Справа № 939/1767/21
24 листопада 2021 рокусмт Бородянка
Бородянський районний суд Київської області в складі головуючої судді Герасименко М.М., за участі секретаря Рассказової М.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Ю.ЕС.АЙ.» про відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого
Ухвалою суду від 30 липня 2021 року відкрито провадження у справі та призначено у справі підготовче засідання на 09 вересня 2021 року. Відповідачу роз`яснено, що протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання ухвали про відкриття провадження у справі він має право подати до суду відзив на позовну заяву та всі письмові докази, що підтверджують заперечення проти позову.
Відповідач, отримавши вказану ухвалу з матеріалами позовної заяви 12 серпня 2021 року, у визначений ухвалою суду строк відзив на позов не подав, у підготовче засідання не з`явився.
Ухвалою суду від 09 вересня 2021 року закрито підготовче провадження та справа призначена до розгляду в судовому засіданні.
У зв`язку із неявкою відповідача в судове засідання 18 жовтня 2021 року, слухання справи було відкладено на 08 листопада 2021 року, про що відповідача повідомлено шляхом направлення судової повістки за зареєстрованим його місцезнаходженням.
У зв`язку із неявкою відповідача в судове засідання 08 листопада 2021 року та за клопотанням позивача ОСОБА_2 , слухання справи було відкладено на 24 листопада 2021 року, про що відповідача повідомлено шляхом направлення судової повістки за зареєстрованим його місцезнаходженням.
Позивач ОСОБА_2 у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечував.
Представник позивачів - адвокат Лабик Р.Р. у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечував.
Відповідач у сьогоднішнє судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, відзив на позов не надав.
На підставі наявних у справі доказів, суд ухвалює рішення про заочний розгляд справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.
Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків.
Судом встановлено, що 11 серпня 2019 року, близько 19 годин 20 хвилин, водій ОСОБА_3 , керуючи автомобілем «Volkswagen Passat», д.р.н. НОМЕР_1 , рухаючись на 27 км а/д «Київ-Одеса», у смт Глеваха Васильківського району Київської області, в напрямку м. Київ, допустив зіткнення із попутнім автобусом «Mersedes-Benz 313 CDI», д.р.н. НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_4 , який зупинився на зупинці громадського транспорту для висадки пасажирів. Унаслідок зіткнення даних автомобілів, пасажири автомобіля «Volkswagen Passat» ОСОБА_5 та ОСОБА_6 від отриманих тілесних ушкоджень загинули на місці пригоди. Пасажирка автомобіля «Volkswagen Passat» ОСОБА_7 та пасажири автобуса «Mersedes-Benz 313 CDI» ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 отримали тілесні ушкодження різного ступеня тяжкості.
Постановою прокурора відділу процесуального керівництва при провадженні досудового розслідування територіальними органами поліції та підтримання обвинувачення управління нагляду за додержанням законів у кримінальному провадженні та координації правоохоронної діяльності прокуратури Київської області від 06 лютого 2020 року закрито вказане кримінальне провадження, у зв`язку з відсутністю в діях водія ОСОБА_3 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України (а.с. 11-17).
Позивач ОСОБА_2 є сином загиблої ОСОБА_5 (а.с.32).
Позивач ОСОБА_1 є матір`ю загиблої ОСОБА_5 (а.с.19, 21).
ОСОБА_1 є пенсіонером за віком, що підтверджується копією посвідчення № НОМЕР_3 (а.с. 28).
З довідки Пенсійного фонду України № 2876 2255 5788 7813 вбачається, що ОСОБА_1 у період з січня 2018 року по листопад 2018 року отримувала пенсію у розмірі 1972, 76 грн, за грудень 2018 року - 1987, 31 грн, у період з січня 2019 року по лютий 2019 року - 2159, 51 грн, у період з березня 2019 року по грудень 2019 року - 2259, 51 грн.
Відповідно до копії довідки Пилиповицького старостинського округу № 9 Бородянської селищної ради Бучанського району Київської області від 29 березня 2021 року, ОСОБА_1 перебувала на утриманні у своєї дочки ОСОБА_5 ( а.с. 27).
Згідно копії акту про засвідчення факту потреби та факту перебування на утриманні від 17 березня 2021 року, потерпіла ОСОБА_5 (дочка позивача ОСОБА_1 ) сплачувала комунальні послуги, купляла продукти харчування та ліки своїй матері ОСОБА_1 (а.с. 24).
