА_2 разом з малолітніми дітьми та в липні 2017 року ОСОБА_1 до підконтрольної території України сел. Билбасівка Слов`янського району. Рішенням Слов`янського міськрайонного суду від 02.10.2018 року, що набуло законної сили встановлено факт вимушеного переселення позивачів з окупованої території Донецької області внаслідок збройної агресії Російської Федерації та окупацією РФ частини території Донецької області. Вважають, що змушена зміна місця проживання, погіршення звичних умов життя, довготривале перебування в стані стресу, втрата надії на повернення додому негативно відобразилося на станах їх фізичного та психологічного здоров`я. У зв`язку з чим та враховуючи характер, обсяг та тривалість порушень особистих прав та свобод позивачів та їх дітей, на підставі чинних нормативно-правових актів та практики Європейського суду з аналогічних питань, вважають, що їм завдано моральну шкоду, яку вони оцінюють у розмірі 1 100 174 грн. 60 коп. на кожного, а також майнову шкоду на користь ОСОБА_1 в сумі 15 200 грн. 00 коп., що пов`язано у позбавленні можливості останнім користуватися своїм правом власності для задоволення власних потреб. Таким чином просять суд стягнути з Російської Федерації на користь ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , які діють у власних інтересах та в інтересах своїх неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 моральну шкоду в сумі 1 100 174 грн. 60 коп. на кожного та стягнути з Російської Федерації на користь ОСОБА_1 майнову шкоду в сумі 15 200 грн. 00 коп.

Відповідно до ст. 48 ЦПК України, сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава.

Частиною 1 статті 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.

Частина перша статті 3 ЦПК України встановлює, що цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України "Про міжнародне приватне право", законів України, що визначають особливості розгляду окремих категорій справ, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до ч. 2 ст. 3 ЦПК України, якщо міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, передбачено інші правила, ніж встановлені цим Кодексом, застосовуються правила міжнародного договору України.

Згідно з Віденською конвенцією про дипломатичні зносини від 18 квітня 1961р.,стороною якої є Україна, до іноземної держави, її дипломатичних представництв і консульських установ застосовується судовий імунітет. Відповідно до Положення про дипломатичні представництва та консульські установи іноземних держав в Україні, затвердженого Указом Президента від 10 червня 1993р. N 198/93, наша держава гарантує додержання положень зазначеної вище Конвенції.

Крім того, порядок урегулювання приватноправових відносин, які хоча б через один із своїх елементів пов`язані з одним або кількома правопорядками, іншими, ніж український правопорядок, встановлює Закон України «Про міжнародне приватне право» від 2005 року № 2709-ІV, який застосовується до таких питань, що виникають у сфері приватноправових відносин з іноземним елементом.

Стаття 79 цього Закону встановлює судовий імунітет, відповідно до якого пред`явлення позову до іноземної держави, залучення іноземної держави до участі у справі як відповідача або третьої особи, накладення арешту на майно, яке належить іноземній державі та знаходиться на території України, застосування щодо такого майна інших засобів забезпечення позову і звернення стягнення на таке майно можуть бути допущені лише за згодою компетентних органів відповідної держави, якщо інше не передбачено міжнародним договором України або законом України.

Як передбачено частиною четвертою цієї статті, у тих випадках, коли в порушення норм міжнародного права Україні, її майну або представникам в іноземній державі не забезпечується такий же судовий імунітет, який згідно з частинами першою та другою цієї статті забезпечується іноземним державам, їх майну та представникам в Україні, Кабінетом Міністрів України може бути вжито до цієї держави, її майна відповідних заходів, дозволених міжнародним правом, якщо тільки заходів дипломатичного характеру не достатньо для врегулювання наслідків зазначеного порушення норм міжнародного права.

Таким чином, Закон України «Про міжнародне приватне право» встановлює судовий імунітет щодо іноземної держави за відсутності згоди компетентних органів відповідної держави на залучення її до участі у справі у національному суді іншої держави.

