Дата документу 29.11.2021
Провадження № 2/937/2244/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 листопада 2021 року Мелітопольський міськрайонний суд Запорізької області у складі:

головуючого - судді Юрлагіної Т.В.,

за участю секретаря - Бондаренко Г.В.

розглянувши у судовому засіданні в м. Мелітополі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участі третіх осіб: Товариства з обмеженою відповідальністю «Мелітопольська міська біржа нерухомості, ОСОБА_3 про визнання договору міни дійсним,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулася до суду з позовною заявою до відповідача про визнання договору міни дійсним.

Позовна заява обґрунтована тим, що 08 лютого 1996 року ОСОБА_1 в своїх інтересах та в інтересах малолітнього сина ОСОБА_3 уклала договір міни квартири АДРЕСА_1 з ОСОБА_4 на будинок АДРЕСА_2 . Даний договір посвідчений на підставі ст. 15 ЗУ «Про товарні біржі» від 10.12.1991 року на Мелітопольській міській біржі нерухомості. Після укладання договору позивач зареєструвала за собою право власності на житловий будинок в Мелітопольському МБТІ. На теперішній час позивачка не може розпорядитися належним їй нерухомим майном, тобто зробити його відчуження, у зв`язку з тим, що договір міни від 08.02.1996 року, який було оформлено на біржі, що не відповідає вимогам діючого на той час законодавства, яке передбачало обов`язкове нотаріальне посвідчення договору міни нерухомого майна. Зазначені обставини свідчать про те, що позивачка формально права власності на нерухоме майно по вищезазначеному договору не набула у зв`язку з не посвідченням його нотаріально, що порушує її законне право на розпорядження цим майном.

12 квітня 2021 року відкрито провадження у справі у порядку загального позовного провадження та призначено справу до підготовчого судового засідання.

06 жовтня 2021 року ухвалою Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області замінено первісного позивача Мелітопольську міську раду Запорізької області на ОСОБА_2 та підготовче судове засідання закрито та призначено справу до судового розгляду.

У судове засідання позивач не з`явилася, але від неї надійшла заява з проханням слухати справу за її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Відповідач у судове засідання не з`явився, до суду надійшла заява про слухання справи за її відсутності позовні вимоги визнає у повному обсязі.

Представник третьої особи ТОВ «Мелітопольська міська біржа нерухомості» у судове засідання не з`явився, з невідомих причин, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Про поважні причини своєї неявки суду він не повідомив, заяв про відкладення розгляду справи, розгляд справи за його відсутності чи заперечень проти позовних вимог від нього не надходило.

Третя особа ОСОБА_3 в судове засідання не з`явився, до суду надійшла заява про слухання справи за його відсутності. Проти задоволення позовних вимог не заперечує.

Відповідно до вимог ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, вивчивши матеріали справи та всебічно проаналізувавши обставини в їх сукупності, давши оцінку зібраним у справі доказам, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному, об`єктивному та всебічному з`ясуванні обставин справи, встановив наступні факти та відповідні правовідносини, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частиною 1 ст. 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення своїх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Як вбачається з вимог ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно вимог ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Судом встановлено, що 08 лютого 1996 року ОСОБА_1 , яка діяла від свого імені та від імені неповнолітнього сина ОСОБА_3 уклала з ОСОБА_5 договір міни, згідно з яким позивач обміняла квартиру АДРЕСА_1 на будинок АДРЕСА_2 . Договір зареєстрований на Мелітопольській міській біржі нерухомості згідно ст. 15 Закону України «Про товарну біржу» за реєстровим № 0030/0224 (а.с. 7).

З позовної заяви та матеріалів справи встановлено, що з часу придбання ОСОБА_1 зареєструвалася у вказаному житловому будинку, що підтверджують копією паспорту (а.с. 4-5).

Право власності на житловий будинок розташований за адресою: АДРЕСА_2 зареєстровано в рівних частках за ОСОБА_1 , ОСОБА_3 на підставі договору міни від 28.02.1996 року, що підтверджується довідкою КП «МБТІ» №421 від 22.03.2021 року (а.с.8).

Відповідно до інформації №1222/21.24-134 від 06.04.2021 року наданої Мелітопольським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , актовий запис про смерть №1038 від 06.05.2019 року складений Мелітопольським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області (а.с.17).

10 лютого1998 року ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 склала заповіт на ім`я ОСОБА_2 відповідно до якого заповідала їй усе належне майно.

На підставі рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 10.06.2020 за ОСОБА_2 визнано право власності у порядку спадкування на квартиру АДРЕСА_1 .

Згідно ч.1 ст. 317 ЦПК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно ч.1, 2 ст. 319 ЦПК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Зі змісту договору міни від 08.02.1996 року встановлено, що договір було укладено у відповідності до ст. 15 ЗУ від 10.12.1991 року «Про товарну біржу».

Згідно із п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватись судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину.

За змістом ст. ст. 57, 58 Конституції України, ст. 5 Цивільного кодексу України, до застосування підлягають акти цивільного законодавства, що регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності.

Положеннями п. 4 Прикінцевих і перехідних положень Цивільного кодексу України 2003 року, що набрав чинності з 01 січня 2004 року, визначено, що цей Кодекс застосовується до цивільних правовідносин, що виникли після набрання ним чинності.

Враховуючи, що спірні правовідносини виникли у лютому 1996 року, для їх врегулювання слід застосовувати норми ЦК УРСР в редакції 1963 року.

Приписами ч. 1 та ч. 2 ст. 241 ЦК України (в редакції 1963 року) встановлено, що за договором міни між сторонами провадиться обмін одного майна на інше. Кожний з тих, хто бере участь у міні, вважається продавцем того майна, яке він дає в обмін, і покупцем майна, яке він одержує.