З копії довідки про розмір заробітної плати від 04 липня 2019 року та копії податкової декларації платника єдиного податку вбачається, що ОСОБА_5 була фізичною особою-підприємцем та отримувала доходи (а.с. 25, 30).
З копії довідки Пилиповицького старостинського округу № 9 Бородянської селищної ради Бучанського району Київської області від 18 березня 2021 року вбачається, що ОСОБА_1 проживає та зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 . Інформацію про інших осіб, які б проживали та були зареєстровані разом із позивачем ОСОБА_1 вказана довідка не містить (а.с. 26).
У судовому засіданні у якості свідка позивач ОСОБА_2 надав показання за його згодою. Вказав, що до моменту дорожньо-транспортної пригоди його мама ( ОСОБА_5 ) 2-3 рази на тиждень їздила до своєї мами ( ОСОБА_1 ) та надавала їй допомогу як матеріальну, так і фізичну. Будинок у бабусі можна було опалювати як дровами так і газом. Мама займалася підприємницькою діяльністю, мала дохід, а тому, враховуючи, що бабусі ( ОСОБА_1 ) не вистачало пенсії, постійно допомагала своїй матері ( ОСОБА_1 ), закупляла дрова, сплачувала комунальні послуги за опалення, купляла продукти та ліки.
Свідок ОСОБА_16 у судовому засіданні зазначив, що є племінником позивача ОСОБА_1 , проживає з нею у одному селі та часто її бачить. До моменту дорожньо-транспортної пригоди часто бачив у будинку позивача ( ОСОБА_1 ) її дочку - ОСОБА_5 , яка приблизно 2 рази на тиждень приїзжала до своєї матері та привозила їй продукти та ліки, допомогала по домогосподарству. У ОСОБА_1 є хвороба, пов`язана з ногами, ноги набрякають, внаслідок чого необхідно проходити курс лікування та робити уколи. До моменту дорожньо-транспортної пригоди медикаментами забезпечувала ОСОБА_5 .
Як вбачається із матеріалів справи, на момент дорожньо-транспортної пригоди цивільна-правова відповідальність водія автомобіля марки «Volkswagen Passat», д.р.н. НОМЕР_1 була застрахована в ТДВ «СК «Ю.Ес.Ай.» (а.с. 40).
Надаючи правову оцінку правовідносинам, що склалися між сторонами, суд зазначає наступне.
Правовідносини, що виникли між сторонами з приводу відшкодування шкоди, яка спричинена потерпілій в результаті дій джерел підвищеної небезпеки, регулюються нормами Цивільного кодексу України, Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та Законом України «Про страхування».
Відповідно до частин першої, другої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної особи або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкода завдана не з її вини.
Відповідно до статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала , зокрема якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.
Положеннями частини другої статті 1168 ЦК України визначено, що моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.
За змістом частин першої, другої статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (пункт 1 частини першої статті 1188 ЦК України).
У випадках завдання шкоди внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки іншим особам (які не є власниками (володільцями) джерел підвищеної небезпеки, від взаємодії яких завдана шкода, наприклад пасажир транспортного засобу) застосовується положення частини другої статті 1188 ЦК України, згідно з яким, якщо внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки було завдано шкоди іншим особам, особи, які спільно завдали шкоди, зобов`язані її відшкодувати незалежно від їх вини.
За змістом цієї норми обов`язок з відшкодування шкоди покладається на власників (володільців) джерел підвищеної небезпеки, незалежно від вини обох водіїв або одного з них, якщо вони не доведуть, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п`ята статті 1187 ЦК України).
Отже, у відносинах між володільцем джерела підвищеної небезпеки та третіми особами, яким такий володілець завдав шкоди, діє принцип відповідальності володільця незалежно від його вини.
Частиною першою статті 1190 ЦК України передбачено, що особи, спільними діями або бездіяльністю яких було завдано шкоди, несуть солідарну відповідальність перед потерпілим.
В разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо (частина перша статті 543 ЦК України).
Відповідно до статті 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.
Предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані з: 1) життям, здоров`ям, працездатністю та пенсійним забезпеченням (особисте страхування); 2) володінням, користуванням і розпоряджанням майном (майнове страхування); 3) відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності) (стаття 980 ЦК України).
Згідно з частиною першою статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування).
Відповідно до пункту 9 частини першої статті 7 Закону України «Про страхування» страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є обов`язковим.
Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі також - Закон) регулює відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.
Відповідно до статті 6 вказаного Закону страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.
За змістом пункту 22.1 статті 22, статті 23 вказаного Закону у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є, зокрема, шкода, пов`язана із смертю потерпілого.
Отже, у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування є страховик завдавача шкоди. Цей страховик хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом порядку.
Відповідно до частини першої статті 1200 ЦК України, у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті.
Згідно зі статтею 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхове відшкодування (регламентна виплата) виплачується, якщо смерть потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди настала протягом одного року після дорожньо-транспортної пригоди та є прямим наслідком цієї дорожньо-транспортної пригоди. Страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 Цивільного кодексу України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку. Страховик (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами. Страховик (МТСБУ) здійснює відшкодування особі, яка здійснила витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, за умови надання страховику (МТСБУ) документів, що підтверджують такі витрати, та пред`явлення оригіналу свідоцтва про смерть. Загальний розмір такого відшкодування стосовно одного померлого не може перевищувати 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку. Відшкодування шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого, може бути виплачено у вигляді одноразової виплати. Загальний розмір усіх здійснених страхових відшкодувань (регламентних виплат) за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю однієї особи, не може перевищувати страхову суму за таку шкоду.
За змістом пункту 36.3 статті 36 вказаного Закону у разі, якщо відповідальними за заподіяння неподільної шкоди взаємопов`язаними, сукупними діями є декілька осіб, розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) за кожну з таких осіб визначається шляхом поділу розміру заподіяної шкоди на кількість таких осіб.
Враховуючи зазначене, слід дійти висновку, що особи, які спільно завдали шкоди, тобто завдали неподільної шкоди взаємопов`язаними, сукупними діями, або діями з єдністю наміру, несуть солідарну відповідальність перед потерпілими (статті 543, 1190 ЦК України). У такому самому порядку відповідають особи, які здійснюють діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, за шкоду, завдану внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки іншим особам.
Внаслідок взаємодії двох джерел підвищеної небезпеки було завдано шкоди іншій особі, а тому на підставі частини другої статті 1188 ЦК України особи, які спільно завдали шкоди, зобов`язані її відшкодувати незалежно від їхньої вини та в солідарному порядку з огляду на положення частини першої статті 1190 ЦК України. У такому випадку позивач має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх володільців транспортних засобів разом, так і від будь-кого з них окремо.
За вказаних обставин, в силу положень частини першої статті 543 ЦК України позивачі мають право вимагати виконання обов`язку повністю як від усіх боржників разом, так і від ТДВ «СК «Ю.Ес.Ай.» окремо.
У результаті дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 11 серпня 2019 року, загинула пасажир автомобіля марки «Volkswagen Passat» - ОСОБА_5 , а тому позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 мають право на відшкодування матеріальної та моральної шкоди як мати та син загиблої.
Наявність інших осіб та їх звернення за виплатою страхового відшкодування судом не встановлено, доказів щодо цієї обставини матеріали справи не містять.
Судом встановлено, що на момент дорожньо-транспортної пригоди цивільна-правова відповідальність водія автомобіля марки «Volkswagen Passat», д.р.н. НОМЕР_1 була застрахована в ТДВ «СК «Ю.Ес.Ай.» (поліс № АО3709771, строк дії з 23.06.2019 по 22.06.2020).
Відповідно до розпорядження Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України «Про деякі питання здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» № 566 від 09 липня 2010 року, в редакції від 30 травня 2017 року, розмір страхової суми за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, укладеними після набрання чинності цим розпорядженням, за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю потерпілих, становить 200000 гривень на одного потерпілого.
Згідно частини першої статті 1200 ЦК України у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті. Шкода відшкодовується: дитині - до досягнення нею вісімнадцяти років (учню, студенту - до закінчення навчання, але не більш як до досягнення ним двадцяти трьох років); чоловікові, дружині, батькам (усиновлювачам), які досягли пенсійного віку, встановленого законом, довічно; інвалідам - на строк їх інвалідності; одному з батьків (усиновлювачів) або другому з подружжя чи іншому членові сім`ї незалежно від віку і працездатності, якщо вони не працюють і здійснюють догляд за: дітьми, братами, сестрами, внуками померлого, до досягнення ними чотирнадцяти років; іншим непрацездатним особам, які були на утриманні потерпілого, протягом п`яти років після його смерті.
За змістом статті 202 СК України повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги.
