Справа № 486/418/19
Провадження № 2/486/8/2021
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 січня 2021 року м. Южноукраїнськ

Южноукраїнський міський суд Миколаївської області

у складі: головуючого судді Далматовій Г.А.

при секретарях Коршак О.В., Деменко К.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Южноукраїнську Миколаївської області цивільну справу за позовом заступника керівника Первомайської місцевої прокуратури Миколаївської області в інтересах держави до ОСОБА_1 , Южноукраїнської міської ради Миколаївської області, треті особи ОСОБА_2 , Орган опіки та піклування Южноукраїнської міської ради Миколаївської області, нотаріус Южноукраїнської державної нотаріальної контори Миколаївської області, про визнання незаконним та скасування рішення Южноукраїнської міської ради, визнання недійсним договору міни,

учасники справи: представники позивача Руденко О.В., Ворушило О.В., відповідача ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , відповідач ОСОБА_1 , треті особи ОСОБА_2 , Орган опіки та піклування Южноукраїнської міської ради Миколаївської області, нотаріус Южноукраїнської державної нотаріальної контори Миколаївської області

В С Т А Н О В И В:

28 лютого 2019 року заступник керівника Первомайської місцевої прокуратури Миколаївської області звернувся до суду в інтересах держави з позовом до ОСОБА_1 , Южноукраїнської міської ради Миколаївської області про скасування рішення Южноукраїнської міської ради, визнання недійсним договору міни, в якому просить визнати незаконним та скасувати рішення Южноукраїнської міської ради від 23 лютого 2017 року № 542 про надання згоди на обмін нежилого приміщення, яке знаходиться у комунальній власності територіальної громади м. Южноукраїнська, а саме, нежилого приміщення №104, розташованого за адресою АДРЕСА_1 ; визнати недійсним укладений 17 березня 2017 року між Южноукраїнською міською радою та ОСОБА_1 договір міни нежилого приміщення комунальної власності на жиле приміщення приватної власності, яким нежитлове приміщення № НОМЕР_1 , розташоване за адресою АДРЕСА_1 обміняне на житлове приміщення АДРЕСА_2 , та права власності на які 17 березня 2017 року зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно № 19540583 та №19544198; стягнути з відповідача на користь прокуратури Миколаївської області сплачений судовий збір за подачу позову.

Свою позицію позивач обґрунтовує тим, що Первомайською місцевою прокуратурою вивчено стан додержання Южноукраїнською міською радою вимог законодавства при розпорядженні комунальним майном територіальної громади м. Южноукраїнська та встановлено, що рішенням Южноукраїнської міської ради №542 від 23 лютого 2017 року надано згоду на обмін об`єкту комунальної власності нежилого приміщення №104, розташованого за адресою АДРЕСА_1 , оціночною вартістю 281932,50 грн. без врахування ПДВ, на жиле приміщення АДРЕСА_2 вартістю 277460 грн. без врахування ПДВ, що на праві приватної власності належало ОСОБА_1 . Пунктами 1.1, 1.2 рішення на ОСОБА_1 покладено обов`язки із здійснення витрат на процедуру обміну та проведення компенсації до міського бюджету м. Южноукраїнська різниці між вартістю об`єктів комунального та приватного майна. На виконання рішення 17 березня 2017 року між Южноукраїнською міською радою та ОСОБА_1 укладено договір міни нежилого приміщення комунальної власності на жиле приміщення приватної власності. Відповідно до п.п. 1.1, 1.2, 1.3 Договору сторонами проведено міну нежилого приміщення комунальної власності загальною площею 66,7 кв. м, право власності на яке належить територіальній громаді м. Южноукраїнська відповідно до свідоцтва на право власності від 13 жовтня 2008 року, виданого виконавчим комітетом Южноукраїнської міської ради, на жиле приміщення площею 45,02 кв. м, яке на праві приватної власності належало ОСОБА_1 . За наслідками обміну вказаних об`єктів нерухомості до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесено записи: №19540583 від 17 березня 2017 року про право власності ОСОБА_1 на об`єкт нерухомості - нежиле приміщення площею 66,7 кв. м, розташованого за адресою АДРЕСА_3 та № 19544198 від 17 березня 2017 року про право власності територіальної громади м. Южноукраїнська на об`єкт нерухомості - жиле приміщення площею 45,02 кв. м розташоване за адресою АДРЕСА_4 .

