Справа № 567/1275/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 листопада 2021 року м. Острог

Острозький районний суд Рівненської області у складі:

головуючий суддя Василевич О.В.

секретар Клімович О.О.

з участю представника позивачки - адвоката Кордиша А.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні майном шляхом визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням,-

в с т а н о в и в :

В Острозький районний суд звернувся ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні майном шляхом визнання особи такою, що втратила право на користування житловим будинком з надвірними будівлями, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 .

В обґрунтування позову вказує, що йому на праві приватної власності належить житло -житловий будинок з надвірними будівлями, який розташований в АДРЕСА_1 . Зазначає, що у вказаному вище житловому будинку з надвірними будівлями, що розташовані в АДРЕСА_1 зареєстрований, але не проживає вже більше одного року відповідач ОСОБА_3 .

Вказує, що реєстрація ОСОБА_3 була обумовлена реєстрацію шлюбу та проживанням з його донькою ОСОБА_4 , при цьому будь-якого договору найму житлового будинку за вищевказаною адресою між ним та відповідачем в порядку ст. 158 Житлового кодексу УРСР не укладалося та у виконавчому комітеті Острозької міської ради Рівненської області не реєструвалося.

Вказав, що рішенням Острозького районного суду Рівненської області 03.06.2020 р. у справі №567/33/20 шлюб укладений між його донькою ОСОБА_4 та ОСОБА_3 був розірваний.

Відтак відповідач ОСОБА_3 є колишнім членом його сім`ї, оскільки не проживає у належному йому житлі вже більше одного року, між ними відсутні спільний побут, господарство, взаємні права та обов`язки та інші ознаки які характеризують проживання однією сім`єю, на даний час місце проживання його не відоме.

Зазначив, що реєстрація відповідача ОСОБА_5 створює йому значні незручності, як власнику житла, щодо нарахування та призначення житлових субсидій.

Крім того вказав, що на його адресу надходять погрози від колекторських організацій, які погрожують арештом належного йому житла, виїздом мобільних колекторських груп для його опису виключно за фактом реєстрації відповідача.

Також на його адресу надходять вимоги на ім`я відповідача стосовно його виклику до правоохоронних органів, оскільки за адресою зареєстрованого місця проживання з особою ведеться офіційне листування та вручення офіційної кореспонденції. Відтак він змушений повертати вказані листи на поштове відділення в зв`язку з не проживанням відповідача, що змінює усталений порядок його життя. Вказав, що він двічі 03.02.2021р. та 09.08.2021 р. звертався до відповідача з письмовими пропозиціями знятися з реєстрації належного йому житла, однак вказані пропозиції були повернуті йому в зв`язку з відсутністю відповідача за вказаною адресою.

Вказує, що факт реєстрації відповідача ОСОБА_2 у належному йому житловому будинку з надвірними будівлями, який розташований в АДРЕСА_1 порушує його право власності, оскільки перешкоджає йому вільно володіти, користуватися та розпоряджатися майном, що й спонукало його звернутися до суду з вищевказаним позовом.

Ухвалою Острозького районного суду від 06.10.2021р. відкрито провадження у справі та призначено судовий розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження, відповідачу було встановлено строк протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання ухвали про відкриття провадження для подачі відзиву на позовну заяву.

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою в якій просив розглядати справу за наявними у матеріалах справи доказами, розгляд справи просив здійснювати у його відсутності за участю його представника - адвоката Кордиша А.А.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, в поданій до суду заяві позовні вимоги визнав та просив розглядати справу у його відсутності.

Суд, розглянувши справу, відповідно до ст.ст.274-279 ЦПК України, за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, заслухавши пояснення представника позивача, свідків, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Вимоги ст.264 ЦПК України зобов`язують суд під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту і, діючи на засадах змагальності, повинен переконливими, належними та припустимими доказами довести правову та фактичну підставу заявлених ним вимог.

Розглядаючи справу, суд забезпечив сторонам рівні можливості щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

В судовому засіданні представник позивачки - адвокат Кордиш А.А. заявлені позовні вимоги підтримала з підстав, викладених в позовній заяві, просив суд позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право на користування житлом, а саме житловим будинком з надвірними будівлями, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 . Вказав, що позивачу ОСОБА_1 належить на праві приватної власності житловий будинок з надвірними будівлями, який розташований в АДРЕСА_1 та після розлучення з донькою позивача ОСОБА_4 відповідач ОСОБА_2 добровільно виселився із вказаного житлового будинку та більше у ньому й не проживає, його особисті речі у будинку відсутні, участі в оплаті комунальних послуг за житловий будинок відповідач не приймає. Вказав, що факт реєстрації відповідача створює для позивача перешкоди у користуванні своїм майном, оскільки як від колекторських компаній надходять звернення з приводу погашення заборгованості, так і від правоохоронних органів надходять виклики у зв`язку з чим він вимушений був звернутися до суду з вищевказаним позовом.

