КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

(вступна та резолютивна частини)

24 листопада 2021 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Таргоній Д.О.,

суддів: Голуб С.А., Ігнатченко Н.В.,

за участі секретаря Тимошевської С.І.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 16 серпня 2021 року у справіза заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа - Кабінет Міністрів України, про встановлення факту, що має юридичне значення.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення осіб, які беруть участь у справі, перевіривши матеріали справи та доводи скарги, колегія суддів, враховуючи складність виготовлення повного тексту постанови, вважає за можливе проголосити її вступну та резолютивну частини, відклавши складання повного тексту на строк до п`яти днів.

Керуючись ст. ст. 259,268 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 16 серпня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови буде виготовлено не пізніше 29 листопада 2021 року.

Суддя-доповідач Таргоній Д.О.

Судді: Голуб С.А.

Ігнатченко Н.В.

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 761/29124/21 Головуючий у І інстанції Притула Н.Г.

Провадження №22-ц/824/14288/2021 Головуючий у 2 інстанції Таргоній Д.О.

ПОСТАНОВА

Іменем України

24 листопада 2021 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розглядуцивільних справ:

судді-доповідача Таргоній Д.О.,

суддів: Голуб С.А., Ігнатченко Н.В.,

за участі секретаря Тимошевської С.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 16 серпня 2021 року у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа - Кабінет Міністрів України, про встановлення факту, що має юридичне значення,

УСТАНОВИВ:

11 серпня 2021 року заявниця звернулася до Шевченківського районного суду міста Києва із заявою у якій просила встановити факт, що має юридичне значення, а саме, встановити факт безпосередньої участі її у антитерористичній операції, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення з квітня 2015 року по 08 лютого 2018 року у вигляді конфіденційної співпраці з розвідувальними органами під час АТО і виконання бойових завдань в тилу ворога.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 16 серпня 2021 року відмовлено у відкритті провадження у даній справі з підстав, передбачених п. 1 частини 1 статті 186 ЦПК України.

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, представник ОСОБА_1 - адвокат Чекарьов Є.В. звернувся з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин справи, просить ухвалу скасувати та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

В доводах апеляційної скарги зазначає, що ОСОБА_1 у встановленому законом порядку зверталась до Міністерства у справах ветеранів України із заявою про надання їй статусу ветерана війни, однак їй було відмовлено.

Крім того, ОСОБА_1 в складі ГО «29 грудня» зверталась до СБУ та до Міністерства Оборони України із заявами стосовно порядку надання статусу УБД особам, які конфіденційно співпрацювали з розвідувальними органами. Але роз`яснення надано не було.

З огляду на наведене, чинне законодавство не передбачає надання статусу учасника бойових дій особам, які конфіденційно співпрацювали з розвідувальними органами під час АТО і виконували бойові завдання в тилу ворога.

Встановлення та підтвердження факту участі в АТО заявниці потрібно для отримання публічного визнання участі в АТО. З огляду на вказане, відсутній спір про право, тому відмова суду у відкритті провадження у справі за заявою ОСОБА_1 є безпідставним.

Заявник ОСОБА_1 та її представник Чекраьов А.В. в судовому засіданні апеляційну скаргу підтримали з підстав, наведених в ній, та просилизадовольнити.

Заінтересована особа, Кабінет Міністрів України, належним чином повідомлена про день, час та місце розгляду справи, в судове засідання свого представника не направляла.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності представників заінтересованих осіб.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення заявника ОСОБА_1 та її представника, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість ухвали суду в межах апеляційного оскарження, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відмовляючи у відкритті провадження у справі, суд першої інстанції виходив того, що встановлення факту безпосередньої участі заявника у антитерористичній операції діючим законодавством передбачено в позасудовому порядку.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції та вважає його правильним, з наступних підстав.

Розгляд судом справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення, регулюється положеннями статей 315-319 ЦПК України.

Відповідно до частини другої статті 315 ЦПК України, окрім фактів, визначених частиною першою цієї статті, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Звертаючись із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, особа відповідно до вимог статті 318 ЦПК Українивказує мету встановлення юридичного факту, яка дає можливість зробити висновок, чи дійсно цей факт є юридичним і чи зумовлює він правові наслідки. У заяві необхідно також вказати причини неможливості одержання або відновлення документів, що посвідчують цей факт, та навести докази його існування.