Вважає, що вказане рішення прийнято з порушенням вимог законодавства, у зв`язку з чим підлягає визнанню незаконним та скасуванню, а договір визнанню недійсним.

Законом України «Про передачу об`єктів права державної та комунальної власності» передбачено можливість проведення обміну виключно державного майна на комунальне або навпаки. Передача комунального майна шляхом обміну у приватну власність нормами чинного законодавства не передбачено.

В порушення вказаних вимог Закону, на підставі рішення Южноукраїнської міської ради здійснено обмін комунального майна на майно, що знаходилось у приватній власності ОСОБА_1 . В даному випадку обміну комунального майна на державне або навпаки не відбулося.

Зазначене рішення прийнято всупереч ч. 4 ст. 293 ГК України, якою визначено, що не може бути об`єктом міни майно, яке віднесено законодавством до основних фондів, що належить до державної або комунальної власності, у разі, якщо друга сторона договору міни не є, відповідно, державним чи комунальним підприємством. Відповідно до інформації КП «ЖЕО» від 26 квітня 20918 року об`єкт комунальної власності - нежиле приміщення №104, розташоване за адресою АДРЕСА_1 належить до основних фондів, а другою стороною укладеного договору міни є фізична особа ОСОБА_1 .

Крім того, незаконне отримання ОСОБА_1 об`єкту комунальної власності (нежитлового приміщення) у власність грубо порушує інтереси держави у сфері ефективного використання комунального майна, оскільки унеможливлює реалізацію державної політики по забезпеченню дотримання єдиного порядку реалізації прав на таке майно та осягає на основи орієнтованої ринкової економіки України.

Непроведення конкурсу щодо продажу права власності позбавило місцевий бюджет належних грошових надходжень та не надало змогу здійснити обмін на ефективних результативних умовах, що порушує інтереси держави у особі територіальної громади м. Южноукраїнська.

22 березня 2019 року на адресу суду від представника відповідача Южноукраїнської міської ради надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначає, що з позовними вимогами не погоджується, вважає їх безпідставними та необґрунтованими. Вважає, що заступник керівника Первомайської місцевої прокуратури Мельничук В.О. в інтересах держави не є належним позивачем. Захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні суб`єкти владних повноважень, зокрема Державна аудиторська служба України, а не прокурор. Вважає, що у справі відсутні передбачені законом виключні підстави, коли прокурор може звернутись до суду за захистом інтересів держави. Розпорядження комунальним майном відповідно до п. 30 ч. 1 ст. 26, ст. 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» відноситься до власних повноважень Южноукраїнської міської ради, а не до делегованих, які надаються виконавчим органам міської ради державою.

