Номер провадження: 22-ц/813/2175/21
Номер справи місцевого суду: 505/77/20
Головуючий у першій інстанції Вергопуло А.К.
Доповідач Дришлюк А. І.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 листопада 2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Дришлюка А.І., суддів Драгомерецького М.М., Громіка Р.Д.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін у м. Одесі справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Котовського міськрайонного суду Одеської області від 23 червня 2020 року в цивільній справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

ВСТАНОВИВ:

10 січня 2020 року представник Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» звернувся з позовною заявою до Котовського міськрайонного суду Одеської області, вказуючи, що 29.06.2011 року між Банком та ОСОБА_1 було укладено договір №б/н, відповідно до умов якого Банк надав відповідачу кредит у сумі 500,00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Оскільки відповідач не виконує взяті на себе зобов`язання, утворилась заборгованість у розмірі 12715,84 грн, яка складається з наступного: 521,56 грн заборгованість за кредитом, 9930,28 грн заборгованість за відсоткам за користування кредитом; 1182,29 грн заборгованість за пенею, а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн - штраф (фіксована частина); 581,71 грн - штраф (процентна складова) (а.с. 2-47).

23 червня 2020 рішенням Котовського міськрайонного суду Одеської області (головуючий - суддя Вергопуло А.К.) позовну заяву задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН: НОМЕР_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк», , місцезнаходження: вул. Грушевського, 1Д, м. Київ, заборгованість за кредитним договором №б/н від 29.06.2011 року у розмірі 521,56 грн. В іншій частині позов залишений без задоволення. Також суд вирішив стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН: НОМЕР_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , на користь Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк», , місцезнаходження: вул. Грушевського, 1Д, м. Київ, судові витрати у розмірі 2102,00 грн (а.с. 66-68).

17 липня 2020 року представник Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» засобами поштового зв`язку направив апеляційну скаргу на рішення Котовського міськрайонного суду Одеської області від 23 червня 2020 року. З вказаним рішенням апелянт не погоджується в частині відмови у задоволенні позову, вважає, що воно прийнято без повного, всебічного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи, без належної оцінки доказів по справі та з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права. Апелянт оскаржує рішення лише в частині відмови у задоволенні позову. Пояснює, що з моменту підписання фізичною особою анкети-заяви, між кредитором позичальником було укладено кредитний договір в порядку ч.1 ст. 634 ЦК шляхом приєднання позичальника до запропонованого кредитором договору. Апелянт пояснює, що позивач разом з анкетою-заявою надав до суду першої інстанції копію довідки про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», особисто підписану відповідачем. Тобто, сторонами при укладенні кредитного договору були досягнуті усі істотні умови договору. Як зазначає апелянт, Банк надав відповідачу кредит, а відповідач його не повернув, суд першої інстанції не мав жодних підстав відмовляти у стягнені відсотків по кредиту, враховуючи, що при укладанні договору відсоткова ставка була визначена на рівні 30% річних, про що зазначено у довідці про умови кредитування. А отже, основними вимогами банку за кредитним договором до боржника є повернення наданих кредитних коштів та отримання відсотків за їх користування і ця умова є істотним фактором при наданні кредитних коштів, враховуючи, що важливою ознакою кредитної операції є те, що вона надається за розрахунок залучених грошових коштів. Крім того, суд порушив порядок, встановлений для вирішення питання, допустив однобічність та неповноту судового розгляду невідповідність висновків суду, викладених у рішенні, фактичним обставинам справи, не встановив дійсних прав та обов`язків сторін, які випливають з кредитного договору, не перевірив розрахунок заборгованості за кредитним договором та довідку про умови кредитування, підписану відповідачем особисто. Апелянт просить скасувати рішення Котовського міськрайонного суду Одеської області від 23 червня 2020 року в частині відмови у задоволенні позову та ухвалити у цій частині нове рішення, яким позов задовольнити повністю. Стягнути з відповідача судові витрати (а.с. 112-123).

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи. Апеляційне провадження за скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Котовського міськрайонного суду Одеської області від 23 червня 2020 року в цивільній справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором було відкрито в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи.

Відзив на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надходив.

З врахуванням недостатньої кількості суддів в Одеському апеляційному суді (з 2013 року кількість суддів в цивільній палаті зменшилася з 48 до 14, які фактично здійснюють судочинство), щодо яких здійснюється автоматизований розподіл справ (без урахування суддів, які хворіють, перебувають у відрядженні, знаходяться у відпустці), що створює надмірне навантаження та виключає можливість розгляду справи в строки, передбачені національним законодавством, судом апеляційної інстанції було здійснено розгляд справи з врахуванням поточного навантаження, яке обумовило збільшення строку розгляду справи по незалежним від суду причинам.

Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Дослідивши матеріали цивільної справи, доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга частково підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді строк виконання договору, а також відповідальність у вигляді неустойки (штрафів, пені) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань, в зв`язку з чим суд першої інстанції дійшов висновку щодо наявності підстав для відмови у задоволенні позовних вимог в частині стягнення заборгованості за відсотками, пенею та штрафами (фіксованої частини та процентної складової) (а.с. 67 зворот).

Апеляційний суд не погоджується з вищезазначеною позицією суду першої інстанції, з огляду на таке.

Як вбачається з матеріалів справи, 29.06.2011 року ОСОБА_1 підписав анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у ПАТ КБ «ПриватБанк» (а.с. 10-10 зворот).

