Справа № 357/6905/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 листопада 2021 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді - Ярмола О. Я. ,

при секретарі - Кривенко О. С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в місті Біла Церква, в залі суду №5 цивільну справу за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Український страховий стандарт» до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, мотивуючи тим, що 04.07.2020 року між ПрАТ СК «Український страховий стандарт» та ОСОБА_2 було укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, предмет якого є захист майнових прав, пов`язаних із відшкодуванням шкоди, завданої третім особам за наслідками настання цивільно-правової відповідальності водія, який перебував за кермом зазначеного в полісі - т/з «ГАЗ» д.н.з. НОМЕР_1 . 26.09.2020 року на автодорозі Н-01-Київ-Знам`янка, 50 км, ОСОБА_1 , керуючи автомобілем «ГАЗ» д.н.з. НОМЕР_1 , не перевірив технічну справність автомобіля та під час руху допустив відрив заднього колеса, яке зіткнулося з автомобілем «Toyota» д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_3 , який рухався на зустріч по зустрічній смузі. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди автомобіль «Toyota» д.н.з. НОМЕР_2 отримав механічні пошкодження. Згідно з довідкою про ДТП та постановою Обухівського районного суду Київської області від 06.10.2020 року, вищевказана дорожньо-транспортна пригода відбулася в наслідок порушення ОСОБА_1 ПДР України. До ПрАТ «СК «Український страховий стандарт» звернувся потерпілий ОСОБА_3 із заявою про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування, надавши при цьому усі необхідні документи. Відповідно до рахунку №15-10 від 16.10.2020 року, з урахуванням умов Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», між ПрАТ «СК «Український страховий стандарт» та потерпілим було узгоджено укладання Договору про врегулювання страхового випадку, оформленого за №0069/20, і погоджено, що розмір страхового відшкодування складатиме 31 050,00 грн. 23.10.2020 року відповідно до платіжного доручення №972 позивачем було виконано майнове зобов`язання та перераховано погоджене страхове відшкодування на загальну суму 31 050,00 грн. Позивач зазначає, що на підставі п.п. «г» п. 38.1 ст. 38 вказаного Закону він отримав право звернення до відповідача з вимогою в порядку регресу, оскільки ОСОБА_1 недотримався правил експлуатації ТЗ, не проконтролював технічний стан автомобіля, що стало наслідком ДТП. А тому, позивач просив суд стягнути з відповідача в порядку регресу на свою користь суму виплаченого страхового відшкодування в розмірі 31 050,00 грн., а також, позивач просив за рахунок відповідача відшкодувати понесені судові витрати по даній справі.

Ухвалою суду від 21.07.2021 року було відкрито провадження у даній справі, постановлено провести її розгляд в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленям учасників справи (а.с.100).

Позивач в судове засідання не направив свого представника, подав суду клопотання в якому, вказав, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить провести розгляд справи без його участі, проти винесення заочного рішення не заперечує.

Відповідач та представник відповідача ОСОБА_4 , в судовому засіданні не визнали позовні вимоги, надали письмово викладену позицію по справі, а також, просили залишити даний позов без розгляду в зв`язку з повторною неявкою в судове засідання представника позивача.

22.11.2021 року суд постановив ухвалу про відмову в задоволенні клопотання про залишення позову без розгляду, оскільки позивач скористався своїм правом, подав клопотання про розгляд справи за відсутності представника за наявними матеріалами справи (а.с.115-116) та судом не визнавалася обов`язковою явка сторони позивача в судове засідання.

Заслухавши пояснення відповідача та його представника, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що 26.09.2020 року на автодорозі Н-01- Київ-Знам`янка, 50 км, ОСОБА_1 , керуючи автомобілем «ГАЗ» д.н.з. НОМЕР_1 , став учасником ДТП, під час руху стався відрив заднього колеса автомобіля, яким він керував, що призвело до зіткнення з автомобілем «Toyota» д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_3 , який рухався на зустріч по зустрічній смузі.

Внаслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди автомобіль «Toyota» д.н.з. НОМЕР_2 отримав механічні пошкодження.

Постановою Обухівського районного суду Київської області від 06.10.2020 року у справі № 372/3336/20, ОСОБА_1 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та піддано штрафу в розмірі 20 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, в сумі 340 грн. Зазначена постанова набрала законної сили (а.с.65- 66).

Згідно з ч.6 ст. 82 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Відповідач визнає, що був учасником зазначеної ДТП, також стверджує обставини справи, що викладені в даній постанові. Однак, відповідач в підтвердження своєї позиції в даній справі, надав суду Протокол перевірки технічного стану транспортного засобу № 00408-00037-20 від 22.09.2020 року, автомобіль ГАЗ 3302, д.н.з. НОМЕР_1 пройшов техогляд та був визначений технічно справним (а.с.110).