За статтею 242 ЦК України (в редакції 1963 року), до договору міни застосовуються відповідно правила про договір купівлі-продажу, якщо інше не випливає з змісту відносин сторін.

Згідно з вимогами ст. 227 ЦК України (в редакції 1963 року) договір купівлі-продажу житлового будинку, повинен бути укладений у письмовій формі з обов`язковим нотаріальним посвідченням.

Невиконання цих вимог тягне недійсність такої угоди із застосуванням наслідків реституції, передбачених ч. 2 ст. 48 ЦК (в редакції 1963 року).

Відповідно до ст. 15 Закону України «Про товарну біржу» від 10 грудня 1991 року членами біржі є прийняті до її складу вітчизняні та іноземні юридичні і фізичні особи. Член товарної біржі має право здійснювати біржові операції на біржі. Біржовою операцією визнається угода, якщо вона являє собою купівлю-продаж товарів, допущених до обігу на товарній біржі, якщо її учасники - члени біржі, якщо вона зареєстрована на біржі не пізніше наступного за здійсненням угоди дня. Угода вважається укладеною з моменту її реєстрації на біржі.

Згідно з п. 49 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Мінюсту від 14 червня 1994 року № 18/5, яка діяла на час спірних правовідносин, правовстановлюючим документом на житловий будинок міг бути договір купівлі-продажу, зареєстрований на біржі.

Зазначена норма закону суперечила чинній на той час ст. 227 ЦК УРСР 1963 року, згідно з якою договір купівлі-продажу повинен бути нотаріально посвідчений та підлягав реєстрації у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів.

Відповідно до ст. 47 ЦК УРСР 1963 року, якщо одна із сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В такому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається.

Пунктом 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про визнання угод недійсними» №3 від 28.04.1978 визначено, що суд на підставі ч. 2 ст. 47 ЦК УРСР 1963 року за вимогою сторони, яка виконала угоду, вправі визнати угоду дійсною. Це правило не може бути застосовано, якщо сторонами не було досягнуто згоди з усіх істотних умов договору або для його укладення були наявні передбачені законом обмеження. Крім того, суд перевіряє, чи підлягала виконана угода нотаріальному посвідченню, чому вона не була нотаріально посвідчена і чи не містить вона протизаконних умов.

Згідно з частиною другою ст. 220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

Згідно з частиною третьою ст. 334 ЦК України право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним.

Таким чином вищевказане свідчить про те, що при укладанні договору міни від 08.02.1996 року сторони керувались ч.2 ст. 15 Закону України «Про товарну біржу», відповідно до якої угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. Саме тому вони вважали, що договір міни укладено згідно вимог чинного на той час законодавства.

У відповідності до ч.2 ст. 47 ЦК УРСР та п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України 28.04.1978 р. № 3 «Про судову практику в справах про визнання угод недійсними», якщо угода, що потребує нотаріального посвідчення, виконана повністю або частково однією з сторін, а друга сторона ухиляється від її нотаріального посвідчення, суд за вимогою сторони, яка виконала угоду, її правонаступників, вправі визнати угоду дійсною.

Враховуючи викладене, керуючись конституційним принципом верховенства права, оцінивши всебічно, повно та об`єктивно всі наявні у справі докази окремо та у сукупності, застосовуючи відповідні норми матеріального права, забезпечуючи права людини і основоположні свободи сторін, враховуючи принципи справедливості та неупередженості, суд дійшов до висновку про те, що законодавець на час виникнення спірних правовідносин не вимагав нотаріального посвідчення договору відчуження нерухомості у разі укладання такого договору на товарній біржі, крім того при вчиненні договору міни дії сторін були спрямовані на встановлення цивільних прав та обов`язків, перехід права власності відбувся, сторони договору мали необхідний обсяг цивільної дієздатності та вільне волевиявлення, що відповідало внутрішній волі на досягнення наслідків, а саме обмін нерухомого майна, а отже, правочин був реальним і вчинений у формі, дозволенній чинним законодавством України на момент його вчинення. Позивач та третя особа з 1996 року безперервно користуються житловим будинком, вважаючи його своїм нерухомим майном, на сьогоднішній день вони є єдиними титульними володільцями, відсутність нотаріального посвідчення договору перешкоджає позивачу належним чином володіти, користуватися та розпоряджатися вищевказаним нерухомим майном, а тому суд вважає за необхідне позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись ст. 47 ЦК України (в редакції 1963 року), п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про визнання угод недійсними» від 28.04.1978 року ст. 392 ЦК України (в редакції 2003 р.), ст.ст. 12, 13, 81, 131, 259, 263-265 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участі третіх осіб: Товариства з обмеженою відповідальністю «Мелітопольська міська біржа нерухомості, ОСОБА_3 про визнання договору міни дійсним - задовольнити в повному обсязі.

Визнати дійсним договір міни житлового будинку розташованого за адресою: АДРЕСА_2 - укладений 08 лютого 1996 р. між ОСОБА_1 , яка діяла в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_3 та ОСОБА_5 , посвідченого Товариством з обмеженою відповідальністю «Мелітопольська міська біржа нерухомості» за реєстровим №0030/0227

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Запорізького апеляційного суду через Мелітопольський міськрайонний суд Запорізької області шляхом подачі в 30-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги, а особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 30 днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_2 , РНКОПП - НОМЕР_1

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , проживає за адресою: АДРЕСА_3 , РНКОПП - НОМЕР_2 .

Третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «Мелітопольська міська біржа нерухомості, юридична адреса: Запорізька область, м. Мелітополь, просп.. Б. Хмельницького, буд. 25 кв. 8,

Третя особа: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , РНКОПП - НОМЕР_3

Суддя: Т.В.Юрлагіна