З матеріалів справи вбачається, що у заяві про встановлення факту, що має юридичне значення, ОСОБА_1 вказала, щозверталася до Міністерства у справах ветеранів України. СБУ та Міністерства Оборони України із заявами про надання їй статусу ветерана війни та роз`яснення надання статусу учасника бойових дій, як особи, яка конфіденційно співпрацювала з розвідувальними органами. Однак, позитивного вирішення це питання не знайшло. Встановлення цього факту необхідно заявниці для отримання публічного визнання участі в АТО.

Згідно із частиною першою статті 19 ЦПК України (частиною першою статті 15 цього Кодексу в редакції, чинній на час розгляду справи судом першої інстанції) суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Вирішуючи питання про юрисдикцію спору, необхідно з`ясувати, зокрема, характер спірних правовідносин, а також суть права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 03.07.2019 у справі №233/2929/17, щодо встановлення юридичного факту, висловила правову позицію, згідно якої встановлення факту участі особи в антитерористичній операції є складовою процесу надання їй статусу учасника бойових дій, для якого визначений позасудовий порядок, який здійснюють спеціально уповноважені на це органи (комісії, міжвідомчі комісії). Насамперед передбачено звернення особи, яка претендує на надання статусу учасника бойових дій, до комісії, а в разі відмови в наданні такого статусу особа має право звертатися до суду для оскарження рішення комісії, в тому числі щодо встановлення факту участі в АТО чи інших подіях, які дають право на визнання його учасником бойових дій. Розгляд такої заяви судом є фактично перебиранням на себе органом судової влади функції, яку покладено на спеціально уповноважений орган, що має відповідну компетенцію.

Також Велика Палата Верховного Суду вказала на те, що зазначення у пункті 14 Положення про комісії Міністерства оборони України з питань розгляду матеріалів про визнання учасників бойових дій, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 7 травня 2015 року № 200, про те, що рішення суду, в якому встановлений факт участі в бойових діях чи інших подіях, що дають право на визнання особи учасником бойових дій, визнається як документ, що підтверджує право громадянина на визнання його учасником бойових дій, не означає, що такий факт може бути встановлений за заявою про встановлення факту, що має юридичне значення. Вказаний факт суд може встановити у випадку оскарження громадянином рішення спеціально уповноваженого органу, що має відповідну компетенцію.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням міжвідомчої комісії з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій та виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) або інвалідності волонтера і деяких інших категорій осіб відповідно до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»

Від 25 березня 2021 року ОСОБА_1 було відмовлено в наданні статусу учасника бойових дій. (а.с. 53)

Даних про оскарження ОСОБА_1 рішення комісіїв судовому порядку матеріали справи не містять.

Таким чином, на час звернення ОСОБА_1 до суду із цією заявою чинне законодавство передбачало позасудову процедуру підтвердження особою її участі в бойових діях з метою отримання статусу учасника бойових дій. Визначено орган, який уповноважений приймати таке рішення, встановлено перелік документів, необхідних для підтвердження участі особи в бойових діях. Перекладання на суд функцій такого органу суперечило б вимогам закону, створило б умови для уникнення встановленої законодавством процедури отримання статусу учасника бойових дій та поставило б у нерівні умови осіб, які отримують такий статус з дотриманням цієї процедури. Особа, якій рішенням уповноваженого органу (комісії) відмовлено у визнанні учасником бойових дій, не позбавлена права звернутися до суду з метою оскарження такого рішення, і під час дослідження обставин відмови в позовному провадженні можуть досліджуватися, зокрема, докази, надані особою на підтвердження факту участі у бойових діях разом з іншими обставинами, заслуховуватись доводи і заперечення сторін.

Апеляційна скарга не містить доводів щодо неправильного застосування судом першої інстанції висновків, висловлених в постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 у справі №233/2929/17.

За вказаних обставин, колегія суддів приходить до висновку, що ухвалу про відмову у відкритті провадження у справі суд першої інстанції постановив з дотриманням вимог закону.

Відповідно до статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За вказаних обставин, колегія суддів приходить до висновку про залишення ухвали суду без змін, а скарги без задоволення.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 16 серпня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови виготовлений 25 листопада 2021 року.

Суддя-доповідач Таргоній Д.О.

Судді: Голуб С.А.

Ігнатченко Н.В.