Дата документу 19.11.2021
Справа № 331/7/21
Провадження № 2/334/1585/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 листопада 2021 року Ленінський районний суд м. Запоріжжя у складі: головуючого судді Фетісова М.В., за участю секретаря судового засідання Боднар А.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Запоріжжі в загальному позовному провадженні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів в порядку регресу,

за участю: позивачки ОСОБА_1 представника позивачки адвоката Острика С.Ю., представника відповідача адвоката Ісаєвої Н.С.,

встановив:

позивачка ОСОБА_1 звернулась до Жовтневого районного суду м. Запоріжжя з позовом до ОСОБА_2 , в якому просить стягнути з відповідача на її користь в порядку регресу 12 000 доларів США, що є еквівалентом 342 088,80 гривень.

Позов обґрунтовує тим, що під час перебування у шлюбі з відповідачем, вона взяла у свого батька ОСОБА_3 дві позики: 20.10.2004 на суму 12 000 доларів США на покупку і оформлення квартири АДРЕСА_1 та 18.10.2005 на суму 12 000 доларів США для погашення кредитного договору № 123-10-К/Р, укладеному між нею та АКІБ «УкрСиббанк» для купівлі вищевказаної квартири. Після розірвання шлюбу, а саме 15.08.2020, вона повернула батькові 24 000 доларів США, що в еквіваленті на теперішній день становить 684 177,60 гривень. У зв`язку з тим, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї, просить суд, стягнути з відповідача відповідні грошові кошти, що складає половину від сум, сплачених нею за борговими зобов`язаннями.

11.03.2021 відповідачем поданий відзив на позов, у якому він просить відмовити задоволенні позову, посилаючись на те, що він не знав про те, що його дружина брала позики у свого батька на придбання квартири. Свого погодження на вчинення позивачкою таких дій він не давав. Крім того, перший внесок на квартиру у сумі 4 000 доларів СЩА він давав особисто. Кредит на придбання квартири, який було оформлено на позивачку, виплачувався подружжям самостійно. Вважає, що розписки про отримання позики є фіктивними, оскільки батько позивачки - ОСОБА_3 працював на комунальному підприємстві та фактично не мав матеріальної можливості надати позику у розмірі 24 000 доларів США. Крім того, свідками у розписках виступають заінтересовані особи: мати та бабка позивачки.

22.03.2021 позивачкою подана відповідь на відзив, у якій позивачка просить позов задовольнити. Відповідь обґрунтовує тим, що розписки не визнані судом недійсними, а її батько ОСОБА_3 на час укладання договорів позики мав матеріальну можливість надати грошові кошти у сумі 24 000 доларів США, оскільки мав заощадження та дохід від продажу акцій підприємства. Залучення родичів у якості свідків укладання правочинів не заборонено законодавством України. Крім того, 14.12.2020 під час бесіди між нею та відповідачем, останній визнав факт отримання від ОСОБА_3 зазначених у розписках грошей, про що наявний файл з записом розмови. До того ж, твердження відповідача, що ним особисто було надано 4 000 доларів США не підтверджено жодним документом. Відповідач не міг надати такі грошові кошти, оскільки тривалий час навчався, не працював, мав заборгованість по сплаті аліментів. У зв`язку з тим, що на момент, коли ОСОБА_3 попросив повернути йому грошові кошти, надані через розписки, позивачка не мала таких коштів, вона вимушена була звернутись за допомогою до своєї сестри - ОСОБА_4 , яка надала їх у сумі 24 000 доларів США, а позивачка, в свою чергу 15.08.2020 повернула їх ОСОБА_3 , про що наявна розписка. Доказами укладення правочинів в інтересах сім`ї є те, що у самих розписках зазначено, що вони отримані для придбання та оформлення квартири АДРЕСА_1 . Відповідач не оспорює кредитного договору на суму 12 000 доларів США, але не пояснює походження 12 000 доларів США з 24 000 доларів США, сплачених за покупку спірної квартири, а у розписці від 18.10.2005 вказано, що грошові кошти позичені для погашення кредиту, взятого на придбання квартири.

