ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/817/126/21 Доповідач - Дикун С.І.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 січня 2021 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

Головуючого - Дикун С.І.

Суддів - Парандюк Т. С., Храпак Н. М.,

з участю секретаря - Боднар Р.В.

та учасників судового процесу: представника позивачки ОСОБА_1 - адвоката Рукавця О.В., відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу №607/16891/19 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 23 жовтня 2020 року, ухвалене суддею Черніцькою І.М., повний текст рішення складено 02 листопада 2020 року, у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, служба у справах неповнолітніх та дітей Тернопільської міської ради про позбавлення батьківських прав, -

ВСТАНОВИВ:

У липні 2019 року позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - служба у справах неповнолітніх та дітей Тернопільської міської ради про позбавлення відповідача батьківських прав відносно неповнолітньої дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В обґрунтування вимог позивачка вказала на те, що вони з дочкою з липня 2017 року проживають окремо від відповідача, оскільки він змінив ключі вхідний дверей квартири по АДРЕСА_1 . Жодних з покладених на нього законом батьківських обов`язків відповідач не виконує, не приймає педагогічної, матеріальної, грошової та іншої участі у вихованні дочки. З вересня 2017 року рішенням суду з відповідача стягнуто аліменти, однак жодного разу з вказаного часу відповідач аліментів на сплатив. Загальна сума заборгованості ОСОБА_2 зі сплати аліментів станом на 30 червня 2019 року становить 21 126,50 грн. Дитина знаходиться на повному її утриманні, займається в гуртках, тренувально-оздоровчих секціях. Відповідач жодним чином не піклується про дочку, не проявляє зацікавленості в її подальшій долі, не цікавиться її успіхами, станом здоров`я, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини. Близько двох років відповідач заперечує відносно виїзду дочки за кордон. Дитина не має до відповідача родинних почуттів і не вважає його своїм батьком.

Посилаючись на наведене та те, що відповідач належним чином не виконує своїх батьківських обов`язків, не піклується про фізичний та духовний розвиток доньки, просила позов задовольнити.

Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 07 серпня 2019 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження .

08 жовтня 2019 року відповідач ОСОБА_2 подав заперечення на позовну заяву. Вказав, що ОСОБА_1 26 липня 2017р., самовільно. без його дозволу, змінила місце проживання 9-ти річної доньки ОСОБА_4 , викликала вантажне таксі, вивезла свої і дитячі речі з квартири. На його вимогу повернути дитину додому, за місцем прописки, ОСОБА_1 відмовилась. Поспілкуватися з дитиною по телефону йому також не вдалося. Ним неодноразово подавались заяви в поліцію, прокуратуру і міську раду щоб повернути доньку по місцю прописки.

З дня народження доньки і до 26 липня 2017 року дитиною, в основному, займався він. Зрідка допомагали батьки ОСОБА_1 , коли в квартирі робився ремонт, а він перебував на роботі. У період, коли ОСОБА_1 знаходилась в місцях позбавлення волі, він навчив дитину алфавіту, писати букви, рахувати, саме він підготував дитину до школи і привів на першу співбесіду. З ним дитина неодноразово їздили на відпочинок. Зазначив, що ОСОБА_1 повністю обмежила його в спілкуванні з донькою, чим грубо порушила його права.

Щодо стягнення аліментів на дитину зазначив, що виплати по аліментах будуть здійснюватися через рахунки Державної виконавчої служби, заборгованості немає.

Посилаючись на наведене, просив відмовити у позові.

Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 15 жовтня 2019 року матеріали цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Служба у справах неповнолітніх та дітей Тернопільської міської ради про позбавлення батьківських прав, направлено в орган опіки і піклування - Службу у справах неповнолітніх та дітей Тернопільської міської ради для дачі висновку відносно доцільності позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав щодо дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 23 жовтня 2020 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Служба у справах неповнолітніх та дітей Тернопільської міської ради про позбавлення батьківських прав відмовлено. Судом попереджено ОСОБА_2 про необхідність змінити ставлення до виконання своїх батьківських обов`язків щодо виховання дочки ОСОБА_4 , оскільки ухилення від них є підставою для позбавлення батьківських прав. Покладено на Службу у справах неповнолітніх та дітей Тернопільської міської ради, контроль за виконання відповідачем своїх батьківських обов`язків.

