Провадження № 2/235/415/21
Справа № 235/8435/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 січня 2021 року м. Покровськ

Красноармійський міськрайонний суд Донецької області

у складі: головуючого - судді Назаренко Г.В.

за участю секретаря Овчаренко В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Шахтоуправління «Покровське» про відшкодування моральної шкоди, завданої професійними захворюваннями, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області, -

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду із зазначеним позовом.

В обґрунтування позовних вимог позивач послався на те, що перебував у трудових відносинах з відповідачем з 16.04.2001р. по 25.03.2020р., працюючи гірником з ремонту гірничих виробок підземним 3, 4 розряду з повним робочим днем в шахті, 25.03.2020р. звільнений на підставі ст.38 КЗпП України за власним бажанням з виходом на пенсію.

14.09.2020 року складений акт розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання, яким йому встановлено професійні захворювання: хронічний бронхіт II ст., в фазі затихаючого загострення, прикореневий та нижньочастковий пневмосклероз, ЛH І-ІІ ст., хронічна попереково-крижова радикулопатія L5 S1 ліворуч в стадії затихаючого загострення з помірними статико-динамічними порушеннями, м`язові-тонічним та больовим синдромами.

15.10.2020 року він був вперше оглянутий на МСЕК за професійними захворюваннями, де йому було встановлено первинно 60% втрати професійної працездатності з 15.10.2020 року безстроково, встановлено третю групу інвалідності, рекомендовані «Д» спостереження пульмонолога, невролога, визначена потреба у медикаментозному лікуванні, санаторно-курортному лікуванні за хронічною попереково-крижової радикулопатії.

Оскільки втрата працездатності спричинила йому фізичні та моральні страждання, призвела до порушення нормальних соціальних зав`язків, необхідності додавання додаткових зусиль для організації життя, необхідності постійно лікуватися, йому заподіяна моральна шкода, яку позивач просить відшкодувати йому за рахунок відповідача шляхом стягнення одноразової грошової компенсації в розмірі 60 000 грн.