26.03.2021 представник відповідача - адвокат Ісаєва Н.С. подала заперечення на відповідь на відзив, у яких остання просила відмовити у задоволенні позову, посилаючись на те, що відповідач тривалий час працював ФОП та мав заощадження, а наявність заборгованості по аліментам не має ніякого відношення до розгляду вказаної справи. Згідно квитанцій про сплату кредиту, вбачається що з моменту взяття кредиту і до його повного погашення подружжя сплатило 2 974,23 доларів США, отже сума, яку нібито взяла в позику позивачка вже не співпадає з сумою до сплати. Наявність великого трудового стажу у ОСОБА_3 не підтверджує накопичення та наявність у нього грошей. В обґрунтування відсутності у позивачки грошових коштів позивачкою було надано копію трудової книги, яка може підтвердити тільки трудовий стаж, а довідку про доходи позивакою надано не було.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 06.01.2021 справа передана за підсудністю Ленінському районному суду м. Запоріжжя. Ухвалою від 11.02.2021 відкрите провадження у справі та призначене підготовче засідання. Ухвалою від 31.03.2021 задоволено клопотання представника відповідача адвоката Ісаєвої Н.С. про витребування доказів у Головного управління ДПС у Запорізькій області, ОСОБА_3 та ОСОБА_5 . Витребувані докази надані суду 14.04.2021, 26.04.2021 та 27.04.2021. Ухвалою від 10.06.2021 за заявою позивачки ОСОБА_1 позов забезпечений шляхом накладення арешту на транспортний засіб марки - VOLVO, моделі - V50, номер шасі (кузова, рами) VIN - НОМЕР_1 , 2008 року випуску, реєстраційний номер - НОМЕР_2 , власником якого є ОСОБА_2 , у накладенні арешту на житловий будинок АДРЕСА_2 відмовлено. Ухвалою від 10.06.2021відмовлено в задоволенні клопотання представника відповідача ОСОБА_2 - адвоката Ісаєвої Н.С. про зупинення провадження у справі. Ухвалою від 26.07.2021 закрито підготовче провадження по вказаній справі та призначено до судового розгляду по суті.

Позивачка ОСОБА_1 в судовому засіданні позов підтримала. Пояснила, що з батьками вони жили у баби, знімали квартиру. Самі купити квартиру не змогли. Батько вирішив допомогти та позичив 12 000 доларів США. Потім взяли у банку кредит, а потім він позичив ще 12 000 доларів США для погашення кредиту. Гроші віддала батьку 15.08.2020, позичивши у двоюрідної сестри ОСОБА_5 24 000 доларів США. Відповідач не працював, допомагав своєму батькові на пляжі у м. Бердянську, вона працювала на приватних підприємствах. Свідоцтво відповідача підроблене, але його вона не бачила. Мавпу відповідач купив у 2001 році, також у відповідача був пітон. Квартиру не вважає спільною власністю. Написала розписки батькові, при цьому відповідача повідомила, що буде позичати гроші, він погодився усно. Копії розписок були у неї, оригінали були у батька, їх він знищив 15.08.2020, коли вона повернула борг.

Представник позивачки - адвокат Острик С.Ю. позов підтримав. Пояснив, що позивачкою вірно обрано спосіб захисту. Розписка ОСОБА_5 підтверджує, що позивачка позичила у неї грошові кошти для повернення позики. Доходи відповідача були вже після сплати боргу на квартиру. Свідоцтво про реєстрацію ФОП на ім`я відповідача є неналежним доказом, оскільки не мстить РНОКПП відповідача. Дохід від відчуження акцій, не оподатковувався відповідно до Декрету Кабінету Міністрів України.

Відповідач у судове засідання не з`явився. Про розгляд справи був повідомлений належним чином. Причини неявки суду не повідомив. Заяву про розгляд справи без його участі не подав.

Представник відповідача - адвокат Ісаєва Н.С. позов не визнала з підстав, зазначених у відповіді на відзив та запереченнях. Додала, що 4 000 доларів США на купівлю надав особисто відповідач. Про позики відповідач не знав, свою згоду на їх укладення не надавав. Оригінали розписок відсутні. Позивачка звернулася з вказаним позовом лише після звернення відповідача до Жовтневого районного суду м. Запоріжжя з позовом до неї про поділ спільного майна колишнього подружжя. Коли відповідач припинив свою діяльність адвокату не відомо.