Із апеляційною скаргою на рішення Тернопільського міськрайонного суду від 23 жовтня 2020 року звернулась позивачка ОСОБА_1 . Посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права і просить скасувати рішення суду та задовольнити позов, позбавити відповідача батьківських прав відносно неповнолітньої дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Наголошує, що відповідач не виконує своїх батьківських обов`язків - ніяким чином не піклується про дочку, не проявляє заінтересованості в її подальшій долі, не цікавиться її успіхами, станом здоров`я, не піклується про фізичний і духовний стан дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини. Поведінка відповідача створює умови, які шкодять інтересам дитини, оскільки він умисно, без будь-яких на то підстав, не надає дозволу на виїзд дитини за кордон.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Під час судового засідання апеляційного суду представник позивачки адвокат Рукавець О.В. апеляційну скаргу підтримав, надав пояснення, аналогічні змісту скарги, просив задовольнити вимоги апеляційної скарги.

Відповідач апеляційної скарги не визнав, мотивуючи, що позивачка що ОСОБА_1 повністю обмежила його в спілкуванні з донькою, чим грубо порушила його батьківські права. А також, що він не може спілкуватися із дочкою, оскільки між ним та позивачкою склались ворожі відносини, а так як дитина проживає із позивачкою, то він не бажає втягувати дитину у конфлікт.

Представник служби у справах неповнолітніх та дітей Тернопільської міської ради, будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце розгляду справи, у судове засідання не з`явився, заяв про відкладення розгляду справи з метою особистої участі у судовому засіданні не подав. А тому, відповідно до вимог ч.2 ст.372 ЦПК України, та при відсутності заперечень зі сторони учасників справи, колегія суддів не вбачає перешкод щодо розгляду справи за відсутності служби у справах неповнолітніх та дітей Тернопільської міської ради.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників судового розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції за наявними в справі доказами в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає.

Судом установлено, що ІНФОРМАЦІЯ_3 народилась ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 від 20 травня 2008 року. Сторони є батьками дитини.

Із липня 2017 року неповнолітня донька сторін ОСОБА_4 проживає разом з позивачкою. Відповідач проживає окремо.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 16 квітня 2019 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 4923,27 грн. за період з 05 вересня 2017 року по 05 лютого 2019 року.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 22 серпня 2019 року у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визначення місця проживання дитини доньки ОСОБА_5 , 2008 року народження відмовлено. У позовній заяві ОСОБА_2 просив визначити місце проживання доньки із ним, як батьком дитини, посилаючись, що відповідачка 26.07.2017 року самовільно змінила місце проживання їх малолітньої дочки та чинить йому перешкоди у спілкуванні із дочкою.

Як вбачається з довідки №121 від 10 жовтня 2019 року, виданої Тернопільським навчально-виховним комплексом «Школа-ліцей №6 ім. Н. Яремчука» Тернопільської міської ради, ОСОБА_4 навчається у 6-В класі ТНВК «Школа-ліцей №6 ім. Н. Яремчука». Дитина охайна, доглянута, проживає разом з мамою та вітчимом. Вихованням дочки займається мама: відвідує батьківські збори, цікавиться навчанням дитини, дитина знаходиться на повному утриманні мами. Батько ОСОБА_2 шкільним життям дитини не цікавиться, батьківські збори не відвідує.

Характеристикою учениці 6-В класу ОСОБА_4 , наданої Тернопільським навчально-виховним комплексом «Школа-ліцей №6 ім. Н. Яремчука» Тернопільської міської ради, підтверджується, що ОСОБА_4 навчається в ТНВК «Школа-ліцей №6 ім. Н. Яремчука» з першого класу. З початкової школи вирізняється високою ерудованістю та розсудливістю. Зарекомендувала себе як надзвичайно старанна та дисциплінована учениця. Навчається в повну міру своїх сил, проявляючи особливий інтерес до гуманітарних дисциплін. Має прекрасні здібності до вивчення української мови та літератури, а також англійської мови. На уроках завжди активна та уважна. Старанно виконує домашнє завдання. Багато часу приділяє навчанню. Чудовий організатор. Володіє лідерськими якостями, легко може організувати роботу як окремої команди, так і цілого класу. Однокласники завжди дослухаються до її думки. ОСОБА_4 надзвичайно активна і поза школою, завжди у пошуку можливості дізнатися щось нове та корисне для свого саморозвитку. Доброзичлива, комунікабельна, завжди ввічлива та тактовна. Має багато друзів серед однокласників. Користується повагою серед вчителів.