25 березня 2019 року на адресу суду від відповідача ОСОБА_1 надійшов відзив на позовну заяву, в якому остання повністю не визнає позовні вимоги. На її думку, заступник керівника Первомайської місцевої прокуратури Мельничук В.О. в інтересах держави не є належним позивачем. Згідно Конституції України прокурор має право пред`явити позов, коли це прямо передбачено законом і це має бути виключним випадком. Недопустиме незаконне втручання прокуратури в діяльність органів законодавчої, виконавчої і судової влади. Прокурор зазначає, що оскаржуване рішення порушує цивільні права та інтереси територіальної громади м. Южноукраїнська. Прокурор зобов`язаний попередньо повідомити про це громадянина, його представника або суб`єкт владних повноважень, однак прокурор не надсилав на адресу Южноукраїнської міської ради та її виконавчого комітету повідомлення про звернення до суду з позовом. Вважає, що захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні суб`єкти владних повноважень, зокрема Державна аудиторська служба України, а не прокурор. Оспорюване прокурором рішення стосується інтересів органу місцевого самоврядування щодо розпорядження майном комунальної власності, а не держави. Із змісту позову вбачається, що між відповідачами, як самостійними та рівноправними учасниками цивільних відносин, відбулася міна належного їм майна згідно положень ст.ст. 715, 716 ЦК України. Рішенням Южноукраїнської міської ради від 23 лютого 2017 року №524 на неї було покладено витрати, пов`язані з процедурою обміну, укладення договору міни та реєстрації права власності, зобов`язано компенсувати до міського бюджету м. Южноукраїнська різницю між вартістю приміщень, покладено витрати на проведення незалежної оцінки та рецензії суб`єктом оціночної діяльності. Нею на виконання даного рішення були проведені всі розрахунку, не було допущено жодного порушення чинного законодавства. В разі задоволення позовних вимог прокуратури, рішення суду неможливо буде виконати, оскільки рішенням Южноукраїнської міської ради №259 від 20 вересня 2017 року вивільнене жиле приміщення в гуртожитку було надано багатодітній сім`ї учасника бойових дій в зоні проведення антитерористичної операції, пенсіонеру органів внутрішніх з справ ОСОБА_2 , склад сім`ї 6 осіб. Реституція її майнових прав в даному випадку неможлива. Також у позові не ставиться питання про повернення їй витрат, які вона понесла у зв`язку із виконанням спірного рішення. 28 березня 2020 року прокурором долучено відповіді на відзиви, в яких вказує, що на підставі практики ЄСПЛ участь прокурора на боці однієї із сторін, або навіть та обставина, що порушення справи було ініційовано прокурором, не обов`язково ставить іншу сторону у «завідомо невигідне становище» при викладенні своєї позиції по справі. Згідно Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом. Порушення прав територіальної громади м. Южноукраїнська відбулось внаслідок неправомірних дій Южноукраїнської міської ради на користь третьої особи ОСОБА_1 , що суперечить самому змісту представництва інтересів територіальної громади. Разом з тим, територіальна громада м. Южноукраїнська на зареєстрована у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадський формувань, як юридична особа, тому не може бути позивачем у цивільній справі. Державна аудиторська служба України теж не може бути позивачем у справі, оскільки здійснює фінансовий контроль виключно щодо фінансової складової розпорядження майном. Подання позову прокурором за умов допущення порушень з боку відповідного органу державної влади чи місцевого самоврядування є єдиним ефективним засобом захисту порушених інтересів держави. Оскільки Южноукраїнська міська рада у даній справі не є суб`єктом владних повноважень, у інтересах якого звертається прокурор, проте виступає у ролі відповідача в силу прийняття органом місцевого самоврядування спірного рішення, тому у прокурора не виникає обов`язку повідомити міську раду про пред`явлення такого позову. Наявність підстав для представництва інтересів держави в суді обґрунтована прокурором в суді. Зазначає, що ОСОБА_1 виступала ініціатором внесення на розгляд міської ради питання про здійснення обміну майна та наполягала на законності прийняття такого рішення, що підтверджується протоколом №14 засідання постійної комісії міської ради від 27 жовтня 2016 року, що вказує на винність її поведінки. Не заслуговують на увагу твердження ОСОБА_1 щодо неможливості застосування реституції, оскільки таке питання може бути вирішене шляхом пред`явлення іншої позовної заяви. Факт надання жилого приміщення іншій особі не є підставою стверджувати про неможливість повернення цього майна.

09 квітня 2019 року на адресу суду від представника відповідача Южноукраїнської міської ради надійшли заперечення на відповідь на відзив, в яких зазначається, що тільки місцева рада, як орган місцевого самоврядування, може приймати рішення щодо передачі іншим органам, у тому числі прокуратурі, повноважень щодо управління майном, включаючи подання позовів про витребування такого майна із чужого незаконного володіння. Результати аналізу чинного законодавства дають підстави вважати, що прокуратура не мала та не має законних повноважень на подання позовів і представництво в суді інтересів територіальних громад в особі відповідних місцевих рад, оскільки оспорювань прокурором рішення відповідача стосується інтересів органу місцевого самоврядування щодо розпорядження майном комунальної власності, а не держави. Вважає, що прокуратура перевищила свої службові повноваження, звернувшись до суду з таким позовом.

22 квітня 2019 року на адресу суду від прокурора надійшли пояснення на заперечення Южноукраїнської міської ради, в яких останній вказує про те, що держава може вбачати свої інтереси не тільки в діяльності державних органів, а й в діяльності приватних підприємств, товариств, а отже і в діяльності органів місцевого самоврядування. Прокурор звертається до суду як самостійний позивач в інтересах держави, зокрема частини українського народу членів територіальної громади м. Южноукраїнська.

03 жовтня 2019 року від представника відповідача Южноукраїнської міської ради на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому останні вказує аналогічні підстави, зазначені у відзиві від 22 березня 2019 року.

08 жовтня 2019 року від прокурора на адресу суду надійшла відповідь на відзив, викладене у ній аналогічне у відповіді на відзив від 28 березня 2019 року.

Ухвалою Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 28 березня 2019 року у справі було залучено третю особу ОСОБА_2 .

