КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
апеляційне провадження №22-ц/824/1772/2021
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2021 року м.Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Поліщук Н.В.

суддів Андрієнко А.М., Соколової В.В.

за участю секретаря судового засідання Голопапи Д.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою представником ОСОБА_2 , на ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 26 жовтня 2020 року, постановлену під головуванням судді Савицького О.А.

у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Довгопола Таміла Михайлівна про визнання договору дарування недійсним,-

встановила:

У вересні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, у якому просив ухвалити рішення, яким:

- визнати Договір дарування №175, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Довгополою Тамілою Михайлівною від 27 лютого 2019 року недійсними, а також скасувати реєстраційну дію за таким договором;

- визнати Договір дарування №176, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Довгополою Тамілою Михайлівною від 27 лютого 2019 року недійсним, а також скасувати реєстраційну дію за таким договором;

- визнати Договір дарування №177, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Довгополою Тамілою Михайлівною від 27 лютого 2019 року недійсним, а також скасувати реєстраційну дію за таким договором.

Вимоги обґрунтовує тим, що надав ОСОБА_3 35000 доларів США у позику, яка забезпечена заставою двох машиномісць АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 шляхом передання кредитору оригіналів технічних паспортів та витягів з Державного реєстру прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно.

Позичальник зобов`язань не виконала та рішенням суду з неї стягнуто 868350 грн.

Зазначає, що на теперішній час виникла необхідність у зверненні стягнення на предмет застави для погашення боргу.

ОСОБА_1 стало відомо, що позичальник під час розгляду справи про стягнення боргу з метою уникнення своїх зобов`язань подарувала своїй малолітній дочці ОСОБА_4 на підставі вказаних у вимогах договорах: квартиру АДРЕСА_3 та машиномісця № НОМЕР_1 та НОМЕР_2 в будинку за цією ж адресою.

Одночасно із позовною заявою подано заяву про забезпечення позову, у якій просить накласти арешт на вказані квартиру та машиномісця.

Заяву обґрунтовує підставами позову у цій справі та необхідністю гарантувати інтереси кредитора у зобов`язальних правовідносинах.

Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 26 жовтня 2020 року у задоволенні заяви відмовлено.

Не погодившись з постановленою ухвалою, представником ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 подано апеляційну скаргу, у якій просить ухвалу скасувати, заяву задовольнити.

В апеляційній скарзі посилається на те, що обґрунтував необхідність забезпечення позову, проте суд дійшов до необґрунтованих висновків про відсутність підстав для задоволення заяви. Також зазначає, що в порушення статті 153 ЦПК України заява розглянута на 42 день.

В судовому засіданні представник скаржника ОСОБА_5 доводи апеляційної скарги підтримав.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явились, про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Відповідно до статті 372 ЦПК України колегія суддів ухвалила розглянути справу за відсутності осіб, які не з`явились в судове засідання.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача, розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого по справі судового рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відмовляючи у задоволенні заяви, суд першої інстанції виходив з того, що заявником не доведено, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду.

З такими висновками суд апеляційної інстанції погодитися в повній мірі не може з огляду на таке.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 150 ЦПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Як роз`яснено у п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22 грудня 2009 року "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову" заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Невжиття заходів забезпечення позову не повинно мати наслідком заподіяння шкоди позивачу, а вжиття таких заходів не повинно мати наслідком заподіяння шкоди заінтересованим особам.

Однією з підстав задоволення заяви про забезпечення позову є спроможна вірогідність повідомлених обставин, що можуть перешкодити виконанню судового рішення.

Тобто, підстави для забезпечення позову є оціночними та враховуються судом в залежності до конкретного випадку.

При вжитті заходів забезпечення позову повинна бути наявність зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову.

Фундаментальними критеріями, які формують висновок про наявність дійсних підстав для забезпечення позову, є логічний та юридичний аналіз обставин справи, на які посилається позивач, та доводи заяви про забезпечення позову. Процесуальні норми лише вказують на порядок вчинення дій.

Метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийнято на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод чи інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову.

Правова природа арешту майна, вчиненого у зв`язку із провадженням по цивільній справі, полягає у обмеженні права розпорядженні ним (продаж, дарування, відчуження в інший спосіб, укладення інших правочинів чи перероблення майна), при цьому за власником зберігається право користування. Таке обмеження допускається, якщо воно передбачено законом і є обґрунтованим.

Умовою застосування заходів до забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно, яке є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення.

Заходи забезпечення позову повинні бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвіднесення судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони вчиняти певні дії.

Під час вирішення питання щодо забезпечення позову, обґрунтованість позову не досліджується, адже питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті і не вирішується ним під час розгляду заяви про забезпечення позову. Суд повинен лише пересвідчитися, що між сторонами виник спір.

Заява про забезпечення позову містить посилання на обставини, з якими позивач пов`язує необхідність вжиття таких заходів, проте суд оцінку цим доводам не дав, формально вказавши на відсутність підстав для задоволення заяви.

Разом з тим, апеляційний суд вказує на таке.

Із змісту позовної заяви убачається, що спір виник внаслідок укладення договорів дарування, за якими нерухоме майно передано у власність неповнолітній ОСОБА_6 та саме на це майно позивач просить накласти арешт з метою забезпечення позову.

Проте неповнолітня особа ОСОБА_6 (в особі законного представника) не визначена позивачем як відповідач у цій справі, отже не є учасником справи.

Статтею 150 ЦПК України унормовано можливість забезпечення позову накладенням арешту на майно, що належить відповідачеві.

Отже, ураховуючи, що заява про забезпечення позову містить вимогу про накладення арешту на нерухоме майно, власником якого є особа, яка не залучена до участі у справі в якості відповідача, така заява не підлягає задоволенню саме з цим підстав.

При цьому, зазначення в заяві про забезпечення позову про те, що ОСОБА_3 діє також в інтересах неповнолітньої доньки ОСОБА_6 не дає підстав уважати про залучення неповнолітньої особи (в особі представника) до участі у справі, оскільки сторони та інші учасники справі визначаються у позовній заяві із викладенням обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги до відповідача. Даних про залучення до участі у справі співвідповідача за клопотанням позивача відповідно до статті 51 ЦПК України матеріали справи не містять та представником позивача в ході апеляційного розгляду вказано, що таких клопотань не заявлялось.

З огляду на наведене, апеляційний суд дійшов висновку про часткове задоволення апеляційної скарги та зміну ухвали суду першої інстанції із викладенням її мотивувальної частини в редакції цієї постанови.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 374, 376, 381-384, 390 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , поданою представником ОСОБА_2 , задовольнити частково.

Ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 26 жовтня 2020 року змінити, виклавши мотивувальну частину ухвали в редакції цієї постанови.

В іншій частині ухвалу суду залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, касаційна скарга на постанову може бути подана протягом тридцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до Верховного Суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 27 січня 2021 року.

Суддя-доповідач Н.В. Поліщук

Судді А.М. Андрієнко

В.В. Соколова