СЕМЕНІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа №1627/52/12
Провадження №4-с/547/2/21
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 січня 2021 року смт Семенівка, Полтавська область

Семенівський районний суд Полтавської області в складі:

головуючого судді В.Ф.Харченка,

за участі секретаря судового засідання К.А.Вареник,

боржника ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 1 Семенівського районного суду Полтавської області скаргу боржника ОСОБА_2 на дії та рішення головного державного виконавця Броварського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Свистанюк Юлії Григорівни у виконавчому провадженні № 45583159, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

Боржник ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою якою ініціював:

-визнати постанову головного державного виконавця Броварського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Свистанюк Ю.Г. від 03.09.2020 про повернення виконавчого документа стягувачу по ВП виконавчого провадження № 45583159 незаконною та протиправною;

-скасувати постанову головного державного виконавця Броварського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Свистанюк Ю.Г. від 03.09.2020 про повернення виконавчого документа стягувачу по ВП виконавчого провадження № 45583159;

-зобов`язати головного державного виконавця Броварського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Свистанюк Ю.Г. чи іншу посадову особу Броварського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) відновити виконавче провадження № 45583159.

Скарга зазначає, що державний виконавець мав би зняти арешт з майна скаржника у разі закриття виконавчого провадження.

В обґрунтування скарги вказано, що 03.12.2020 боржник ОСОБА_2 з єдиного реєстру виконавчих проваджень довідався про існування згаданої постанови від 03.09.2020 ВП № 45583159.

Винесення постанови боржник вважає незаконним оскільки у такий спосіб державний виконавець вчинила дії щодо унеможливлення виконання ухвали Семенівського районного суду Полтавської області від 17.09.2020 якою державного виконавця зобов`язано вчинити дії з розшуку арештованого майна скаржника легкового автомобіля MITSUBISHI LANCER 2.0 ДНЗ НОМЕР_1 , 2008 випуску та притягнення до відповідальності винних у його втраті. Також державний виконавець мала б зняти арешт із вказаного автомобіля, але цього не зробила.

Також у скарзі вказано на хронологію дій і судових рішень судів, державних виконавців, працівників внутрішніх справ, зберігачів, оцінювачів тощо, пов`язаних зі стягненням з боржника заборгованості за кредитним договором і накладення арешту і затримання вказаного легкового автомобіля.

Боржник (скаржник) у судовому засіданні скаргу підтримав повністю, наголосив, що зазначений легковий автомобіль був і є заставним майном і перебував з 2014 року у державного виконавця. Однак державний виконавець його не реалізовував, заходів до його розшуку і притягнення до відповідальності осіб, які винуваті у втраті автомобіля, не вживав. Отримавши заву ТОВ "Вердикт-Капітал" про повернення виконавчого листа, державний виконавець мала б відмовити у задоволенні заяви про повернення виконавчого листа. Тривалий час заставний автомобіль не реалізовано і не віднайдено. Закриваючи виконавче провадження державний виконавець мав би зняти арешт з автомобіля. Державного виконавця слід зобов`язати прийняти постанову про зняття з автомобіля арешту.

Орган ДВС чи стягувач письмового заперечення чи пояснення на скаргу не складав, представника у судове засідання не направляв.

Відповідно до ч. 2 ст. 450 ЦПК України неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

Відтак суд розглядає і вирішує скаргу за відсутності представників органу державної виконавчої служби і стягувача. Їх неявка не перешкоджає вирішенню скарги по суті.

Суд зазначає, що за змістом ст. ст. 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 1 ст. 81 ЦПК України).

Стосовно скарг сторін виконавчого провадження у порядку судового контролю за виконанням судових рішень, розгляд та вирішення відповідних скарг здійснюється у межах доводів та мотивів відповідної скарги.

Судом встановлено, що відповідно до постанови про повернення виконавчого документа стягувачу від 03.09.2020 ВП № 45583159 головного державного виконавця Броварського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Свистанюк Юлії Григорівни повернуто стягувачеві Товариству з обмеженою відповідальністю "Вердикт Капітал" виконавчий лист Семенівського районного суду Полтавської області № 1627/52/12р. від 03.07.2020 про стягнення з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 солідарно на користь ПАТ "Родовід Банк" заборгованість в сумі 267391,12 грн. Винесено виконавчий збір ВП 33653204 від 13.08.2012 в окреме виконавче провадження.

Як вбачається зі змісту постанови від 03.09.2020 ВП № 45583159 до відділу ДВС 14.07.2020 надійшла заява стягувача про повернення виконавчого документа стягувачу згідно п. 1 ст. 37 Закону України "Про виконавче провадження".

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 37 Закону України "Про виконавче провадження" виконавчий документ повертається стягувачу, якщо стягувач подав письмову заяву про повернення виконавчого документа. Згідно із ч. 4 ст. 37 вказаного Закону про повернення стягувачу виконавчого документа та авансового внеску виконавець виносить постанову.

Вказані положення закону є імперативним приписом для державного виконавця і, фактично, є проявом волі стягувача про припинення примусового виконання відповідного виконавчого документа.

Державний виконавець Свистанюк Ю.Г. вказані положення закону виконала.

Припущення боржника (скаржника) стосовно намірів чи дій державного виконавця не впливає на законність винесення нею спірної постанови внаслідок виконання імперативної до виконання заяви стягувача ТОВ "Вердикт Капітал" про повернення виконавчого документа стягувачеві. Заява про повернення виконавчого документа подана стягувачем ще 14.07.2020.

Відповідно до ч. 1 ст. 40 Закону України "Про виконавче провадження" у разі закінчення виконавчого провадження (крім закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження.

Натомість спірна постанова вказала на існування виконавчого провадження про стягнення виконавчого збору ВП 33653204 від 13.08.2012. Тобто за змістом ч. 1 ст. 40 Закону України "Про виконавче провадження" існує "не стягнення виконавчого збору", що унеможливлює зняття державним виконавцем арешту з майна боржника ОСОБА_1 . Стосовно цього боргу існує відповідне виконавче провадження.

За змістом ст.ст. 15, 16 ЦК України, ст.ст. 2, 4, 5 ЦПК України судовому захисту підлягають порушені, невизнані або оспорювані права, свободи чи законні інтереси. Саме порушення останніх є підставою для застосування судом конкретного способу захисту цивільних прав та інтересів, передбаченого законом.

Відповідно до ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

У пункті 54 рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Трофимчук проти України", заява № 4241/03 від 28.10.2010, вказано, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (рішення у справі "Ґарсія Руіз проти Іспанії", заява N 30544/96, п. 26, ECHR 1999-I).

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Серявін та інші проти України", заява № 4909/04, від 10 лютого 2010 року).

Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Ураховуючи зазначене суд робить висновок, що спірна постанова винесена державним виконавцем у межах та у спосіб, що передбачені Законом України "Про виконавче провадження". Відтак у задоволенні скарги слід відмовити.

З`ясування інших обставин, на які вказує скарга, у т.ч. дій щодо зупинки і затримання легкового автомобіля, його втрати, відкриття чи закриття інших виконавчих проваджень, існування ухвал суду щодо дій державних виконавців тощо не впливає на висновок суду за скаргою.

Ураховуючи зазначене, керуючись ст.ст. 13, 81, 89, 257-261, 294, 353, 450-452 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні скарги відмовити повністю.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку учасниками справи до Полтавського апеляційного суду протягом 15-ти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому копія ухвали не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом 15-ти днів з дня вручення йому копії ухвали суду.

Повний текст ухвали складено 27.01.2021.

Суддя В.Ф.Харченко