У встановлений судом строк відповідач подав відзив, в якому зазначив, що вимоги позивача не підлягають задоволенню з наступних підстав. Позивач зазначає, що перебував в трудових відносинах з ПрАТ «ШУ «Покровське» з 16.04.2001 р. по 25.03.2020 р. Звільнений на підставі ст.38 КЗпП України за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію. Під час роботи ним було отримано професійне захворювання: хронічний бронхіт II ст. у фазі затихаючого загострення, прикореневий та нижньочастковий пневмосклероз, JIH І-ІІ ст, хронічна попереково-крижова радикулопатія L5S1 ліворуч в стадії затихаючого загострення з помірними статико-динамічними порушеннями, м`язово-тонічним та больовим синдромами. 15.10.2020р. позивачу було встановлено 60% втрати професійної працездатності та третю групу інвалідності. На думку позивача з моменту встановлення йому інвалідності в нього виникло право на відшкодування моральної шкоди, яка заподіяна йому умовами виробництва, оскільки він тривалий час працював в підземних умовах, весь час в умовах впливу шкідливих факторів. Відповідач не приховував тяжкість і шкідливість технологічного процесу. При цьому позивач свідомо приймав запропоновані йому умови праці і усвідомлював можливість ушкодження його здоров`я. За роботу в шкідливих та небезпечних умовах праці позивач, відповідно до ст. 7 Закону України «Про охорону праці» користувався скороченням тривалості робочого часу, додатковою оплачуваною відпусткою, оплатою праці в підвищеному розмірі та іншими пільгами та компенсаціями, що надаються в порядку, визначеному законодавством. Слід зазначити, що хронічна хвороба має довготривалий повільний процес. У розвитку хвороби розрізняють чотири стадії: латентний період, період продромальних явищ, гострий період який переходить в хронічну стадію. Таким чином, хворіти позивач почав задовго до звільнення з підприємства відповідача. Однак, усвідомлюючи ризик виникнення професійного захворювання, умисно тривалий час не повідомляв відповідача про необхідність переведення його на іншу менш шкідливу або менш важку працю у зв`язку з погіршенням стану свого здоров`я. Крім того, позивач зазначає, що працював на підприємстві відповідача, в умовах впливу шкідливих факторів 19 років, внаслідок чого набув професійні захворювання. Однак за весь період роботи на підприємстві позивач жодного разу не заявляв про порушення зі сторони відповідача умов його праці. Праця, яку виконував позивач відповідала його функціональним можливостям організму, відповідала загальній і спеціальній підготовці, навичкам та віку позивача. Крім того, відповідно до копії трудової книжки та акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 14.09.2020 p., загальний стаж роботи позивача в умовах впливу шкідливих факторів складає 27 років 06 місяців 12 днів. Таким чином, професійне захворювання виникло та розвинулося, зокрема, на інших підприємствах вугільної промисловості, на яких працював позивач. Підставою для відшкодування моральної шкоди працівнику є доведеність сукупності наступних обставин: факту порушення прав працівника у сфері трудових відносин, як наслідку протиправного винного діяння підприємства; факт заподіяння працівнику моральної шкоди у вигляді моральних страждань, втрати нормальних життєвих зав`язків чи потребі у докладені додаткових зусиль для організації свого життя; наявності причинно-наслідкового зв`язку між протиправними діями/бездіяльністю підприємства та завданою моральною шкодою; обґрунтованість розміру моральної шкоди та його підтвердження відповідними доказами. Позивач, стверджуючи про заподіяння йому моральної шкоди, не наводить жодних доказів, якими підтверджується факт заподіяння йому моральних страждань. Розмір моральної шкоди є таким, що розрахований без урахування вимог розумності та справедливості та без законодавчо обґрунтованих підстав. Позивачем в якості факту спричинені моральних страждань помилково прийнятий акт розслідування хронічного професійного захворювання від 14.09.2020 р. та висновок МСЕК від 13.10.2020р. про встановлення йому ступеня втрати професійної працездатності в розмірі 60% по профзахворюванню. Однак висновок МСЕК про відсоток втрати професійної працездатності не є підтвердженням факту спричинення моральної шкоди. Висновком медичних органів як підставою для відшкодування моральної шкоди може бути висновок лікаря-психіатра лікувально-профілактичної установи, або медично-консультаційної або медично-соціально експертної комісії про стрес, що зазнав потерпілий в результаті трудового каліцтва чи професійного захворювання, або їх наслідків, про депресію чи інші негативні стани постраждалого. В матеріалах цивільної справи відсутні розрахункові документи (касові чеки, квитанції) чи інші документи, які б свідчили про витрати пов`язані з відновленням психологічного стану, стану здоров`я, який був до виникнення ситуації. Зазначені документи є єдиними належними і допустимими доказами, які можуть свідчити про понесення позивачем витрат на лікування та придбання ліків, оскільки розрахунковий документ свідчить про укладання договору роздрібної купівлі-продажу товару, яким є лікарські засоби. Ті обставини, що позивач тривалий час перебував під наглядом лікарів, про що він зазначив у