Справа № 201/4260/21
Провадження № 2/201/2289/2021
РІШЕННЯ

Іменем України

31 серпня 2021 року м. Дніпро

Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська у складі головуючого судді Наумової О.С., за участю секретаря судового засідання Мілової Д.Г., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія «Кредит - Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

22.04.2021р. (згідно поштового конверта а.с. 21) ТОВ ФК «Кредит - Капітал» звернулося до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості. 29.04.2021р. справа надійшла до суду (а.с. 1-3).

Ухвалою судді від 12.07.2021р. позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження, розгляд справи призначено в порядку спрощеного провадження з повідомленням сторін відповідно до положень ст.ст. 274, 279 ЦПК України (а.с. 25).

В обґрунтування позовних вимог представник позивача Самойліченко О.Д. (діє на підставі довіреності №1 від 22.03.2021р - а.с.20) зазначила, що 21.10.2019р. між ОСОБА_1 та ТОВ «Мілоан» укладений кредитний договір № 9592527, на підставі якого відповідачка отримала 3 500 грн. зі сплатою процентів за користування кредитом та інших платежів та можливих штрафних санкцій, що передбачені кредитним договором. Відповідно до графіку сплати кредитних коштів платіж повернення кредиту та сплати комісії і процентів мав бути внесений відповідачем 28.10.2019р. ТОВ «Мілоан» умови кредитного договору виконав в повному обсязі, надавши відповідачеві кредит на потрібну їй суму. Відповідач зі свого боку не виконала умов кредитного договору.

Між ТОВ «Мілоан» і ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» укладений договір відступлення прав вимоги № 47-MЛ від 20.02.2020р., відповідно до якого відбулося відступлення права вимоги за кредитним договором № 9592527 від 21.10.2019р., укладеним між TOB «Мілоан» та ОСОБА_1 .

Суму і розрахунок заборгованості за кредитним договором № 9592527 від 21.10.2019р. передано ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» від первинного кредитора «Мілоан» згідно договору відступлення прав вимоги № 47-MЛ від 20.02.2020р.

Первинний кредитор TOB «Мілоан» передав ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» відповідно до договору відступлення прав вимоги № 47-MЛ від 20.02.2020р. разом з матеріалами кредитної справи також довідку про ідентифікацію, яка підтверджує, що ОСОБА_1 з якою укладено кредитний договір № 9592527 від 21.10.2019р., ідентифікований. Акцепт договору позичальником вчинено з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором.

Станом на 04.01.2021р. сума заборгованості відповідача становить 10 116 грн. 21 коп., відповідно до Виписки з особового рахунку за кредитним договором, з яких: 1) прострочена заборгованість за сумою кредиту становить 3 500 грн.; 2) прострочена заборгованість за комісією становить 1 540 грн.; 3) прострочена заборгованість процентами становить 4 782,12 грн.; 4) строкова заборгованість за сумою кредиту становить - 0,00 грн.; 5) строкова заборгованість за комісією становить - 0,00 грн.; 6) строкова заборгованість за процентами становить - 0,00 грн.; 7) строкова заборгованість за штрафами і пенями становить - 294 грн.

Відповідачці надіслано письмову претензію про погашення кредитної заборгованості вих. № 19510829/1 від 27.11.2020р., яка залишилася невиконано.

На підставі викладеного, просив стягнути з відповідачки 10 116,21 грн. заборгованості за кредитним договором.

Відповідачка позовні вимоги не визнала. 30.07.2021р. представник ОСОБА_1 адвокат Мудра І.А. (діє на підставі договору про надання адвокатських послуг № 0103/2021-1 від 08.03.2021р. а.с. 43) надала відзив на позовну заяву (а.с. 27-39), в якому не погодилася із позовними вимогами. Зазначила, що позивач не надав доказів повідомлення боржника про відступлення права вимоги за кредитним, відправлення претензії (відсутній опис вкладення та докази вручення боржнику, з реєстру не видно, що саме позивач є відправителем). Не довів, що примірник електронного договору отриманий відповідачкою. Надана позивачем копія кредитного договору №9592527 від 21.10.2019р. у розділі «Реквізити сторін» містить лише інформацію про позичальника та позикодавця, однак лише наявність електронних підписів сторін підтверджує їх волю на укладення правочину. Позивач не надав доказів отримання відповідачем зазначеного в довідці TOB «Мілоан» «S46773» одноразового ідентифікатора, яким ніби-то підписаний кредитний договір, довідка не містить дати її видачі, підписана факсимільним підписом. Також позивачем не надано заяви відповідача на підтвердження наміру отримати кредит, не надано відомостей про номер платіжної карти, на яку мали надійти кредитні кошти.