Найважливішою ознакою для держави є суверенітет, оскільки саме суверенітет становить основну відправну засаду для її правосуб`єктності. Суверенітет держави має вияв у двох сферах-внутрішній та зовнішній. У зовнішній сфері суверенітет означає незалежність, самостійність і не підпорядкованість держави іншим державам.

У міжнародному приватному праві під імунітетом розуміють непідлеглість однієї держави законодавству та юрисдикції іншої. Імунітет ґрунтується на суверенітеті держав, їх рівності та означає, що жодна з них не може здійснювати свою владу над іншою державою, її органами, майном. Це принцип вилучення держави та її органів з-під юрисдикції іншої держави. Судовий імунітет полягає в непідсудності держави без її згоди судам іншої.

Таким чином, бути учасником справи в судах іншої держави кожна суверенна держава може тільки з її явно вираженої або мовчазної згоди, висловленої через уповноважених на це осіб.

Застосування судового імунітету вважається загальновизнаним у сучасній міжнародно-правовій практиці.

Закріплення судового імунітету для кожної суверенної держави має безумовний характер.

Згідно норм процесуального права іноземна держава може бути учасником цивільних відносин, є правомірними. Разом з цим, пред`явлення позову до іноземної держави, забезпечення позову і звернення стягнення на майно іноземної держави, яке знаходиться в Україні, можуть бути допущені лише за згодою компетентних органів відповідної держави.

Твердження у позовній заяві, що Російська Федерація, внаслідок дій якої позивачам була спричинена матеріальна та моральна шкода, є учасником цивільних правовідносин і несе повну відповідальність за відшкодування завданої позивачам шкоди, не може бути єдиною беззаперечною підставою для розгляду даного позову до розгляду національним судом України, так як це суперечить вищезазначеним нормам міжнародного права та Закону України «Про міжнародне приватне право».

Відповідно до чинного міжнародного законодавства та законодавства України не піддається сумніву той факт, що Російська Федерація є державою-агресором відносно України.

Однак, це не змінює того факту, що Російська Федерація як держава, яка користується суверенітетом, не може бути учасником справи у суді загальної юрисдикції держави України без її явно вираженої або мовчазної згоди, висловленої через уповноважених на це осіб.

У разі відсутності такої згоди рішення національних судів України можуть бути не визнані Російською Федерацією, а відповідно не будуть виконуватися нею, що не призведе до реального захисту та відновлення прав громадян України внаслідок ухвалення цих судових рішень.

Також суд вважає, що випадки, зазначені у ч. 4 ст. 79 Закону України «Про міжнародне приватне право», не можуть бути підставою для розгляду даної справи, оскільки застосування реторсії - правомірні обмежувальні заходи у відповідь на аналогічні заходи іншої держави, належить до повноважень Кабінету Міністрів України.

Посилання у позові на те, що Російська Федерація, як держава-агресор, грубо порушує норми та принципи Статуту ООН, Загальної декларації прав людини, Будапештський меморандум та інші міжнародні договори, не може бути підставою для недотримання Україною визнаних нею міжнародних договорів та Закону України «Про міжнародне приватне право».

Крім того, на даний час не прийнято жодного ні міжнародного, ні внутрішнього документу, який би позбавив Російську Федерацію, як державу-агресора по відношенню до України, судового імунітету.

За таких обставин, суд вважає, що даний позов не підлягає розгляду у судах у порядку цивільного судочинства і на підставі п.1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України підлягає закриттю.

На підставі викладеного та керуючись п.1 ч.1 ст. 255 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В :

Провадження по цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , які діють у власних інтересах та в інтересах своїх неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 до Російської Федерації про відшкодування моральної та майнової шкоди, завданих збройною агресією Російської Федерації проти України закрити.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Донецького апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в п`ятнадцятиденний строк з дня її проголошення, або в порядку п. 15.5 Перехідних Положень ЦПК України. Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до п. 3 розділу XII "Прикінцеві положення» ЦПК України, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їй пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення. Суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином.

Суддя Слов`янського

міськрайонного суду Л.Є. Мірошниченко