Ухвалою Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 22 квітня 2019 року залучено до участі у справі як третю особу нотаріуса Южноукраїнської державної нотаріальної контори Миколаївської області.

В судовому засіданні прокурор позов підтримав, дав пояснення аналогічні змісту позову та відповіді на відзив.

Представник відповідача ОСОБА_4 позов не визнала, зазначила, що прокурор не мав повноважень для звернення до суду з вказаним позовом. Зазначає, що виникла розбіжність в самому позові, оскільки позивач спочатку зазначає невірного представника, а потім вказує, що з даним позовом немає кому звернутись до суду. Крім того, прокурор не надав підтвердження того, що він звертався до представника Южноукраїнської міської ради щодо розірвання договору. Вказане приміщення недоцільно було переобладнувати. Щодо проведення аукціону, в даному випадку його проведення не передбачено.

Представник відповідача Южноукраїнської міської ради Заболотна А.В. в судовому засіданні позов не визнала та пояснила, що прокурор не уповноважений звертатись з даним позовом до суду, оскільки Законом України «Про прокуратуру» передбачені випадки звернення прокурора до суду в інтересах держави. Розпорядження комунальним майном згідно законодавства відноситься до власних повноважень Южноукраїнської міської ради, а не до делегованих, які надаються виконавчим органам міської ради державою. Щодо вказаного приміщення зверталась до Южноукраїнської міської ради тільки ОСОБА_1 . Наміру відчуження майна не було. Просить відмовити в задоволенні позову.

Представник третьої особи органу опіки та піклування Южноукраїнської міської ради Миколаївської області в судове засідання не з`явилась, направила заяву з проханням розглядати справу без її участі.

Третя особа ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, надав суду заяву з проханням розглядати справу без його участі.

Представник третьої особи нотаріус Южноукраїнської державної нотаріальної контори Миколаївської області в судове засідання не з`явився, надіслав заяву з проханням розглядати справу без його участі.

Вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши письмові докази в межах заявлених вимог та заперечень суд дійшов наступних висновків.

В судовому засіданні встановлено, що рішенням Южноукраїнської міської ради Миколаївської області №524 від 23 лютого 2017 року надано згоду на обмін нежитлового приміщення №104 в будинку АДРЕСА_1 на житлове приміщення АДРЕСА_2 /а.с.12-13/. 17 березня 2017 року між територіальною громадою м.Южноукраїнська в особі Южноукраїнської міської ради Миколаївської області та ОСОБА_1 був укладений договір міни зазначених приміщень /а.с.14-19/. Договір засвідчений нотаріально без жодних застережень, право власності зареєстроване.

Прокурор обґрунтовуючи своє звернення до суду в інтересах держави посилається на те, що прийняття міською радою спірного рішення та відчуження комунального майна поза встановленого порядку явно суперечить інтересам територіальної громади міста, оскільки призвело до незаконного переходу комунального майна у приватну власність. Зазначив, що звернення прокурора до суду спрямоване на задоволення суспільної потреби у відновленні законності при вирішенні суспільно значимого питання про повернення у комунальну власність майна, яке вибуло з комунальної власності територіальної громади всупереч встановленому законом порядку.

Однак, з такою позицією прокурора суд не погоджується з наступних підстав.

Відповідно до ч. 3 ст. 56 ЦПК України у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами.

У свою чергу, ч. 4 ст. 56 ЦПК України зазначає, що прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

Прокурор, на виконання вимог закону, наводив обґрунтування, в чому полягає порушення інтересів держави. Проте суд не може погодитися із посиланням прокурора на порушення наступних законів. Так, прокурор посилається на ст.293 Господарського кодексу України, яка регламентує укладення договору міни (бартеру) між суб`єктами господарювання. Суд не приймає дане посилання до уваги при розгляді цивільної справи щодо спору, який виник із цивільних відносин і врегульовано ст.715 Цивільного кодексу України.

Прокурор зазначає, що при укладенні договору міни були порушення вимоги Закону України «Про передачу об`єктів права державної та комунальної власності», а саме на те, що даним Законом згідно преамбули визначаються основні засади передачі об`єктів права державної власності у комунальну власність територіальних громад сіл, селищ, міст, а також об`єктів права комунальної власності у державну власність безоплатно або шляхом обміну. Суд не погоджується із посиланням на порушення вимог вказаного Закону з тих підстав, що даним Законом регулюються виключно відносини щодо переходу майна з державної власності у комунальну і навпаки.