Вважала, що позивач не довів факт видачі коштів, а надана виписка з особового рахунку за кредитним договором № 9592527 від 21.10.2019р. є неналежним доказом. Інформація про спосіб отримання відповідачем кредитних коштів (банківський рахунок чи номер карти) відсутня також і в кредитному договорі. Відсутні також первісні касово-бухгалтерські документи на підтвердження перерахування кредиту (платіжне доручення та інше).

Також зауважила, що позивачем не надано доказів оплати за договором відступлення прав вимоги, доказів того, що предметом договору відступлення прав вимоги № 47-MЛ від 20.02.2020р. є вимоги за кредитним договором № 9592527 від 21.10.2019р., гне представлено детального розрахунку заборгованості за процентами, комісією та пенею з зазначенням періодів виникнення та порядку їх нарахування.

Просила відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Також просила стягнути на користь ОСОБА_1 понесені витрати на правничу допомогу у розмірі 5 526,00 грн.

06.08.2021р. представник позивача ОСОБА_2 надала відповідь на відзив, в якому зазначила, що рішенням Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 21.05.2021р. по справі №201/2475/21 за позовом ОСОБА_1 до TOB «ФК «Кредит - Капітал» про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню встановлено, що 21.10.2019р. між ОСОБА_1 та TOB «Мілоан» укладено кредитний договір № 9592527, а 20.02.2020р. між TOB «Мілоан» та TOB «Фінансова Компанія «Кредит - Капітал» укладено договір про відступлення прав вимоги № 47-MЛ. На адресу відповідача було надіслано повідомлення про відступлення права вимоги, повідомлення-вимогу по кредитному договору № 9592527, а також письмову претензію про погашення кредитної заборгованості вих. №19510829/1 від 27.11.2020р., що підтверджується реєстром поштових відправлень, та надано термін для добровільного врегулювання відповідачем зобов`язання.

Зазначила, що відповідачка не надала доказів щодо власного електронного кабінету, які могли б підтвердити те, що особистого кабінету ОСОБА_1 не існує, хоча у відзиві позивачка вказала, що додає до заяви інформацію з веб - сайту miloan.ua, щодо особистого кабінету. Тому, укладаючи кредитний договір відповідач та ТОВ «Мілоан» вчинили дії визначені ст. 11 та ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію». Відповідач підписала кредитний договір шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Після чого, укладений кредитний договір було розміщено в особистому кабінеті відповідача, якому в свою чергу були перераховані кошти, відповідно до умов п.2.1 кредитного договору шляхом безготівкового переказу на рахунок платіжної карти позичальника.

Підтвердженням добровільного укладення відповідачем кредитного договору є заповнена Анкета-заява позичальника від 21.10.2019р., в якій зазначені особисті дані відповідача, в тому числі і процес оформлення та розгляду заяви на укладення кредитного договору № 9592527. Наполягала на задоволенні позову. також вважала неспівмірною суму заявлених витрат на професійну правничу допомогу.

Представник відповідачки ОСОБА_1 адвокат Мудра І.А. 18.08.2021р. надала до суду заперечення на відповідь на відзив, в якому окрім основної правової позиції зазначеної у відзиві, вказала, що позивачем до позову і до відповіді на відзив не додав правил надання фінансових кредитів (послуг) товариством, що розміщені на веб-сайті товариства miloan.ua.

Просила застосувати строки позовної давності щодо стягнення штрафу чи то пені на суму 294 грн., в частині відмови в задоволенні позовних вимог.

12.08.2021р. представник позивача ОСОБА_2 надала до суду заяву, в якій просила розглянути справу без її участі, позов підтримала в повному обсязі (а.с. 66).