позовній заяві, підтверджують, що позивач знав про погіршення стану свого здоров`я, однак при цьому продовжував працювати в умовах впливу шкідливих факторів до 25.03.2020p., тобто навмисно сприяв розвиненню свого професійного захворювання та збільшенню шкоди для свого здоров`я, у зв`язку з чим допустив порушення ст.14 Закону України «Про охорону праці». На підставі вищевикладеного вважав, що позивачем не доведена неправомірність поведінки відповідача, внаслідок якої могла бути спричинена така моральна шкода (не доведено склад правопорушення в діях відповідача), наявність вини відповідача у виникненні профзахворювання, а також не наведено розрахунку суми шкоди, яку він зазначає у позові. Даний випадок професійного захворювання взято до обліку ПрАТ «Шахтоуправління «Покровське» на підставі п.101 Порядку розслідування та обліку нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на виробництві, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №337 від 17.04.2019р., як останнім підприємством вугільної промисловості, з яким ОСОБА_1 перебував у трудових відносинах. Тобто протиправних дій у відношенні позивача, які б знаходилися у причинному зв`язку із профзахворюванням, відповідач не вчиняв. У п.20 Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння) від 14.09.2020р. встановлено, що у зв`язку з тривалою роботою ОСОБА_1 в умовах дії шкідливих факторів, осіб, які порушили законодавство про охорону прані, гігієнічні регламенти і нормативи, встановити не можливо. Просив суд прийняти до уваги, що згідно із висновком МСЕК позивачеві встановлено 3 групу інвалідності, у відповідності до Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1317 від 03.12.09р., є робочою. Інваліди третьої групи можуть навчатися та провадити різні види трудової діяльності за умови забезпечення у разі потреби засобами компенсації фізичних дефектів чи порушених функцій організму, здійснення реабілітаційних заходів. Тобто позивач права на працю не позбавлений. Вважав, що вимоги позивача щодо стягнення з відповідача 60 000,00 грн, враховуючи обставини отримання професійного захворювання та ступінь втрати працездатності (60%), не відповідає вимогам розумності і справедливості та практиці, що склалася в судах Донецької області. Вимога позивача про стягнення 60 000,00 грн як компенсації моральної шкоди з ПрАТ «Шахтоуправління «Покровське» є безпідставно завищеною, та такою, що не відповідає вимогам розумності та справедливості, якщо суд вирішить задовольнити вимоги про відшкодування моральної шкоди, просив встановити суму моральної шкоди, яка підлягає стягненню із умовного розрахунку за 1% - 400 грн, тобто не більше 24 000 грн, в остаточній частині позову в задоволенні позивачу просив відмовити, оскільки розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш, аніж достатнім для розумного задоволення потреб позивача і не повинен приводити до його збагачення. Крім того, у разі вирішення справи на користь позивача, просив суд звернути увагу, що відповідно до п.п.164.2.14 ст. 164 Податкового кодексу України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід у вигляді неустойки (штрафів, пені), відшкодування матеріальної або немайнової (моральної) шкоди, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди, а також шкоди життю та здоров`ю, а також відшкодувань моральної шкоди в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, або в розмірі, визначеному законом. Зазначена сума витрат на професійну правничу допомогу є неспівмірною з огляду на розумну необхідність витрат для цієї справи, зважаючи на складність справи, обсяг наданих адвокатських послуг з урахуванням часу здійснення представництва у суді. Щодо судових витрат, слід зазначити, що при визначенні буми відшкодування судових витрат, суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може за клопотанням іншої сторони зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. На підтвердження витрат на правову допомогу, яку позивач просить стягнути з відповідача, до суду надано лише договір про представництво інтересів особи в суді (надання правничої допомоги) від 15 грудня 2020 р. та акт виконаних робіт від 28.12.2020 р. № 16-ц/п-20. При цьому відповідно до умов договору та акту виконаних робіт вартість послуги із вивчення документів та складання адвокатом позову становить 1000 грн, час витрачений адвокатом складає 5 годин. Вважав, що зазначений показник є значно завищеним, оскільки справи із стягнення моральної шкоди не представляють собою високої складності. Судами вже багато років слухаються подібні справи, тому нормативна база, на яку є посилання в позовній заяві, вже давно напрацьована, та немає необхідності витрачати так багато часу на обґрунтування правової позиції позивача. Крім того, в договорі визначено, що вартість участі адвоката в судовому засіданні складає 800 грн. Відповідно до акту вартість участі адвоката в судовому засіданні складає 1600 грн., при цьому час витрачений або який планується витратити на надання зазначеної послуги не зазначено. Позивачем не надано жодного документа на підтвердження того, що зазначена сума дійсно була сплачена адвокату. На підставі вищевикладеного, суд повинен оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.