Встановлено, що 04.07.2020 року між ПрАТ «СК «Український страховий стандарт» та ОСОБА_2 було укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, предмет якого є захист майнових прав, пов`язаних із відшкодуванням шкоди, завданої третім особам за наслідками настання цивільно-правової відповідальності водія, який перебував за кермом зазначеного в полісі - т/з «ГАЗ» д.н.з. НОМЕР_1 . (а.с.9).

Згідно Полісу №АО/ 1859031 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних ТЗ строк дії Договору (полісу) з 04.07.2020р. по 03.07.2021 р.

Відповідно до п.8 Полісу №АО / 1859031 особливими умовами використання забезпеченого транспортного засобу передбачено, що ТЗ ГАЗ 3302 н.з. НОМЕР_1 НЕ підлягає обов`язковому технічному контролю (ОТК) (а.с.9).

Встановлено, що 05.10.2020р. до ПрАТ «СК «Український страховий стандарт» звернувся власник пошкодженого автомобіля «Toyota» д.н.з. НОМЕР_2 ОСОБА_5 із заявою про виплату страхового відшкодування, на підставі договору обов`язкового страхування відповідальності згідно Полісу №АО/1859031 від 04.07.2020 року (а.с.13).

Відповідно Договору про врегулювання страхового випадку №0069/20 та Звіту ТОВ «Експертно-Асистуюча Компанія «Фаворит» №22179 від 15.10.2020 року, розмір страхового відшкодування визначено в сумі 31 050,00 грн. (а.с. 70,71).

Позивач зазначає, що 23.10.2020 року ПрАТ «СК Український страховий стандарт» за платіжним дорученням № 972 від 23.10.2020 р. сплатило страхове відшкодування постраждалій особі відповідно до умов Полісу № АО/1859031 від 04.07.2020 року, що підтверджується наданими стороною позивача копіями вказаних документів (а.с.7).

Позивач, обгрунтовуючи свій позов, посилається на норми ст. 1166,1187 ЦК України. Відповідно до частини першої статті 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до частин першої та другої статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Статтею 1 Закону України «Про страхування» встановлено, що страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття 979 ЦК України).

Відповідно до статті 980 ЦК України предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані, зокрема з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності).

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Статтею 1194 ЦК України передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

З аналізу вищевказаних норм вбачається, що відшкодування шкоди особою, яка її завдала, можливе лише за умови, що згідно із Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди.

Як було встановлено судом, підставою для звернення позивача до суду з даним позовом стало те, що відповідно до п.п. «г» п. 38.1. ст. 38 ЗУ "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" , ст.ст. 1166, 1172, 1187, 1191 ЦК України, позивач отримав право регресної вимоги до відповідача в межах суми виплаченого страхового відшкодування за Полісом № АО/1859031, оскільки дорожньо-транспортна пригода за участі відповідача сталася внаслідок технічної несправності забезпеченого транспортного засобу "ГАЗ 3302", державний реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Відповідно до статті 1191 Цивільного кодексу України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Регрес у правовідносинах страхування характеризується тим, що страховик одержує право стягнути суму виплаченого відшкодування не лише з третьої особи, а й із самого страхувальника. Право страховика на пред`явлення регресної вимоги передбачене, зокрема, Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", тобто виникає з правовідносин страхування відповідальності.

Право подати регресний позов до самого страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, виникає у страховика лише з припиненням основного деліктного зобов`язання за фактом здійснення ним виплати страхового відшкодування на користь сторони потерпілого - кредитора в деліктному зобов`язанні (постанова Верховного Суду України від 23.03.2016 р. № 6-2598цс15).

Відповідно до ст. 3 Закону, обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Згідно п. 6 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні справ про відшкодуванні шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» судам роз`яснено, якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди (пункт 2.2 Правил дорожнього руху України).

Згідно ст. п.п. «г» п. 38.1. ст. 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо дорожньо-транспортна пригода визначена в установленому порядку безпосереднім наслідком невідповідності технічного стану та обладнання транспортного засобу існуючим вимогам Правил дорожнього руху.

Вимоги щодо технічного стану транспортних засобів та їх обладнання визначені у розділі 31 Правил дорожнього руху.

Відповідно до пункту 31.1 Правил дорожнього руху, затверджених постановою КМУ від 10.10.2001 № 1306, технічний стан транспортних засобів та їх обладнання повинні відповідати вимогам стандартів, що стосуються безпеки дорожнього руху та охорони навколишнього середовища, а також правил технічної експлуатації, інструкцій підприємств-виробників та іншої нормативно-технічної документації.

Відповідно до ст. 33 ЗУ "Про дорожній рух" технічний стан транспортних засобів, що перебувають в експлуатації, у частині, що стосується безпеки дорожнього руху та охорони навколишнього середовища, має відповідати правилам, нормативам і стандартам, затвердженим у встановленому порядку. Обов`язок щодо забезпечення належного технічного стану транспортних засобів покладається на їх власників або інших осіб, які їх експлуатують, згідно з чинним законодавством.