Відповідачка до суду не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином.

У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України за відсутності всіх осіб, які беруть участь у справі, суд проводить розгляд цивільної справи без фіксування технічними засобами, за наявними у справі матеріалами.

Дослідивши матеріали справи та надані докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково з таких підстав.

Судом встановлені наступні фактичні обставини справи.

21.10.2019р. ОСОБА_1 звернулася до ТОВ «Мілоан» із анкетою-заявою на кредит № 9592527 на суму сумі 3500,00 грн. До заяви надана копія її паспорта серії НОМЕР_1 та фотографії (а.с. 57 - 59).

21.10.2019р. між ОСОБА_1 та ТОВ «Мілоан» був укладений кредитний договір № 9592527, згідно з умовами якого відповідач отримала 3 500 грн., зі сплатою процентів за користування кредитом та інших платежів та можливих штрафних санкцій, що передбачені кредитним договором (а.с. 5-7).

Кредит надається строком на 07 днів з 21.10.2019, термін повернення кредиту і сплати комісії за надання кредиту та процентів за користування кредитом: 28.10.2019, але в будь-якому разі цей Договір діє до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за цим Договором (п. 1.3, п. 1.4).

Договір набуває чинності з моменту його укладення в електронній формі, а права та обов`язки сторін, що ним обумовлені, з моменту переказу кредитних коштів на картковий рахунок Позичальника і діє до повного виконання сторонами своїх зобов`язань. Дата переказу суми кредиту на картковий рахунок Позичальника є датою отримання кредиту Позичальником (п. 7.1).

Позичальник зобов`язаний, зокрема, вчасно повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом, а також інші платежі передбачені договором у порядку, строки та терміни визначені цим Договором; у разі порушення строків повернення кредиту на вимогу Товариства сплатити пеню (п. 3.3.2 3.3.3).

20.02.2020 між ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» та ТОВ «Мілоан» було укладено договір відступлення прав вимоги № 47-МЛ, за яким на оплатній основі ТОВ «Мілоан» відступило ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» свої права грошових вимог до боржників, що виникли на підставі кредитних договорів, зазначених у реєстрі боржників до цього договору, зокрема, до ОСОБА_1 за кредитним договором № № 9592527 від 21.10.2019 (а.с. 9-13, 14).

У матеріалах справи міститься копія претензії від 27.11.2020 ТОВ Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» на ім`я відповідачки з повідомленням про відступлення прав вимоги за укладеним між ТОВ «Мілоан» кредитним договором та вимоги про повернення заборгованості за цим договором (а.с. 17).

Статтею 205 ЦК України встановлено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ст. 1046 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Згідно ч. 1 ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання

Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Таким чином, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами у самому договорі).

Механізм укладення електронного договору, який має використовуватися позивачем у взаємовідносинах із позичальниками, зокрема вимоги до його підписання сторонами, врегульовано Законами України «Про електронну комерцію» та «Про електронний цифровий підпис» (в редакції, чинній на час укладення договору позики).

Відповідно до ст.ст. 3, 4 Закону України «Про електронний цифровий підпис» (в редакції, чинній на час укладення договору позики) електронний цифровий підпис за правовим статусом прирівнюється до власноручного підпису (печатки) у разі, якщо: електронний цифровий підпис підтверджено з використанням посиленого сертифіката ключа за допомогою надійних засобів цифрового підпису; під час перевірки використовувався посилений сертифікат ключа, чинний на момент накладення електронного цифрового підпису; особистий ключ підписувача відповідає відкритому ключу, зазначеному у сертифікаті. Електронний підпис не може бути визнаний недійсним лише через те, що він має електронну форму або не ґрунтується на посиленому сертифікаті ключа. Електронний цифровий підпис призначений для забезпечення діяльності фізичних та юридичних осіб, яка здійснюється з використанням електронних документів. Електронний цифровий підпис використовується фізичними та юридичними особами - суб`єктами електронного документообігу для ідентифікації підписувача та підтвердження цілісності даних в електронній формі. Використання електронного цифрового підпису не змінює порядку підписання договорів та інших документів, встановленого законом для вчинення правочинів у письмовій формі.