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 відповідно до кредитного договору №б/н отримав кредитну картку № НОМЕР_2 строком дії з 29.06.2011 року по останній день 02.2015 року (а.с. 78).

Також, як вбачається з матеріалів справи відповідачем було підписано Довідку про Умови кредитування з використанням кредитної картки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», в якій зазначено базову відсоткову ставку за користування кредитними коштами у розмірі 30% річних (2,5 % щомісячно), розмір пені та штрафів у разі несвоєчасного погашення заборгованості (а.с. 11).

Апеляційний суд зазначає, що відповідачем не спростовано факт підписання ним довідки у встановленому законом порядку, жодних судових експертиз, які б підтвердили, що наявний в довідці підпис належить не відповідачеві, а іншій особі, не проводилося.

На підставі цього, апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції помилково зроблено висновок про непогодження сторонами ціни договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо в зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк.

Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до ч. 2 ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

В матеріалах справи наявна виписка по картці, яка підтверджує факт користування ОСОБА_1 кредитними коштами (а.с. 73-76 зворот).

З огляду на це, враховуючи те, що відповідач дійсно користувався кредитними коштами, однак свої зобов`язання в повній мірі перед Банком не виконав, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про стягнення з відповідача заборгованості за тілом кредиту.

В апеляційній скарзі позивач просив стягнути з відповідача відсотки за користування кредитом у розмірі 9930,28 грн (а.с. 114).

Як вбачається з довідки, наданої позивачем, строк дії кредитної карти, яку отримав відповідач відповідно до кредитного договору визначено по останній день 02.2015 року (а.с.78).

Відповідно до постанови Верховного Суду від 06 лютого 2019 року у справі № 175/4753/15-ц право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із ч. 2 ст. 1050 ЦК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач не заявляв вимог про застосування наслідків, передбачених ст. 625 ЦК України, а надав розрахунок заборгованості на підставі стягнення відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів, нарахованих після закінчення строку дії кредитного договору.

З наданого розрахунку заборгованості вбачається, що на момент закінчення строку дії кредитної картки, тобто останнього дня 02.2015 року, заборгованість за відсотками за користування кредитом складала 1121,94 грн (а.с. 7 зворот).

Таким чином, оскільки стягненню підлягають лише відсотки за користування кредитом в межах погодженого сторонами строку кредитування, а вимоги про застосування наслідків, передбачених ст. 625 ЦК України позивачем не заявлялися, то апеляційний суд вважає за необхідне стягнути з відповідача заборгованість за відсотками за користування кредитом в розмірі 1121,94 грн.

Позивачем також були заявлені вимоги стосовно стягнення заборгованості за пенею та штрафом (а.с. 5).

Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 551 ЦК України предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

При цьому, апеляційний суд зазначає, що згідно з положеннями ст. 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Відповідно до ст. 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором, свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Зазначена правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду України від 21 жовтня 2015 року № 6-2003цс15.

Отже, оскільки банком було одночасно заявлено вимоги до відповідача, як щодо пені, так і щодо штрафів за одне й те саме порушення, а саме за несвоєчасність погашення останнім заборгованості, то задоволенню підлягають тільки вимоги про стягнення пені.

Розмір пені, зазначений у позовній заяві становить 1182,29 грн, що, на думку апеляційного суду, не є співмірним з розміром заборгованості за тілом кредиту (521,56 грн).

Відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Тому, на підставі зазначених положень, апеляційний суд вважає, що стягненню підлягає пеня у розмірі 500 грн.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Позов фактично задоволено на суму 2143,5 грн, тобто на 17% від заявленої ціни (12715,84 грн).

Підтверджені понесені позивачем судові витрати складаються із судового збору за звернення з позовом (2102 грн) та з апеляційною скаргою (3153 грн), всього на суму 5255 грн.

Тому з відповідача слід стягнути судові витрати на користь позивача в сумі 5255 грн х 17% = 893,35 грн.

Отже, враховуючи вище наведене, оскільки доводи апеляційної скарги знайшли своє часткове підтвердження, апеляційний суд на підставі ст. 376 ЦПК України частково задовольняє апеляційну скаргу, оскаржуване рішення суду першої інстанції змінює в мотивувальній частині, а в частині незадоволення вимог щодо стягнення пені скасовує та ухвалює в цій частині нове рішення.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Одеський апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» - задовольнити частково.

Рішення Котовського міськрайонного суду Одеської області від 23 червня 2020 року змінити в мотивувальній частині та скасувати в частині незадоволення вимог щодо стягнення пені та ухвалити в цій частині нове рішення.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН: НОМЕР_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк», (, м. Київ, вул. Грушевського, буд.1Д); місцезнаходження: 49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, буд. 50, , МФО 305299, р/р НОМЕР_3 (для погашення заборгованості та судових витрат):

- заборгованість за відсотками за користування кредитом у розмірі 1121 гривня 94 копійки;

- заборгованість за пенею за прострочення зобов`язання у розмірі 500 гривень.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН: НОМЕР_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк», (, м. Київ, вул. Грушевського, буд.1Д); місцезнаходження: 49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, буд. 50, , МФО 305299, р/р НОМЕР_3 (для погашення заборгованості та судових витрат) судовий збір за звернення до суду з позовом та за подання апеляційної скарги у розмірі 893 гривні 35 копійок.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Постанова Одеського апеляційного суду набирає законної сили з моменту її підписання та подальшому оскарженню не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду А.І. Дришлюк

Р.Д. Громік

М.М. Драгомерецький

22.11.2021 року м. Одеса