Свідки ОСОБА_6 та ОСОБА_7 в судовому засіданні, кожен окремо, пояснили, що проживають в АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 та є сусідами позивача ОСОБА_1 . Вказали, що проживають за даною адресою тривалий період часу та були знайомі з відповідачем ОСОБА_3 . Зазначили, що відповідач ОСОБА_3 після розірвання шлюбу з донькою позивача ОСОБА_4 виїхав та з того часу в будинок, який знаходиться за адресою АДРЕСА_1 за місцем реєстрації не приїжджав. Впродовж останніх трьох років його не бачили. Пояснили, що час від часу навідуються погостювати до ОСОБА_1 та в будинку відсутні будь-які особисті речі ОСОБА_2 .

Суд, визначивши юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, дослідивши подані письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, приходить до наступного висновку.

З досліджених в судовому засіданні письмових доказів судом встановлено наступні обставини.

Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом, 04.06.2015 р. посвідченого приватним нотаріусом Острозького міського нотаріального округу Сержант Н.М. та зареєстрованого в реєстрі за № 316, згідно витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 40572484 від 04.06.2015 р., витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 04.06.2015 р. ОСОБА_1 на праві приватної власності належить житловий будинок з надвірними будівлями, який розташований в АДРЕСА_1 (а.с.14-16).

Згідно довідок про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб №321 від 04.02.2021 р., № 1405/07-18 від 31.08.2021 р., актів перевірки житлових умов заявника від 09.02.2021р., від 16.06.2021 р. та від 02.09.2021 р., посвідки на постійне проживання № НОМЕР_1 відповідач ОСОБА_3 (громадянин Литви) рахується зареєстрованим у належному позивачу житловому будинку з надвірними будівлями, що розташований в АДРЕСА_1 , однак не проживає більше одного року (а.с.19, 26, 27-33).

Згідно рішення Острозького районного суду Рівненської області від 03.06.2020р., що набрало законної сили 07.08.2020р., у цивільній справі № 567/33/20, розірвано шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , зареєстрований 02.07.2013 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Острозького районного управління юстиції у Рівненській області (актовий запис № 62 від 02.07.2013 року) та відділом запису актів цивільного стану міста Вільнюса (актовий запис № 5117 від 22.10.2015 року (а.с.17-18).

Позивач звертався до відповідача з пропозицією добровільно знятися з реєстрації за вищевказаною адресою, що підтверджується листами від 03.02.2021р. та від 09.08.2021 р. адресованими відповідачу, проте вказані пропозиції були ним залишені без розгляду (а.с.21-22, 24-25).

Згідно довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб №321 від 04.02.2021 р. в житловому будинку з надвірними будівлями, що розташовані в АДРЕСА_1 зареєстровані : позивач ОСОБА_1 , його дружина - ОСОБА_8 , його син - ОСОБА_9 , його донька - ОСОБА_4 , його онука - ОСОБА_10 , та відповідач ОСОБА_3 (а.с.19).

Згідно довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб №1405/07-18 від 31.08.2021р. в житловому будинку з надвірними будівлями, що розташовані в АДРЕСА_1 зареєстровані : позивач ОСОБА_1 , його дружина - ОСОБА_8 , його син - ОСОБА_9 , його донька - ОСОБА_11 , його онука - ОСОБА_10 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , та відповідач ОСОБА_3 (а.с.26).

З довідки Острозької міської ради Рівненської області від 17.09.2021 р. вбачається, що договір найму житлового приміщення - житлового будинку за адресою АДРЕСА_1 між власником житла ОСОБА_1 та громадянином Литовської Республіки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не укладався та в міській раді не реєструвався (а.с.20).

Таким чином, з матеріалів справи судом встановлено, що відповідач ОСОБА_3 , будучи зареєстрованим у житловому будинку з надвірними будівлями, що розташовані в АДРЕСА_1 , фактично у ньому не проживає більше одного року, та не є членом сім`ї позивача.

Водночас судом встановлено, що між позивачем та відповідачем не існує договірних відносин з приводу порядку та умов користування вищевказаним житловим будинком, договір найму житлового приміщення між сторонами не укладався та у виконавчому комітеті Острозької міської ради Рівненської області не реєструвався.

Відповідно до ст.41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ч.1 ст.379 ЦК України, житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше жиле приміщення, призначені та придатні для постійного або тимчасового проживання в них.

Відповідно до ч.1 ст.383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.

Частиною першою ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб.

Частиною першою ст.156 ЖК УРСР передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Відповідно до частини четвертої ст.156 ЖК УРСР, до членів сім`ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство.

