Справа № 579/2125/20
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

27 січня 2021 року Кролевецький районний суд Сумської області

в складі - головуючого судді Придатка В.М.,

за участі секретаря Оникієнко А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,-

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про визнання ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим будинком АДРЕСА_1 . Позовні вимоги мотивував тим, що йому належить на праві власності житловий будинок, розташований в АДРЕСА_1 , у якому, згідно довідки ЦНАП за №10332 від 01.12.2020 та будинкової книги, зареєстрований ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідач по справі ОСОБА_2 з лютого 2016 року був зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 , але фактично жодного дня за вказаною адресою не проживав, особисті речі відповідача за вищезазначеною адресою відсутні, однак з реєстрації не знявся, чим здійснює позивачу перешкоди в користуванні та розпорядженні майном, порушуючи його права і законні інтереси.

Сторони, належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явились.

Позивач надав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує, проти заочного розгляду справи не заперечує (а.с.4).

Відповідач належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання, в судове засідання не з`явився без повідомлення причин неявки, відзив на позовну заяву не подав.

У відповідності до ч. 8 ст. 178 та ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу за наявними у справі матеріалами.

Згідно правил ч. 6 ст.19 ЦПК України зазначений спір є малозначним, а тому відповідно до вимог ст.274 ЦПК України справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження.

Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.

Суд, вивчивши та дослідивши наявні в справі докази, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

При розгляді справи судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 є власником будинку АДРЕСА_1 , що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом від 18 серпня 2020 року та Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с.8-9).

Відповідно до довідки, виданої Центром адміністративних послуг Виконавчого комітету Кролевецької міської ради Сумської області від 01 грудня 2020 року №10332, в будинку АДРЕСА_1 зареєстрований ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.10).

Згідно будинкової книги будинку АДРЕСА_1 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за вказаною адресою з 16.02.2016 року (а.с.11-15).

Згідно з довідкою вуличного комітету від 01.12.2020, ОСОБА_2 за місцем реєстрації не проживає (а.с.16).

За змістом позовної заяви ОСОБА_2 з лютого 2016 року фактично не проживає в зазначеному будину, не сплачує комунальні платежі, в утриманні житла участі не бере, особистих речей в квартирі не має.

Факт реєстрації ОСОБА_2 порушує право позивача на вільне користування майном.

Статтею 41 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

У відповідності до статті 1 Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7, 11 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, ратифікованої Україною 17.07.1997 року, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

У відповідності до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

В силу норм ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.

Відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК України, з урахуванням положень ч. 1 ст. 405 ЦК України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником.

Відповідно до ч.2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

В судовому засіданні встановлено, що відповідач ОСОБА_2 в належному позивачу будинку АДРЕСА_1 не проживає без поважних причин більше одного року підряд. Поважних причин непроживання відповідача більше одного року за вказаною адресою судом не встановлено.

Судом не встановлено, що між позивачем і відповідачем була домовленість про збереження за останнім права користування спірним житловим приміщенням, не встановлено, що відповідач оспорював виселення зі спірного житла, звертався до правоохоронних органів з заявою на неправомірні дії позивача щодо перешкоди користування житловим приміщенням, тобто не надав суду доказів, що покинув житло проти його справжньої волі.

Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ч.1 ст.5 ЦПК України).

Згідно ч. 2 ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути серед інших і припинення дії, яка порушує право, суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Виходячи з вимог ст. 321 ЦК України, ст. 5 ЦПК України суд вважає, що порушене право позивача підлягає захисту шляхом визнання ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішення суду про позбавлення особи права користування житловим приміщенням, є підставою для зняття цієї особи з реєстрації у відповідності до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11.12.2003 р. № 1382-ІV.

Відповідно до ч.2 ст.183, ч. 2 ст. 405 ЦК України, ч.2 ст.71 СК України, керуючись ст. ст. 4, 5, 12, 76, 81, 141, 247, 265, 268, 280, 282 ЦПК України, -

в и р і ш и в:

позовну заяву ОСОБА_1 , зареєстроване та фактичне місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , до ОСОБА_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , таким, що втратив право користування житловим приміщенням - будинком АДРЕСА_1 .

Рішення суду може бути оскаржено безпосередньо до Сумського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня проголошення. В разі проголошення вступної та резолютивної частини або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, в той же строк з дня складання повного судового рішення.

До початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається учасниками справи через Кролевецький районний суд Сумської області.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили в порядку ст.273 ЦПК України.

Суддя В. М. Придатко