У ст.1 Закону України «Про передачу об`єктів права державної та комунальної власності» визначено: Цей Закон регулює відносини, пов`язані з передачею об`єктів права державної власності у комунальну власність територіальних громад сіл, селищ, міст, районів у містах або у спільну власність територіальних громад сіл, селищ, міст, а також об`єктів права комунальної власності у державну власність. Тобто передача об`єктів права комунальної власності у приватну даним Законом не регулюється.

Станом на момент укладення спірного договору міни 17 березня 2017 року стосовно об`єктів комунальної власності діяв Закон України «Про приватизацію державного майна».

Згідно із ст. 1 Закону України «Про приватизацію державного майна» приватизація державного майна (далі - приватизація) - платне відчуження майна, що перебуває у державній власності, у тому числі разом із земельною ділянкою державної власності, на якій розташований об`єкт, що підлягає приватизації, на користь фізичних та юридичних осіб, які можуть бути покупцями відповідно до цього Закону, з метою підвищення соціально-економічної ефективності виробництва та залучення коштів для здійснення структурної перебудови національної економіки.

Частиною 4 ст. 3 вказаного Закону передбачено, що відчуження майна, що є у комунальній власності, регулюється положеннями цього Закону, інших законів з питань приватизації і здійснюється органами місцевого самоврядування.

Виходячи із положень ст. 15 вказаного Закону та ст. 3 Закону України «Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)» приватизація державного та комунального майна здійснюється шляхом продажу на аукціоні, за конкурсом, шляхом викупу.

Із змісту позову вбачається, що між відповідачами, як самостійними та рівноправними учасниками цивільних відносин, відбулася міна належного їм майна згідно положень ст. ст. 715, 716 ЦК України. Міна не визначена Законами України «Про приватизацію державного майна» та «Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)», як один із способів приватизації, а саме не є продажем на аукціоні, за конкурсом або викупом. Отже укладення договору міни не порушує вимог Закону України «Про приватизацію державного майна», який діяв на момент укладення договору.

Таким чином дійсно на момент укладення договору міни існувала прогалина у законодавстві стосовно регулювання переходу об`єкту власності із комунальної у приватну власність шляхом договору міни. Разом з тим, оскільки укладення договору міни майна комунальної та приватної власності прямо не заборонено, фактично рішенням Южноукраїнської міської ради не порушено норм закону.

Відповідно до частини другої статті 4 Європейської хартії місцевого самоврядування органи місцевого самоврядування в межах закону мають повне право вільно вирішувати будь-яке питання, яке не вилучене із сфери їхньої компетенції і вирішення якого не доручене жодному іншому органу.

Суд враховує пояснення представника відповідача та вимоги ст.26 Закону України «Про місцеве самоврядування» стосовно того, що прийняття рішень щодо відчуження відповідно до закону комунального майна виключним повноваженням міської ради. Місцеве самоврядування здійснюється територіальною громадою через сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи і передбачає правову, організаційну та матеріально-фінансову самостійність.

Також не може суд погодитися із припущенням прокурора, що при продажі майна з аукціону згідно Порядку відчуження об`єктів державної власності, затвердженого постановою Кабінету міністрів України №803 від 06 червня 2007 року (далі - Порядок), територіальна громада могла б отримати більшу користь, оскільки дія цього Порядку поширюється на відчуження майна, що передано казенним підприємствам, державним комерційним підприємствам (їх об`єднанням), установам та організаціям (у тому числі у процедурі ліквідації за рішенням суб`єкта управління); майна, переданого Національній та національним галузевим академіям наук у безстрокове безоплатне користування (далі - суб`єкти господарювання), як зазначено у п.3 самого Порядку. До того ж доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Таким чином прокурор доказів того, що завдано шкоди інтересам державі, якої саме шкоди та необхідності захисту інтересів держави не надав.

Прокурор посилається на те, що орган, який мав захищати права територіальної громади, проте їх порушив, являється відповідачем Южноукраїнська міська рада. Однак, суд до цих пояснень прокурора відноситься критично. Як вбачається із матеріалів справи та пояснень представника відповідача та третьої особи ОСОБА_2 , обов`язком Южноукраїнської міської ради є забезпечення житлом пільгових категорій, у даному випадку учасників бойових дій. Не маючи на балансі кількості житлових приміщень, достатньої для задоволенні потреб пільгових категорій населення, Южноукраїнська міська рада як представник територіальної громади, вчинила дії, спрямовані на виконання одного із своїх безпосередніх обов`язків, наслідком яких стало отримання пільгового житлового приміщення учасником бойових дій, право на яке передбачено Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Окрім цього засідання міської ради є відкритими і публічними, висвітлюються у місцевих засобах масової інформації. До прокурора не звертались члени територіальної громади із проханням захисти їхні права.