Дитина ОСОБА_4 із народження знаходиться на обліку на дільниці №7 у дільничного лікаря - педіатра педіатричного відділення №1 поліклініки КНП «ТМДКЛ». За даними рапорту лікаря-педіатра за період з 2013 р. по 2014 р. на прийом з дитиною приходив батько. Усі рекомендації по лікуванні дитини батько виконував. З 2014 року з дитиною на прийом приходила мама. Усі призначення педіатра виконує, рекомендацій дотримується. Дитина періодично хворіє на ГРВІ, в 2016 році перехворіла вітряною віспою. Щеплення отримала згідно календаря щеплень, що вбачається із відповіді комунального некомерційного підприємства «Тернопільська міська комунальна лікарня» вбачається.

Висновком органу опіки та піклування щодо доцільності позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 стосовно малолітньої дитини ОСОБА_4 , затвердженого рішенням виконавчого комітету Тернопільської міської ради №111 від 13 лютого 2020 року стверджується, що орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити ОСОБА_2 батьківських прав стосовно малолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Заслухана в судовому засіданні суду першої інстанції неповнолітня донька сторін ОСОБА_3 пояснила, що підтримує поданий її матір`ю позов. Вказала, що з липня 2017 року вона з матір`ю та старшим братом проживають окремо від батька. З того часу батько не піклується про її фізичний і духовний розвиток, не цікавиться її навчанням, не спілкується з нею та матеріально не допомагає. Вона проживає разом з матір`ю та перебуває повністю на її утриманні.

Відмовляючи у задоволенні позову про позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав відносно доньки Телебан ОСОБА_5 , суд першої інстанції дійшов висновку, що наведені позивачкою обставини щодо неналежної участі відповідача в утриманні і вихованні доньки не можуть бути достатніми підставами в розумінні ст.164 СК України для ухвалення рішення про позбавлення батьківських прав.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно з частиною першою статті 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

За змістом статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до частини першої статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване судове рішення про відмову у позбавленні відповідача батьківських прав відповідає.

Частиною першою статті 9 Конституції України передбачено, що чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Відповідно до пункту 1 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року в редакції зі змінами, схваленими резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21 грудня 1995 року (далі - Конвенція про права дитини), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою, десятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист.

За змістом статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до пункту 1 статті 18 Конвенції про права дитини держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом (стаття 153 СК України).

Відповідно до частин першої, другої статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Пунктами 1, 3 статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Згідно з частинами другою, третьою статті 157 СК України той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Окрім прав батьків щодо дітей, діти теж мають рівні права та обов`язки щодо батьків (стаття 142 СК України), в тому числі, й на рівне виховання батьками.

У рішенні Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) від 07 грудня 2006 року № 31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Olsson v. Sweden» (№ 2) від 27 листопада 1992 року, Серія A, № 250, ст. 35-36, § 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (рішення у справі «Johansen v. Norway» від 07 серпня 1996 року, § 78).

Відповідно до частини першої статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.

Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків з виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори як кожен окремо, так і в сукупності можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України).

Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити у задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і при наявності вини у діях батьків.

В силу вимог ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненнями фізичних та юридичних осіб, поданих відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Із матеріалів справи вбачається і судом установлено, що як на підставу пред`явлення даного позову, позивачка ОСОБА_1 посилалась на ті обставини, що з 26 липня 2017 року неповнолітня донька ОСОБА_3 проживає разом з нею, а відповідач будь-якої участі у вихованні та утриманні доньки не приймає. Питання позбавлення відповідача батьківських прав виникло після відмови останнього у дачі згоди на виїзд доньки за кордон.