За змістом зазначених норм, правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сім`ї власника (подружжя, їх діти, батьки) та інші особи, які постійно проживають разом з власником будинку, ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

В судовому засіданні встановлено, що відповідач не є членом сім`ї власника будинку в розумінні ст.156 ЖК УРСР, не проживає разом з нею та не веде спільне господарство, що підтверджується поясненнями свідків.

Доказів, які б підтверджували наявність правовідносин між відповідачем та позивачем, як власником житла на даний час, відповідачем суду не надано.

Частина 1 ст.15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Водночас суд враховує, що власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час.

Як вже зазначалося, судом встановлено, що відповідач не є членом сім`ї позивача, а також не відноситься до кола осіб, які постійно проживають разом і ведуть спільне господарство.

Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені, зокрема статтями 16, 386, 391 ЦК України.

Положеннями ч.1 ст.317 ЦК України визначено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

У разі порушення своїх прав власник, згідно зі ст.391 ЦК України має право, зокрема, вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

При цьому положення ст.391 ЦК України підлягають застосуванню у тих випадках, коли між сторонами не існує договірних відносин і майно перебуває у користуванні відповідача не на підставі укладеного з позивачем договору.

Згідно положень ст.405 ЦК України члени сім`ї власника, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником.

Член сім`ї власника житла втрачає право користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Зазначені норми матеріального права визначають право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.

Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права.

В судовому засіданні встановлено, що відповідач не є співвласником спірного житлового будинку, не є членом сім`ї позивача, факт реєстрації відповідача у спірному будинку створює позивачу безумовні перешкоди у володінні, користуванні та розпорядженні своїм майном та порушує право позивача на вільне володіння, користування та розпорядження своєю власністю, в тому числі реалізації її прав на соціальний захист та майнових прав.

Окрім того, Верховний Суд України в постанові від 16 листопада 2016 року в справі №6-709цс16 зазначив, що за порівняльним аналізом статей 383, 391, 405 ЦК України та статей 150, 156 у поєднанні зі статтею 64 ЖК України слід дійти до висновку, що положення статей 383, 391 ЦК України передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на жиле приміщення, будинок, квартиру тощо, від будь-яких осіб, у тому числі осіб, які не є і не були членами його сім`ї, а положення статей 405 ЦК України, статей 150, 156 ЖК України регулюють взаємовідносини власника жилого приміщення та членів його сім`ї, у тому числі у випадку втрати права власності власником, припинення з ним сімейних відносин або відсутності члена сім`ї власника без поважних причин понад один рік.

Водночас, відповідно до ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.

Таким чином, як вбачається із вказаної норми, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: позбавлення права власності на житлове приміщення; позбавлення права користування житловим приміщенням; визнання особи безвісно відсутньою; оголошення фізичної особи померлою.

Отже, виходячи з того, що вказаний Закон є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов`язані із зняттям з реєстрації місця проживання, положення ст.7 цього Закону підлягають застосуванню до всіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов`язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання.

Тому, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши разом з цим одну із таких вимог: про позбавлення права власності на житлове приміщення; про позбавлення права користування житловим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою та про оголошення фізичної особи померлою.

Статтею 41 Конституції України та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 відповідно до Закону № 475/97-ВР від 17.07.1997 "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 до Конвенції", закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном.

Частиною 1 ст.81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, установлених цим кодексом.

Відповідно до ст.ст.76-83 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

В судовому засіданні з позовної заяви, пояснень представника позивача, свідків, досліджених письмових доказів, які не викликають сумніву у їх об`єктивності, встановлено, що відповідач не проживає в спірному будинку більше одного року, при цьому залишив будинок позивача самостійно, поважних причин не проживання за адресою реєстрації та підстав для продовження терміну зберігання за ним права користування житловим приміщенням не встановлено, особисті речі відповідача у житловому будинку відсутні, участі в оплаті комунальних послуг за будинок відповідач не приймає, що свідчить про втрату ним інтересу до зазначеного житла як до свого постійного місця проживання, реєстрація відповідача за місцем проживання у спірному будинку, є перешкодою для розпорядження позивачем своїм майном.

Одночасно, вирішуючи спір, суд враховує, що право позивача є абсолютним і полягає у здійсненні права беззаперечного користування і розпорядження своїм майном, а відтак його право підлягає захисту, шляхом визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим будинком з надвірними будівлями, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 .

Одночасно, суд вважає, що визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, в цілому відновить порушене право позивача.

На підставі ст.ст. 383, 391, 405 ЦК України, керуючись ст.ст.10, 12, 258-259, 263-265 ЦПК України,-

у х в а л и в :

Позов ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 ) до ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання : АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_3 ) про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні майном шляхом визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право на користування житлом, а саме житловим будинком з надвірними будівлями, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 . Визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право на користування житлом, а саме житловим будинком з надвірними будівлями, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 .

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Рівненського апеляційного суду через Острозький районний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 26 листопада 2021 року .

Суддя Острозького районного судуВасилевич О.В.