Позивач в судове засідання не з`явився, надав клопотання про розгляд справи за його відсутності, позов підтримав.

Відповідач про дату, час і місце судового розгляду повідомлений належним чином, його представник в судове засідання не з`явився, не повідомив про причини неявки.

Дослідивши письмові докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково.

Судом встановлені такі фактичні обставини та відповідна суть спірних правовідносин.

Позивач працював у ПрАТ "Шахтоуправління "Покровське" з 16 квітня 2001 року по 25 березня 2020 року гірником з ремонту гірничих виробок підземним 3, 4 розряду з повним робочим днем в шахті, звільнений з роботи за ст.38 КЗпП України за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію (а.с.6-7).

Згідно медичного висновку центральної лікарсько-експертної комісії про наявність (відсутність) професійного характеру захворювання від 18 серпня 2020 року позивачу встановлено професійне захворювання - хронічний бронхіт II ст., в фазі затихаючого загострення, прикореневий та нижньочастковий пневмосклероз, ЛH І-ІІ ст. (один-два), хронічна попереково-крижова радикулопатія L5,S1 ліворуч в стадії неповної ремісії з помірними статико-динамічними порушеннями, м`язові-тонічним та больовим синдромами - захворювання професійне, встановлено вперше (а.с.14).

Як зазначене в акті розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння) від 14 вересня 2020 року, затвердженого 14 вересня 2020 року т.в.о. начальника головного управління Держпраці у Донецькій області Зуб Г.В. , професійне захворювання у позивача виникло у зв`язку з тривалим періодом роботи в умовах впливу шкідливих виробничих факторів - важкості праці та пилу фібро генної дії (а.с.8-11).

За висновком МСЕК серія 12ААА № 090836 від 15.10.2020р. позивачу вперше встановлено 60% втрати професійної працездатності з 15.10.2020р. безстроково. У зв`язку із встановленням професійних захворювань рекомендовано медикаментозне лікування, санітарно-курортне лікування за хронічною попереково-крижової радикулопатією (а.с.12).

Згідно довідки МСЕК серії 12 ААБ № 851698 від 15.10.2020р. позивачу вперше встановлено 3 група інвалідності за профзахворюванням з 15.10.2020 року безстроково, рекомендовано «Д» спостереження пульманолога, невролога (а.с.13).

Згідно ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає зокрема у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я.

Правовідносини сторін регулюються статтею 273-1 КЗпП України, за якою відшкодування власником або уповноваженим ним органом працівникові моральної шкоди провадиться тоді, коли порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Моральна шкода відшкодовується працівникові безпосередньо роботодавцем за таких умов: наявності факту порушення роботодавцем законних прав працівника; у разі виникнення у працівника моральних страждань або втрати нормальних життєвих зв`язків, або виникнення необхідності для працівника додаткових зусиль для організації свого життя; за наявності причинного зв`язку між попередніми умовами.

Згідно з роз`ясненнями, даними в п.13 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4 зі змінами, внесеними постановою Пленуму Верховного Суду України від 25 травня 2001 року № 5, відповідно до ст.273-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок відшкодування моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Відповідно до ч.1 ст.153 КЗпП України на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці, забезпечення яких частиною 2 указаної статті цього Кодексу покладено на власника або уповноважений ним орган.

Судом установлено, що позивач працював у ПрАТ «Шахтоуправління «Покровське», яке створене для підземного видобутку вугілля, і умови праці під землею є небезпечними та шкідливими. Втрата професійної працездатності позивача настала внаслідок професійного захворювання, отже роботодавець не забезпечив створення нешкідливих не небезпечних умов праці.

Відповідно до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Факт спричинення моральної шкоди позивачу, яка полягає в душевних стражданнях, яких він зазнав і зазнає у зв`язку з ушкодженням здоров`я, пов`язаним із виконанням трудових обов`язків, неможливість його відновлення, порушенні нормальних життєвих зв`язків внаслідок неможливості продовжувати активне життя, обмеженням умов праці, у судовому засіданні доведений дослідженими письмовими доказами по справі: копіями трудової книжки, акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння), довідок МСЕК, медичним висновком ЦЛЕК про наявність (відсутність) хронічного професійного захворювання, індивідуальною програмою реабілітації інваліда, повідомленням про хронічне професійне захворювання (отруєння).