Свідок ОСОБА_3 дав наступні показання. Сторони одружилися в 2000 році. Спочатку проживали у нього, потім на орендованих квартирах. Він запропонував позивачці зібрати гроші на власну квартиру. В 2004 році він запропонував сторонам надати їм допомогу у купівлі квартири. Озвучили суму 10-12 тисяч доларів. В жовтні знайшли квартиру. 18.10.2004 позивачка приїхала до нього, він надав їй 12 000 доларів США, про що позивачка написала розписку. Відповідач ніяких грошей на купівлю квартири не надавав. Потім позивачка взяла кредит, за яким він був поручителем. Таким чином купили квартиру. Через рік, 05.10.2005 він продав свої акції підприємства. Він запропонував їм позику для закриття кредиту. Позичив ще 12 000 доларів США під розписку. Подружжя розлучилося у 2015 році. В минулому році йому знадобилися гроші на лікування. До нього приїхала донька з родичами та привезла 24 000 доларів США та віддала йому. Він порвав розписки. Позивачка написала розписку ОСОБА_5 про отримання позики в сумі 24 000 доларів США, а остання надала вказані гроші при ньому на дачі. У відповідача грошей ніколи не було. Він працював зі своїм батьком, але та справа завершилася. З позикою відповідач був ознайомлений. З відповідачем знайомий з 2000 року. Відповідач при написанні розписки та наданні позики не був присутнім.

Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши заяви по суті спору, показання свідка та письмові докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

Сторони ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у шлюбі з 13.10.2000 по 24.02.2015, що підтверджується свідоцтво про одруження серії НОМЕР_3 від 13.10.2000 та рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 24.02.2015 у справі № 334/593/15-ц (т. 1 а.с. 18-20).

21.10.2004, під час перебування у шлюбі, позивачка ОСОБА_1 набула право власності на квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_3 , на підставі договору купівлі-продажу. Відповідно до пункту 3 договору купівлі-продажу від 21.10.2004 продаж квартири здійснена за 124 200 гривень. Вказані обставини підтверджуються вказаним договором, витягом про реєстрацію в Державному реєстру правочинів № 219017 від 21.10.2004 та витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 5210227 від 27.10.2004 (т. 1 а.с. 21-24).

В теперішній час спір про поділ вказаної квартири між сторонами перебуває на розгляді Жовтневого районного суду м. Запоріжжя - справа № 331/3589/20 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя, що підтверджується копією позовної заявою та судовими рішеннями у справі № 331/3589/20 (т. 1 а.с. 73, т. 2 а.с. 67-76).

На час ухвалення цього рішення сторонами не надане остаточне рішення у справі № 331/3589/20.

21.10.2004 між позивачкою ОСОБА_1 та Акціонерним комерційним інноваційним банком «УКРСИББАНК» укладений кредитний договір № 123-10-К/Р, відповідно до умов якого позивачка отримала від банку кредит в сумі 12 000 доларів США на придбання квартири АДРЕСА_1 зі строком повернення кредиту до 20.10.2019 (т. 1 а.с. 25-31).

Виконання зобов`язань позивачки за кредитним договором № 123-10-К/Р були забезпечені договором поруки № 123-10-К/Р/П від 21.10.2004, укладеним між АТ «УКРСИББАНК» та ОСОБА_3 (т. 1 а.с. 33-34).

19.10.2005 позивачка ОСОБА_1 сплатила заборгованість за кредитним договором № 123-10-К/Р від 21.10.2004, що підтверджується копіями квитанцій (т. 1 а.с. 32, 132-140).

Відповідно до копії розписки від 20.10.2004 позивачка ОСОБА_1 отримала від ОСОБА_3 позику в сумі 12 000 доларів США для купівлі квартири за адресою: АДРЕСА_3 . Передбачено повернення позики за вимогою позикодавця (т. 1 а.с. 5).

Згідно з копією розписки від 18.10.2005 позивачка ОСОБА_1 отримала від ОСОБА_3 позику в сумі 12 000 доларів США для сплати кредиту на купівлю квартири за адресою: АДРЕСА_3 . Передбачено повернення позики за вимогою позикодавця (т. 1 а.с. 6).