Відповідач ОСОБА_2 , заперечуючи проти позову, посилається на відсутність підстав для позбавлення його батьківських прав з огляду на те, що позивач умисно перешкоджає йому у спілкуванні та участі у вихованні доньки ОСОБА_5 .

Позивачкою не надано суду беззаперечних та достатніх доказів на підтвердження винної поведінки відповідача та його свідомого нехтування своїми батьківськими обов`язками стосовно доньки Телебан ОСОБА_5 , котрі б слугували підставою для позбавлення його батьківських прав, а також позивачкою не подано до суду доказів негативної характеристики відповідача чи вчинення ним неправомірних дій.

Колегія суддів вважає такий висновок суду першої інстанції обґрунтованим і погоджується із ним, як таким, що відповідає вимогам права та обставинам, встановленим у справі.

Відповідно до частини другої статті 2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Загальними вимогами процесуального права, закріпленими у статтях 76-81, 83, 84, 228, 229, 235, 263, 264 ЦПК України, визначено обов`язковість установлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів, з яких суд виходив при вирішенні спору.

Без виконання цих процесуальних дій ухвалити законне й обґрунтоване рішення в справі неможливо.

Право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) (пункт 47 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Савіни проти України», пункт 49 рішення у справі «Хант проти України»).

Тобто, в даному випадку вирішення питання про позбавлення відповідачів батьківських прав охоплюється статтею 8 Конвенції і є втручанням у їх право на повагу до свого сімейного життя, яке в свою чергу не є абсолютним.

Враховуючи особливості правовідносин, що склались між сторонами, суд з однієї сторони має розглянути правомірність втручання в право відповідача на повагу до сімейного життя, що гарантовано статтею 8 Конвенції.

З іншої сторони обов`язковому дослідженню підлягає питання щодо забезпечення прав неповнолітньої дитини не розлучатися з батьками і врахування при цьому якнайкращих інтересів дитини (статті 1, 9 Конвенції про права дитини).

Статтею 8 Конвенції гарантовано кожному право на повагу до свого сімейного життя.

Втручання у право на повагу до сімейного життя не становить порушення статті 8 Конвенції, якщо воно здійснене «згідно із законом», відповідає одній чи кільком законним цілям, про які йдеться в пункті 2, і до того ж є необхідним у демократичному суспільстві для забезпечення цих цілей (пункт 50 рішення ЄСПЛ у справі «Хант проти України»).

ЄСПЛ у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграф 57, 58).

У справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09) від 16 липня 2015 року ЄСПЛ вказав, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися.

Разом з тим, у рішенні ЄСПЛ від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (параграф 76).

Встановлені судом фактичні обставини справи не містять відомостей про те, що відносно відповідача застосувалися попередження про необхідність зміни ставлення до виховання дитини, або, що на орган опіки та піклування покладався обов`язок здійснювати контроль за виконанням батьком батьківських обов`язків, а тому посилання апеляційної скарги що протягом п`яти років працівники Служби у справах дітей Тернопільської міської ради намагалися вплинути на відповідача щодо нехтування ним батьківських обов`язків є голослівними і такими, що не підтверджені належними та допустимими доказами у справі.

Згідно із частинами першою, другою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів;3) показаннями свідків.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з положеннями статей 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Враховуючи викладене, питання про позбавлення батьківських прав судами слід вирішувати після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, що є правовою підставою для позбавлення батьківських прав (пункт 2 частини першої статті 164 СК України) є «оціночним» і підлягає дослідженню в кожному конкретному випадку з урахування цілої сукупності чинників і факторів.

Посилання в апеляційній скарзі позивачки ОСОБА_1 , що суд не дав належної оцінки поведінці відповідача, який вже майже два роки навмисно заперечує проти виїзду дочки за кордон як до родичів у гості такі на відпочинок, і такі його дії свідчать про винну поведінку батька та свідоме нехтування ним свого батьківського обов`язку, колегія суддів не може прийняти до уваги, оскільки ненадання батьком згоди на виїзд дитини за межі України не може бути підставою для позбавлення його батьківських прав на дитину.

Окрім того, судом правильно розцінено факт регулярного з`явлення відповідача в судові засідання, категоричне заперечення позовних вимог, подання письмових заперечень, подання окремого позову про визначення місця проживання доньки ОСОБА_5 як свідчення інтересу відповідача до дитини, оскільки такі дії відповідача засвідчують бажання останнього брати участь у вихованні доньки та прикласти свої зусилля і змінити ставлення до виконання батьківських обов`язків.