В наданих до матеріалів справи письмових поясненнях та наданих пояснень в судовому засіданні відповідач зазначає, що позивач неправильно посилається на ст. 1187 Цивільного кодексу України, так як між позивачем і власником ТЗ існують договірні відносини згідно Полісу № АО/ 1859031 від 04.07.2020р., а тому спірні правовідносини регулюються нормами спеціального закону - ЗУ "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів". Транспортний засіб "ГАЗ 3302»" д.н. НОМЕР_1 на підставі п. 1.7 ст. 1 Закону є забезпеченим транспортним засобом. Законного обґрунтування вини страхувальника чи водія з посиланням на порушення конкретної, визначеної Правилами Дорожнього руху вимоги, не встановлено.

Матеріали справи не підтверджують того, що дорожньо-транспортна пригода є безпосереднім наслідком невідповідності технічного стану та обладнання автомобіля ГАЗ 3302 н.з. НОМЕР_1 існуючим вимогам Правил дорожнього руху.

Обов`язковий технічний контроль транспортного засобу передбачає перевірку технічного стану транспортного засобу, а саме: системи гальмового і рульового керування, зовнішніх світлових приладів, пневматичних шин та коліс, світлопропускання скла, газобалонного обладнання (за наявності), інших елементів у частині, що безпосередньо стосується безпеки дорожнього руху та охорони навколишнього природного середовища (ч. 3 ст. 35 Закону України "Про дорожній рух").

Перевірка технічного стану транспортного засобу полягає у визначенні відповідності транспортного засобу встановленим до конструкції і технічного стану вимогам, згідно з Наказом Міністерства Інфраструктури України від 26 листопада 2012 року № 710 "Про затвердження Вимог до перевірки конструкції та технічного стану колісного транспортного засобу, методів такої перевірки" (пп. 11 п. 2 Порядку).

За результатами перевірки технічного стану транспортних засобів встановлюється їх придатність до експлуатації або неможливість експлуатації

Протокол перевірки технічного стану транспортного засобу може бути визнаний недійсним уповноваженою особою центру МВС у випадках визначених п. 7 Наказу Міністерства внутрішніх справ від 06 листопада 2019 року № 928 "Про затвердження Порядку проведення моніторингу інформації про результати обов`язкового технічного контролю, що передається суб`єктами здійснення обов`язкового технічного контролю до загальнодержавної бази даних".

В даному випадку, відсутні безперечні дані, що дорожньо-транспортна пригода 26.09.2020р. стала безпосереднім наслідком невідповідності технічного стану та обладнання транспортного засобу, яким керував ОСОБА_1 .

Дійсно, постановою Обухівського районного суду Київської області від 06.10.2020 року у справі № 372/3336/20, ОСОБА_1 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та є встановленим, що відповідач не перевірив технічну справність автомобіля під час руху, однак відсутні безперечні дані, що автомобіль, яким керував відповідач був технічно несправний на початок руху, тобто до моменту ДТП.

Вказаною постановою Обухівського районного суду встановлено, що ОСОБА_1 був учасником зазначеної ДТП, та визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення. І у відповідності ч. 6 ст. 82 ЦПК України зазначена постанова суду є обов`язковою для суду в даній цивільній справі, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

При цьому, суд враховує, що згідно Протоколу перевірки технічного стану транспортного засобу № 00408-00037-20 від 22.09.2020 року автомобіль ГАЗ 3302, д.н.з. НОМЕР_1 пройшов техогляд та був визначений технічно справним, тобто, за 4 дні до вказаної ДТП (а.с.110). Зазначений протокол не визнавався недійсним у встановлений Законом спосіб.

Отже, з огляду на те, що укладаючи з власником автомобіля ГАЗ 3302 н.з. НОМЕР_1 договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 04.07.2020р.(за 2 місяці до ДТП), позивач був обізнаний із технічними характеристиками автомобіля ГАЗ 3302 та погодив, що ТЗ не підлягає обов`язковому технічному контролю, а також, зважаючи, що відсутні будь-які докази на підтвердження того, що дорожньо-транспортна пригода є безпосереднім наслідком невідповідності технічного стану та обладнання ТЗ «ГАЗ 3302» н.з. НОМЕР_1 існуючим вимогам Правил дорожнього руху, а згідно Протоколу перевірки технічного стану транспортного засобу № 00408-00037-20 від 22.09.2020 року автомобіль ГАЗ 3302, д.н.з. НОМЕР_1 пройшов техогляд та був визначений технічно справним, - суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на позивача.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 4, 12, 76 - 81, 141,258, 259, 264 265, 268, 354, 355 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В :

В задоволенні позову Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Український Страховий Стандарт» до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспротної пригоди - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги на рішення суду протягом 30 днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У випадку подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду .

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складання має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду

Повний текст рішення виготовлений 26.11.2021 року.

СуддяО. Я. Ярмола