Відповідно до розписки від 15.08.2020 позикодавець ОСОБА_3 отримав від позивачки ОСОБА_1 24 000 доларів США як повернення позики за розписками від 20.10.2004 та 18.10.2005 (т. 1 а.с. 7, 103).

15.08.2020 позивачка ОСОБА_1 отримала в позику від ОСОБА_4 24 000 доларів США з терміном її повернення до 31.12.2022 (т. 1 а.с. 94, 244).

09.11.2020 позивачка ОСОБА_1 направила відповідачу ОСОБА_2 письмову вимогу про сплату 12 000 доларів США в порядку регресу за договорами позики (т. 1 а.с. 41-43).

Предметом позову, враховуючи його підстави, є зворотна вимога (регрес) позивачки, яка виконала солідарний обов`язок зі сплати позик, до відповідача, як солідарного боржника, про сплату однієї другої частки сплаченої заборгованості в сумі 12 000 доларів США, що є еквівалентом 342 088,80 гривень.

Відповідно до частини третьої статті 61 СК України якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Частина четверта статті 65 СК України встановлює, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

До складу майна, що підлягає поділу, входить загальне майно, наявне у подружжя на час розгляду справи, і те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї.

Отже, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то цивільні права та обов`язки за цим договором виникають в обох із подружжя.

Вказаний висновок суду узгоджується з висновком Верховного Суду, викладений у постанові від 02.04.2020 у справі № 638/17330/16-ц, який відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України має бути врахований судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.

Відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України.

Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, у тому числі, у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України (далі - Конвенція), та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

Згідно з практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонами матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Суд встановив, що квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_3 , придбана за кошти, отримані позивачкою ОСОБА_1 за кредитним договором № 123-10-К/Р 21.10.2004 в сумі 12 000 гривень, а також кошти, які були нею особисто сплачені продавцям в сумі 12 000 гривень.

Позивачка ОСОБА_1 стверджує, що грошові кошти в сумі 12 000 доларів США, які вона сплатила при укладенні договору купівлі-продажу від 21.10.2014, вона набула на підставі договору позики від 20.10.2004, укладеного з ОСОБА_3 , а грошові кошти, які були нею спрямовані на сплату кредиту за кредитним договором № 123-10-К/Р в сумі 12 000 доларів США вона набула на підставі договору позики від 18.05.2005, укладеного з ОСОБА_3 . На підтвердження вказаних обставин нею надані копії відповідних розписок.

При цьому, відповідач та його представник заперечують укладення вказаних договорів позики.

Згідно з частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до статті 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами, що передбачено статтею 629 ЦК України.

Відповідно до статей 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей, що зазначено у статті 1047 ЦК України

Відповідно до частини першої статті 544 ЦК України боржник, який виконав солідарний обов`язок, має право на зворотну вимогу (регрес) до кожного з решти солідарних боржників у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або законом, за вирахуванням частки, яка припадає на нього.

Вказана норма встановлює правові наслідки виконання солідарного обов`язку одним із боржників. При реалізації боржником, який виконав солідарний обов`язок, права на зворотну вимогу відбувається трансформація (перетворення) зобов`язання, а саме основне солідарне зобов`язання перетворюється на регресне часткове, а боржник, який виконав солідарний обов`язок за основним зобов`язанням, набуває статусу кредитора по відношенню до інших боржників за регресним зобов`язанням.

Представник відповідача - адвокат Ісаєва Н.С. поставила під сумнів відповідність копій розписок від 20.10.2004 та 18.05.2005 їх оригіналам. Ухвалою від 31.03.2021 за клопотанням представника відповідача у позивачки та ОСОБА_3 витребувані оригінали вказаних розписок. Оригінали розписок суду надані не були. Відповідно до показань свідка ОСОБА_3 та пояснень позивачки вказані розписки були знищені.

Відповідно до частини шостої статті 95 ЦПК України, якщо подано копію (електронну копію) письмового доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал письмового доказу. Якщо оригінал письмового доказу не подано, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (електронної копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги.

Оскільки суду не подані оригінали розписок від 20.10.2004 та 18.05.2005, суд не бере до уваги копії вказаних розписок.