Згідно з ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронна комерція - відносини, спрямовані на отримання прибутку, що виникають під час вчинення правочинів щодо набуття, зміни або припинення цивільних прав та обов`язків, здійснені дистанційно з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, внаслідок чого в учасників таких відносин виникають права та обов`язки майнового характеру; електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Відповідно до ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом:

- надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону;

- заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону;

- вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

Статтею 12 вказаного Закону встановлено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання:

- електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину;

- електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом;

- аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Також частиною 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору; одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію.

Статтею 12 вказаного Закону визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України Про електронний цифровий підпис, за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

21.10.2019 між ТОВ «Мілоан» і ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № 9592527 в електронній формі, який був підписаний сторонами електронними підписами одноразовими ідентифікаторами, що відповідає вимогам ЦК України та Закону України «Про електронну комерцію». У договорі сторонами погоджено всі його істотні умови щодо суми позики, строку позики, сплати відсотків за користування позикою, розмір та тип процентної ставки, та відповідальність за порушення термінів сплати платежів.

Також позивач на підтвердження укладення договору надав довідку первісного кредитора TOB «Мілоан» про ідентифікацію, яка підтверджує, що ОСОБА_1 з якою укладено кредитний договір № 9592527 від 21.10.2019р., ідентифікований. Акцепт договору позичальником вчинено з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором (а.с. 8).

Враховуючи установлені обставини, суд не приймає доводи позивачки про те, що договір з ТОВ «Мілоан» не укладався.

Відповідно до ст. 514, 516 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Презумпція правомірності правочину встановлена ст. 204 ЦК України, відповідно якої правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Договір Між ТОВ Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» і ТОВ «Мілоан» про відступлення прав вимоги № 47-МЛ від 20.02.2020р. є чинним, не оспорювався та недійсним не визнавався.

Позивач стверджує, що ТОВ «Мілоан» на виконання умов кредитного договору надав відповідачці кредит на потрібну суму.

Разом із тим, матеріали справи не містять жодних доказів того, що ТОВ «Мілоан» видавало ОСОБА_1 кредитні кошти в обумовленому договором розмірі 3500,00 грн. Також позивачем надана «виписка з особового рахунку за кредитним договором № 9592527 від 21.10.2019р.» за підписом представника компанії «Кредит капітал» (а.с. 16), яка не є випискою із банківського рахунку, форма і порядок ведення якого визначений законом.

Так, Постановою правління Національного банку України № 75 від 04.07.2018р. затверджене Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України. Відповідно до п. 21 Положення № 75 документи на отримання та видачу готівкових коштів мають оформлятися відповідно до вимог, визначених нормативно-правовими актами Національного банку України щодо організації касової роботи в банках.

Відповідно до п. 59 Положення № 75 банк обов`язково має складати на паперових та/або електронних носіях такі регістри як особові рахунки та виписки з них. Згідно з п.п. 61, 62 Положення № 75 форма особових рахунків затверджується банком самостійно залежно від можливостей програмного забезпечення. Особові рахунки та виписки з них мають містити такі обов`язкові реквізити: 1) номер особового рахунку; 2) дату здійснення останньої (попередньої) операції; 3) дату здійснення поточної операції; 4) код банку, у якому відкрито рахунок; 5) код валюти; 6) суму вхідного залишку за рахунком; 7) код банку-кореспондента; 8) номер рахунку кореспондента; 9) номер документа; 10) суму операції (відповідно за дебетом або кредитом); 11) суму оборотів за дебетом та кредитом рахунку; 12) суму вихідного залишку. Виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Отже, позивач на підтвердження наявності заборгованості ОСОБА_1 в сумі 10 116,12 грн. представив суду документ найменований, як «виписка з банківського рахунку» без підпису уповноваженої особи банку, яка в розумінні вищенаведених Положення № 75 не є первинним документом (випискою по рахунку) оформленою у відповідності до ст. 9 Закону України від 16.07.1999р. № 996-XIV «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», а тому не може вважатися обов`язковим документом - випискою з розрахунку боржника, дослідивши який, суд зможе встановити заборгованість відповідача.