Суд враховує, що відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини сторонами судового розгляду є позивач і відповідач, які мають рівні права, включаючи право на юридичну допомогу. Підтримка прокуратурою однієї зі сторін може бути виправдана за певних умов, наприклад, з метою захисту вразливих осіб, які вважаються не здатними захистити свої інтереси самостійно, або в разі, якщо правопорушення зачіпає велику кількість людей, або якщо вимагають захисту реальні державні інтереси або майно (KOROLEV v. RUSSIA (no. 2), № 5447/03, § 33, ЄСПЛ, від 01 квітня 2010 року; MENCHINSKAYA v. RUSSIA, № 42454/02, § 35, ЄСПЛ, від 15 січня 2009 року).

Європейський Суд з прав людини неодноразово звертав увагу на участь прокурора в суді на боці однієї зі сторін як обставину, що може впливати на дотримання принципу рівності сторін. Оскільки прокурор або посадова особа з аналогічними функціями, пропонуючи задовольнити або відхилити скаргу, стає противником або союзником сторін у справі, його участь може викликати в однієї зі сторін відчуття нерівності (рішення у справі "Ф.В. проти Франції" (F.W. v. France) від 31.03.2005, заява 61517/00, п. 27).

Пункт 3 частини першої статті 131-1 Конституції України, з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, свідчить про те, що прокурор може представляти інтереси держави в суді тільки у виключних випадках, які прямо передбачені законом. Розширене тлумачення випадків (підстав) для представництва прокурором інтересів держави в суді не відповідає принципу змагальності, який є однією з засад правосуддя (пункт 3 частини другої статті 129 Конституції України).

Стаття 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і в доведенні перед судом їх переконливості (пункт 3 частини першої). Кожна сторона, у відповідності до ч.1 ст.81 ЦПК України, повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Процес доведення полягає в обґрунтуванні того, що певні дії або події неодмінно мають своїми наслідками настання інших дій або подій, при цьому обставини вважатимуться встановленими за умови, що настання таких наслідків не є вірогідним, а є обов`язковим за таких обставин та за таких умов (постанова Верховного Суду №752/2345/16-ц від 20.03.2019 року).

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).

Оскільки прокурором не доведено, які саме збитки завдані інтересам держави, то суд, на підставі вищевикладеного, дійшов висновку про необхідність відмови у позові за недоведеністю позовних вимог.

Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України, судові витрати покласти на позивача.

Керуючись ст.ст. 12, 81, 141, 263, 264, 265 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Заступнику керівника Первомайської місцевої прокуратури Миколаївської області в інтересах держави, відмовити в позові до ОСОБА_1 , Южноукраїнської міської ради Миколаївської області, треті особи ОСОБА_2 , Орган опіки та піклування Южноукраїнської міської ради Миколаївської області, нотаріус Южноукраїнської державної нотаріальної контори Миколаївської області, про визнання недійсним та скасування рішення Южноукраїнської міської ради, визнання недійсним договору міни.

Повне найменування позивача: Первомайська місцева прокуратура Миколаївської області в інтересах держави, місцезнаходження вул. І. Виговського, 18, м. Первомайськ, 55213, .

Повне ім`я відповідача: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса: АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 .

Повне найменування відповідача: Южноукраїнська міська рада Миколаївської області, 55002, вул. Дружби народів, б.48, м. Южноукраїнськ, Миколаївської області, .

Повне ім`я третьої особи: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженець м. Калуш Івано-Франківської області, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_5 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 .

Повне найменування третьої особи: Орган опіки та піклування Южноукраїнської міської ради Миколаївської області, 55002, вул. Дружби народів, б.48, м. Южноукраїнськ, Миколаївської області.

Повне найменування третьої особи: нотаріус Южноукраїнської державної нотаріальної контори Миколаївської області, місцезнаходження: б-р Цвіточний, 9, м. Южноукраїнськ, Миколаївська область, 55002.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Миколаївського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Южноукраїнського /підпис/

міського суду Г.А. Далматова

__________________________________

Повний текст рішення складено 28 січня 2021 року