Згідно з частиною першою статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Принцип змагальності полягає в тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається на підтвердження чи заперечення вимог. Простіше кажучи, позивач стверджує про існування певної обставини та подає відповідні докази, а відповідач може спростувати цю обставину, подавши власні докази. Про перевагу однієї позиції над іншою суд і виносить власне рішення. При цьому сторони не можуть будувати власну позицію на тому, що вона є доведеною, доки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу сама концепція змагальності втрачає сенс. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.

Аналогічний висновок містить постанова Верховного Суду від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17.

Відповідно до частин першої, п`ятої та шостої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування, що передбачено статтями 76 - 80 ЦПК України.

Виходячи зі змісту частини другої статті 1047 ЦК України підтвердженням укладення договору позики та його умов може слугувати розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної суми грошей або кількості речей.

Аналогічний висновок містить постанова Верховного Суду від 30 січня 2018 року у справі № 303/5407/15-ц.

Крім копій розписок від 20.10.2004 та 18.05.2005, на підтвердження укладення договорів позики з ОСОБА_3 судом дослідженні наступні докази: показання свідка ОСОБА_3 , оригінал розписки ОСОБА_3 від 15.08.2020 про повернення позик, оригінал розписки ОСОБА_1 від 15.08.2020 про отримання від ОСОБА_4 позики у сумі 24 000 доларів США, копії трудових книжок ОСОБА_3 , ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , копія договору купівлі-продажу цінних паперів від 05.10.2005, укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_6 (т. 1 а.с. 87), копія виписки з реєстру власників іменних цінних паперів від 17.05.2005 (т. 1 а.с. 88), відомості з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків від 08.04.2021 про доходи ОСОБА_3 , ОСОБА_7 та ОСОБА_1 (т. 1 а.с. 174-176), аудіозаписи засідань Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 10.12.2020 у справі № 331/3589/20 та аудіозапис з відеокамери від 14.12.2020 (т. 1 а.с. 226).

Суд не визнає вказані докази належними і допустимими для підтвердження фактів укладення договорів позики.

Виходячи з викладеного, позивачкою не доведено належними, допустимими, достатніми та достовірними доказами укладення нею договорів позики з ОСОБА_3 , адже в силу вимог статті 1047 ЦК України належними доказами підтвердження укладення договору позики може бути письмовий договір або розписка, яку надає позикодавцеві позичальник, але такі докази відсутні.

Посилання позивачки та її представника на те, що відповідачу було достеменно відомо про те, що позивачка запозичила у батька грошові кошти на купівлю квартири та сплату кредиту, що підтверджувала вказаними вище доказами не є доведеними, враховуючи, що відповідач заперечував вказані обставини.

За таких обставин суд дійшов висновку про те, що позов є недоведеним, а отже у його задоволенні необхідно відмовити.

Суд відхиляє аргументи позивачки про те, що її батько ОСОБА_3 мав фінансові можливості надати їй у позику грошові кошти в сумі 24 000 доларів США, а також про те, що відповідач не мав такої можливості надати позивачці грошові кошти для купівлі квартири та сплату кредиту, оскільки вказані аргументу не стосуються предмета доказування у цій справі - зворотної вимоги за договорами позики.

З цієї ж підстави не є належними доказами документи, надані позивачкою та її представником, а також витребувані судом, на підтвердження вказаних аргументів: копія трудових книжок ОСОБА_3 , ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , копія договору купівлі-продажу цінних паперів від 05.10.2005, укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_6 , копія виписки з реєстру власників іменних цінних паперів від 17.05.2005, відомості з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків від 08.04.2021 про доходи ОСОБА_3 , ОСОБА_7 та ОСОБА_1 , копія довідки ТОВ «Арт-Дизайн» від 18.05.2004 про доходи ОСОБА_2 , копія рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 02.11.2015 у справі № 335/5739/15-ц, витяги з ЄДР від 17.05.2021, копія заяви-повідомлення про вчинення злочину (кримінального правопорушення) від 19.04.2021, копії листів ГУ ДПС у Запорізькій області № 25517/6/08-01-12-01-08/ від 27.04.2021 та № 37883/6/08-01-12-01-08 від 22.06.2021, копія листа Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) № 9725/05-7-64/949 від 29.04.2021, копії листів виконавчого комітету Бердянської міської ради № 01-1686/36 від 28.04.2021 та № 03-1869/39 від 13.05.2021, копія листа ГУ ПФУ у Запорізькій області від 07.05.2021, копія листа Бердянського міськрайонного центру зайнятості № 615/2021 від 07.05.2021, відомості з державного реєстру фізичних осіб - платників податків № 1439/0/50 від 09.05.2021.