При встановленні розміру грошового відшкодування моральної шкоди, завданої позивачу, суд виходить з принципів розумності та справедливості, враховує фактичні обставини справи: тяжкість ушкодження здоров`я, глибину, характер і тривалість страждань, наявність вимушених змін у його життєвих стосунках, потребу в медикаментозному та санаторно-курортному лікуванні.

З урахуванням конкретних обставин справи, суд вважає, що сума, яку просить стягнути позивач, надмірна, і визначає розмір грошової компенсації за спричинену моральну шкоду у 35 000 грн.

Суд при ухваленні рішення враховує положення Закону України № 466-ІХ від 16.01.2020 року «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо вдосконалення адміністрування податків, усунення технічних та логічних неузгодженостей у податковому законодавстві», яким внесено зміни до статті 164 ПК України (норма набрала чинності з 23.05.2020 року).

До загального місячного (річного) оподаткування доходу платника податків, з урахування змін, внесених Законом № 466-ІХ, включається відшкодування матеріальної або немайнової (моральної) шкоди, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди, а також шкоди життю та здоров`ю, а також відшкодувань моральної шкоди в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, або в розмірі визначеному законом (п.п.164.2.14 п.164.2 ст.164 ПК України).

У зв`язку з вищевикладеним, суд вважає за необхідне зазначити в рішенні, що розмір присудженої моральної шкоди в сумі 35 0000 грн підлягає стягненню з ПрАТ «Шахтоуправління «Покровське» з урахуванням утримання обов`язкових податків і зборів, в розмірі, який перевищує чотирикратний розмір мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, або в розмірі, визначеному законом.

Згідно ст.141 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача в дохід держави судовий збір в розмірі 908 грн.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

В підтвердження понесення позивачем витрат на правничу допомогу суду надані наступні документи: договір про представництво та надання правничої допомоги, укладений 15 грудня 2020 року між Варцабою О.Д. , який діє на підставі свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю, та ОСОБА_1 , актом виконаних робіт № 16-ц/п-20 від 23.12.2020 року на суму 2 600,00 грн.

Процесуальним законодавством передбачено, що відшкодуванню підлягають витрати, понесені стороною у зв`язку з наданням йому правної допомоги адвокатом.

З урахуванням вказаних вимог закону, процент задоволених судом вимог про стягнення витрат, пов`язаних з правничою допомогою становить 58,33%, з розрахунку 60 000 грн - 100%, 35 000 грн - х%, х = 35 000 грн. х 100% : 60 000 грн.

Таким чином, підлягає стягненню з відповідача на користь позивача понесені ним витрати, пов`язані з правничою допомогою пропорційно до розміру задоволених вимог в сумі 1 516,58 грн, з розрахунку 58,33% х 2 600 грн : 100%.

Відповідно до ст.23 ЦК України, ст.ст.153, 237-1 КЗпП України, керуючись ст.ст. 13, 19, 141, 263-265 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Приватного акціонерного товариства «Шахтоуправління «Покровське» (м. Покровськ Донецької області, площа Шибанкова, будинок 1а, ) про відшкодування моральної шкоди, завданої професійними захворюваннями, задовольнити частково.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Шахтоуправління "Покровське" на користь ОСОБА_1 на відшкодування моральної шкоди, завданої професійними захворюваннями 35 000 (тридцять п`ять тисяч) гривень з урахуванням податку з доходів фізичних осіб та інших обов`язкових платежів, на відшкодування витрат на професійну правничу допомогу 1 516 (одну тисячу п`ятсот шістнадцять) гривень 58 копійок.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Шахтоуправління "Покровське" в дохід держави судовий збір в розмірі 908 (дев`ятсот восьми) гривень.

В іншій частині позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку учасниками справи, а також особами, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, повністю або частково до Донецького апеляційного суду через Красноармійський міськрайонний суд Донецької області протягом тридцяти днів з дня його складання.

Учасник справи, якому рішення не було вручене у день його складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Згідно п.3 Розділу ХІІ «Прикінцеві положення» ЦПК України в редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо перебігу процесуальних строків під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» № 731-ІХ від 18.06.2020 року під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення. Суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином.

Суддя Г.В. Назаренко