В свою чергу, зазначена стаття СК України не містить визначення, за яких саме обставин особа може вважатися такою, що потребує матеріальної допомоги.
Разом з цим, слід зазначити, що на підставі статті 1200 ЦК України право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які не тільки були на утриманні померлого, а й особи, які мали на день смерті право на одержання від нього утримання.
Відтак, суд приходить висновку, що ОСОБА_1 , як особа яка мала на день смерті дочки ОСОБА_5 право на одержання від неї утримання, має право на стягнення зі страхової компанії відшкодування витрат пов`язаних із втратою годувальника.
Наведені висновки суду узгоджуються з правовою позиції, наведеною Верховним Судом в постанові від 08 вересня 2021 року у справі № 577/1316/20-ц (провадження № 61-7108св21).
Відповідно до пункту 27.2 статті 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» загальний розмір страхового відшкодування утриманцям одного померлого не може бути меншим ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановленому законом на день настання страхового випадку.
Як встановлено судом, дорожньо-транспортна пригода сталася 11 серпня 2019 року, розмір мінімальної заробітної плати на той момент становив 4173 грн.
Судом встановлено та не заперечується сторонами, що ОСОБА_1 є пенсіонером за віком, яка на день смерті ОСОБА_5 мала право на утримання від своєї дочки, а тому відповідно до ст. 1200 ЦК України, вона має право на отримання відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілої в розмірі 150 228,00 гривень, що складає 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку.
У позовній заяві позивач ОСОБА_1 просить стягнути з відповідача страхове відшкодування шкоди, пов`язаної з втратою годувальника у розмірі 125 724 грн, що враховується судом у визначенні суми для стягнення.
Щодо страхового відшкодування моральної шкоди та витрат на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника слід зазначити таке.
Відповідно до пункту 27.3 статті 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами.
Відповідно до пункту 27.4 статті 27 вказаного Закону страховик здійснює відшкодування особі, яка здійснила витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, за умови надання страховику (МТСБУ) документів, що підтверджують такі витрати, та пред`явлення оригіналу свідоцтва про смерть. Загальний розмір такого відшкодування стосовно одного померлого не може перевищувати 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку.
Позивачі зазначають, що із заявою про виплату страхового відшкодування до відповідача не звертались, а звернулись із відповідною заявою безпосередньо до суду.
Щодо наведеного слід зазначити, що, у разі звернення із заявою безпосередньо до суду, страховик з цього моменту має діяти відповідно до ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», та не позбавлений можливості за відсутності заперечень проти позову, його визнати та сплатити страхове відшкодування.
Така правова позиція відповідає позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 05 лютого 2020 року у справі № 748/1893/18 та постанові від 11 грудня 2019 року у справі № 465/4287/15.
Позивач ОСОБА_2 стверджує, що станом на час розгляду справи у суді страхове відшкодування страховиком не виплачено. Представником позивачів також не повідомлено суд про отримання позивачами страхового відшкодування. Доказів зворотнього відповідачем суду не надано.
Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди, шкоди пов`язаної з втратою годувальника, витрат на поховання та спорудження надгробного пам`ятника є обґрунтованими та підлягають задоволенню.
Оскільки позивачі при зверненні до суду звільнені від сплати судового збору, відтак з відповідача в дохід держави, на підставі статті 141 ЦПК України, слід стягнути судовий збір в розмірі 2000 грн.
Крім того, позивачі також просили стягнути з відповідача на їхню користь витрати на правничу допомогу. Проте, одночасно з позовом до суду подано заяву про продовження строку для надання доказів сплати судових витрат пов`язаних з наданням правничої допомоги протягом п`яти днів після ухвалення судового рішення.
Відтак, дане питання не вирішується наразі, а, в разі виконання позивачем вимог пункту 8 частини другої статті 141 ЦПК України, буде предметом дослідження та вирішення судом в порядку, визначеному статтею 270 ЦПК України.
Керуючись ст.ст. 1166, 1167, 1168, 1187, 1188, 1190, 1200 ЦК України, ст. 202 СК України, Законом України «Про страхування», Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст. 10, 12, 13, 81, 141, 259, 263, 264, 265, 268, 273, 280-284, 354 ЦПК України, суд -
Позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 задовольнити повністю.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
На рішення суду може бути подано апеляційну скаргу до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Повне рішення суду складено 25 листопада 2021 року.
СуддяМ.Герасименко