Згідно із частиною восьмою статті 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї.

Частиною четвертою статті 19 СК України визначено, що при розгляді судом спорів щодо позбавлення батьківських прав обов`язковою є участь органу опіки та піклування.

Відповідно до частин п`ятої, шостої статті 19 СК України орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Як встановлено судом першої інстанції висновком органу опіки та піклування щодо доцільності позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 стосовно малолітньої дитини ОСОБА_4 , затвердженого рішенням виконавчого комітету Тернопільської міської ради №111 від 13 лютого 2020 року стверджується, що орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити ОСОБА_2 батьківських прав стосовно малолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Вказаний висновок має рекомендаційний характер та не є обов`язковим для суду, проте суди під час розгляду справи повинні його оцінки та з`ясувати чи складено він з урахуванням всіх обставин, а саме чи з`ясовано думку відповідача про позбавлення його батьківських прав, чи проведено органом опіки та піклування роботу з відповідачем щодо врегулювання конфлікту.

Не погоджуючись із висновком органу опіки та піклування, суд першої інстанції надав правильну оцінку зазначеному висновку у світлі встановлених обставин у справі, а саме відсутності достатніх підстав у розумінні ст.164 СК України для ухвалення рішення про позбавлення батьківських прав відповідача, суд правильно мотивував чому зазначений висновок суперечить інтересам дитини та з`ясував всі обставин, на підставі яких його було складено, при цьому суд правильно вказав, що у висновку не наведено підстав та аргументів, які б вказували на доцільність позбавлення відповідача батьківських прав, а лише зазначена констатація безспірних фактів щодо відносин сторін та їх дитини, не зазначено, яка робота проведена органом опіки та піклування із відповідачем щодо врегулювання даного конфлікту, не вказано про встановлені фактичні обставини ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків щодо виховання дитини. Тобто, такий висновок не містить однозначних обставин, які б вказували на наявність підстав для застосування відносно відповідача такого крайнього заходу, як позбавлення батьківських прав.

За таких обставин, колегія суддів не приймає доводи апеляційної скарги із посиланням на зазначений висновок органу опіки і піклування як на підставу скасування рішення суду першої інстанції та задоволення позову.

Сама по собі заборгованість відповідача по сплаті аліментів не є обставиною, з якою норми ст. 164 СК України пов`язують позбавлення відповідача батьківських прав, а тому доводи про таку заборгованість відповідача не заслуговують на увагу апеляційного суду.

Апеляційний суд також вважає необгрунтованими посилання апеляційної скарги як на підставу до задоволення позову, що з липня 2017 року, коли відповідач проживає окремо, донькою не цікавиться, оскільки судом встановлено, що між колишнім подружжям, існують конфліктні відносини, а тому сама по собі відсутність спілкування між батьком та дитиною, за таких обставин, не є підставою для вжиття крайнього заходу сімейно-правової відповідальності - позбавлення батьківських прав.

Разом із тим, суд вжив достатніх заходів для стимулювання відповідача щодо виконання своїх батьківських обов`язків, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання доньки і покласти на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. За таких обставин, твердження ОСОБА_1 в апеляційній скарзі, щосуд захистив виключно батьківські права відповідача та грубо порушив права дитини, є голослівними і такими, що не знайшли підтвердження у суді.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи, давши належну правову оцінку доказам, на які сторони посилались в обґрунтування своїх вимог та заперечень, не допустив порушення норм матеріального та процесуального права, які б були підставою для зміни чи скасування оскаржуваного рішення, доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду по суті вирішення спору, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - залишити без змін.

Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України судові витрати за розгляд справи в апеляційному суді покласти на позивачку, в межах сум нею понесених.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 23 жовтня 2020 року залишити без змін.

Відновити дію рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 23 жовтня 2020 року.

Судові витрати, понесені в апеляційному суді, покласти на позивачку.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 26 січня 2021 року.

Головуюча: Дикун С.І.

Судді: Парандюк Т.С.

Храпак Н.М.