Враховуючи вищезазначене, суд приходить до висновку, що позивачем не доведено наявність перед ним заборгованості, а тому позовні не підлягають задоволенню.

У зв`язку із відмовлю у позові, судові витрати у вигляді сплаченого судового збору в сумі 2270,00 грн. (а.с. 4) у відповідності до ст. 141 УПК України з відповідача не стягуються.

Щодо витрат відповідачки на правничу допомогу, то порядок розподілу судових витрат між сторонами визначений ст. 141 ЦПК України, у відповідності до ч. ч. 1, 2 якої судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки суд дійшов до висновку про відмову у задоволенні позову, судові витрати відповідно до ст. 141 ЦПК України із відповідача не стягуються, а підлягають стягненню із позивача.

Відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Пунктом 14 Рекомендацій Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам Щодо шляхів полегшення доступу до правосуддя № R (81) 7 передбачено, що за винятком особливих обставин, сторона, що виграла справу, повинна в принципі отримувати від сторони, що програла відшкодування зборів і витрат, включаючи гонорари адвокатів, які вона обґрунтовано понесла у зв`язку з розглядом.

Пунктом 9 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» від 05.07.2012р. №5076-VI встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI).

Відповідно до статті 19 Закону № 5076-VI видами адвокатської діяльності, зокрема, є:

- надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави;

- складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру;

- представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Статтею 30 вказаного Закону передбачено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація та досвід адвоката, фінансовий стан клієнта й інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним і враховувати витрачений адвокатом час.

Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено у пункті 95 рішення у справі «Баришевський проти України» (заява № 71660/11), пункті 80 рішення у справі «Двойних проти України» (заява № 72277/01), пункті 88 рішення у справі «Меріт проти України» (заява № 66561/01), заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Крім того, у пункті 154 рішення Європейського суду з прав людини у справі Lavents v. Latvia (заява 58442/00) зазначено, що згідно зі статтею 41 Конвенції Суд відшкодовує лише ті витрати, які, як вважається, були фактично і обов`язково понесені та мають розумну суму.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, повинен бути співрозмірним з ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. Також судом мають бути враховані критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Вказана правова позиція викладена у Постанові КАС ВС від 28.12.2020р. по справі № 640/18402/19.

Отже, якщо договором з адвокатом передбачено фіксовану вартість правової допомоги, то детальний опис робіт не є обов`язковим. Оскільки в такому разі розмір гонорару адвоката не залежить від обсягу послуг і часу, витраченого адвокатом, а отже є визначеним.

Окрім того, у Постанові КАС ВС від 21.01.2021 р. у справі № 280/2635/20 Верховий Суд дійшов висновку, що відшкодуванню підлягають витрати, незалежно від того, їх уже фактично сплачено стороною / третьою особою чи тільки має бути сплачено.

На підтвердження надання правової допомоги представником позивачки адвокатом Мудрою І.А. надано суду свідоцтво на право зайняття адвокатською діяльністю від 07.07.2017р. (а.с. 42), договір про надання адвокатських послуг № 0103/2021-1 від 08.03.2021р. (а.с. 43), ордер на представництво в суді від 30.07.20021р. (а.с. 41), акт приймання-передачі послуг від 30.07.2021р. з детальним описом робі на суму 5 526,00 грн. (а.с. 44), а також квитанцію про сплату відповідачкою ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 суми коштів 5 526,00 грн. (а.с. 48)..

Суд вважає, що сума заявлених відповідачем до відшкодування відповідачем судових витрат на правничу допомогу адвоката співмірна із складністю справи, кваліфікацією і досвідом адвоката, узгоджується з умовами укладеного між адвокатом та клієнтом договором про надання юридичних послуг, а тому підлягає стягненню з позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 4, 76, 137, 141, 258, 263-265, 268, 273 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог Товариству з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія «Кредит - Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 9592527 від 21.10.2019р., укладеним між ОСОБА_1 і Товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан» - відмовити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія «Кредит - Капітал» на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу в сумі 5 526,00 грн.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 273 ЦПК України.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду.

Повний текст рішення виготовлений 10 вересня 2021 року.

Суддя Наумова О.С.