Не стосуються предмету доказування у цій справі і аргументи відповідача та його представника про те, що відповідач надавав грошові кошти позивачці на купівлю квартири та сплату кредиту, а батько позивачки ОСОБА_3 не мав фінансової можливості позичити їй 24 000 доларів США.

Також, не є належними доказами документи, надані відповідачем та його представником на підтвердження вказаних аргументів: дублікат свідоцтва про державну реєстрацію суб`єкта підприємницької діяльності № НОМЕР_4 від 22.05.1995, виписки по особовому рахунку ОСОБА_2 в АТ «УКРСИББАНК» за період з 23.09.2005 до 20.10.2009, копія постанови державного виконавця від 21.07.2021 про закриття виконавчого провадження № 44727011, інформаційні довідки з ДРРП № 249137226 від 21.03.2021 та № 249137331 від 21.03.2021, копія паспорта тварини від 05.05.2003, копія свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, копія плану розміщення точки фото-послуг на морі у м. Бердянську, копія договору № 73 від 28.05.2004 «Про санитарную очистку и мусороудаление с территории, прилегающей к Приморской площади», копія договору «О предоставлении услуг» від 10.06.2003, копія суднового білету серії МС № 018407 від 23.06.2004, копія свідоцтва про державну реєстрацію (перереєстрацію) суб`єкта підприємницької діяльності - фізичної особи № від 19.07.2001, копія свідоцтва про сплату єдиного податку серії Б № 297023 від 01.04.2004, копія ветеринарного паспорта на тварину від 12.05.2003 та копія міжнародного ветеринарного паспорта, копія постанови про відмову у порушенні кримінальної справи від 17.06.2001, копії виписок по особовому рахунку від 10.07.2006, 03.08.2007, 04.09.2006, 29.07.2008, 21.08.2008, копії квитанцій від 16.08.2002 та 20.08.2001, копія дозволу узгодження на розміщення об`єкта торгівлі № 68-у від 28.05.2004, копія висновку про відповідність вимогам санітарних норм від 28.05.2004, копії фотознімків, лист ГУ ДПС у Запорізькій області № 19815/6/08-01-12-01-08 від 31.03.2021, копії листів виконавчого комітету Бердянської міської ради № 01-1294/39 від 31.03.2021 та № 001-1578/40 від 20.04.2021.

Європейський суд з прав людини вказує на те, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод зобов`язує суди давати вмотивування своїх рішень, хоч це не може сприйматись, як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо вмотивування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено лише у світлі конкретних обставин справи (див. mutatis mutandis рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» (Pronina v. Ukraine) від 18 липня 2006 року, заява № 63566/00, § 23).

Враховуючи вказаний висновок, суд вважає недоцільним надавати детальну відповідь на інші аргументи сторін, які не стосуються предмета спору.

Згідно зі статтею 141 ЦПК України, у зв`язку з відмовою у задоволенні позову, судові витрати покладаються на позивача.

Керуючись статтями 10, 11, 60, 76-81, 141, 158, 263-265, 268 ЦПК України, суд

ухвалив:

у задоволенні позову відмовити.

Скасувати заходи забезпечення позову у виді арешту транспортного засобу марки - VOLVO, моделі - V50, номер шасі (кузова, рами) VIN - НОМЕР_1 , 2008 року випуску, реєстраційний номер - НОМЕР_2 , власником якого є ОСОБА_2 на підставі Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу № НОМЕР_5 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Запорізького апеляційного суду через Ленінський районний суд м. Запоріжжя. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне рішення складене 29 листопада 2021 року.

Реквізити учасників справи:

Позивачка - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_6 .

Відповідач - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце проживання: АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_7 .

Суддя: