РЕНІЙСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Провадження № 2/510/239/21

Справа № 510/945/20

27.01.2021 року м. Рені Одеської області

Ренійський районний суд Одеської області у складі

головуючого судді Гончарової-Парфьонової О.О.

за участю секретаря Пройка С.В.

розглянувши у підготовчому судовому засіданні у м. Рені Одеської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на нерухоме майно, -

встановив:

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідача про визнання права власності на нерухоме майно, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 11 січня 2020 року вона та відповідач уклали договір дарування, предметом якого є житловий будинок АДРЕСА_1 та земельна ділянка площею 0,0602 га, яка розташована в АДРЕСА_2 , кадастровий номер :02:006:0114, цільове призначення для будівництва жилого будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка).

Таким чином, позивач прийняла у дар від відповідача вищезазначений житловий будинок та земельну ділянку, від них не відмовлялася, що підтверджується доводами позивача, викладеними у позові, та не заперечується відповідачем. Оскільки на момент укладення угоди сторони не мали змоги засвідчити договір нотаріально, вони домовилися зробити це згодом. Після вчинення правочину позивач почала користуватись житловим будинком та земельною ділянкою отриманою у дар, доглядати за її збереженням та цільовим використанням.

Через деякий час, позивач неодноразово зв`язувалась з відповідачем, щоб домовитись про зустріч для нотаріально посвідчення договору відповідно до вимог чинного законодавства, але відповідач постійно відмовлялась від зустрічі та запевняла позивача, що документи виготовляються. Таким чином позивач вважає, що відповідач ухиляється від нотаріального посвідчення договору.

З січня 2020 року відповідач або інші правонаступники власника жодного разу не витребували вищезазначене нерухоме майно у позивача та не висували жодних вимог щодо його повернення.

Крім того, пізніше позивач з`ясувала, що відповідач на момент укладення договору дарування не була власницею нерухомого майна.

Згідно договору дарування від 17 серпня 1994 року та державного акту на земельну ділянку серії ЯИ № 159971, власником вищезазначеного нерухомого майна був чоловік відповідача ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Враховуючи вищезазначене, позивач звернулась з позовом до суду.

Позивач у судове засідання не з`явилась, до суду надійшла заява від її представника адвоката Златі Н.С., відповідно до якої вона просить розглядати справу за її відсутності та відсутності позивача, позов підтримує в повному обсязі та просить його задовольнити.

Відповідач у судове засідання не з`явилась, до суду надійшла заява про визнання позову, в якій вона також просить розглядати справу за її відсутності.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, розглянувши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Дійсно, як встановлено у судовому засіданні, 11 січня 2020 року сторони уклали договір дарування житлового будинку АДРЕСА_1 та земельної ділянки площею 0,0602 га, яка розташована в АДРЕСА_2 , кадастровий номер :02:006:0114, цільове призначення для будівництва жилого будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка).

Таким чином, позивач прийняла у дар від відповідача вищевказане нерухоме майно, від нього не відмовлялась, що підтверджується доводами позивача, викладеними у позові, та не заперечується відповідачем. Оскільки на момент укладення угоди сторони не мали змоги засвідчити договір нотаріально, вони домовилися зробити це згодом. Після вчинення правочину позивач почала користуватись житловим будинком та земельною ділянкою отриманою у дар, доглядати за її збереженням та цільовим використанням.

Через деякий час, позивач неодноразово зв`язувалась з відповідачем, щоб домовитись про зустріч для нотаріально посвідчення договору відповідно до вимог чинного законодавства, але відповідач постійно відмовлялась від зустрічі та запевняла позивача, що документи виготовляються. Таким чином позивач вважає, що відповідач ухиляється від нотаріального посвідчення договору.

З січня 2020 року відповідач або інші правонаступники власника жодного разу не витребували вищезазначене нерухоме майно у позивача та не висували жодних вимог щодо його повернення.

Крім того, пізніше позивач з`ясувала, що відповідач на момент укладення договору дарування не була власницею нерухомого майна.

Згідно договору дарування від 17 серпня 1994 року та державного акту на земельну ділянку серії ЯИ № 159971, власником вищезазначеного нерухомого майна був чоловік відповідача ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

У відповідності до ст. 220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним.

З наданих суду документів вбачається, що сторони домовились про усі істотні умови договору та відбулося повне його виконання, відповідач передала позивачу нерухоме майно, а остання прийняла його у дар та почала користуватись ним, тобто фактично вступила у володіння та користування цим майном.

Статтею 328 ЦК України, встановлено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.

Згідно ст. 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність.

Договір дарування нерухомої речі укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, що передбачено ч. 2 ст. 719 ЦК України.

Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Таким чином ОСОБА_1 правомірно володіє спірним майном.

Згідно із ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Частиною 4 ст. 206 ЦПК України передбачено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

У даному випадку визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Отже, всі вказані обставини знайшли своє підтвердження у судовому засіданні та не викликають у суду жодних сумнівів.

Тому, суд вважає, що є всі законні підстави для задоволення позовних вимог з метою недопущення порушення права власності.

В порядку ст. 141 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 2 210 (дві тисячі двісті десять) гривень 80 копійок, які не сплачені позивачем при зверненні до суду у зв`язку з звільненням позивача від їх оплати.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 4, 7, 10, 12, 13, 58, 76, 81, 89, 133, 141, 200, 206, 223, 247, 259, 263-265, 268, 273, 352, 354, 355 ЦПК України, -

вирішив:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на нерухоме майно задовольнити.

Визнати дійсним договір дарування житлового будинку АДРЕСА_1 , який в цілому складається з житлового будинку літ. А, загальною площею 50,20 кв.м., житловою площею 30,90 кв.м., підсобною площею 19,30 кв.м., літньої кухні літ. Б, сараю літ. В, вбиральні літ. Е, огорожі № 1-5, споруди № 4 та земельної ділянки площею 0,0602 га, яка розташована в АДРЕСА_2 , кадастровий номер :02:006:0114, цільове призначення для будівництва жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), укладений 11 січня 2020 року між ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 , який в цілому складається з житлового будинку літ. А, загальною площею 50,20 кв.м., житловою площею 30,90 кв.м., допоміжною площею 19,30 кв.м., літньої кухні літ. Б, сараю літ. В, вбиральні літ. Е, огорожі № 1-3,5, споруди № 4.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , право власності на земельну ділянку площею 0,0602 га, яка розташована в АДРЕСА_2 , кадастровий номер :02:006:0114, цільове призначення для будівництва жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка).

Рішення може бути оскаржене до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя О.О. Гончарова-Парфьонова