Справа № 583/629/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2021 року м. Охтирка

Охтирський міськрайонний суд Сумської області в складі:

головуючого судді Ільченко В.М.

за участю секретаря Верби Н.О.

позивачки ОСОБА_1

представника позивачки ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

представника третьої особи Моісєєнко С.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду № 1 цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , який діє в особі законного представника ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , Виконавчого комітету Староіванівської сільської ради Охтирського району Сумської області, третя особа, що не заявляє самостійних вимог Орган опіки та піклування Охтирської районної державної адміністрації про скасування свідоцтва та визнання права власності на нерухоме майно, -

УСТАНОВИВ:

02.03.2020 відкрито провадження у справі. Свої вимоги позивачка мотивує тим, що на праві спільної сумісної власності їй належить приміщення кафе-бару « ІНФОРМАЦІЯ_1 », розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , оскільки було набуто нею під час спільного проживання у шлюбі з ОСОБА_8 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 . За спільні кошти з ОСОБА_8 ними було придбано металевий вагончик загальною площею - 20,2 кв.м. та металевий кіоск загальною площею - 35 кв.м. Зазначені об`єкти вони встановили на тверду основу (бетонний фундамент), зробили ремонт цих об`єктів, відкрили власну торгівельну діяльність, назвавши торговий об`єкт кафе-бар «Далекобійник». З метою розміщення на території села Климентове, Охтирського району, власного закладу торгівлі кафе-бару « ІНФОРМАЦІЯ_1 » було укладено зі Староіванівською сільською радою Охтирського району договір оренди земельної ділянки. Крім того, за час перебування у шлюбі з ОСОБА_8 було виготовлено робочий проект, генеральний план, кошторис на нежитлове приміщення кафе-бару « ІНФОРМАЦІЯ_1 ».

Протягом 1997 - 2002 років, ними як членами однієї родини за спільні сімейні кошти збудовано, розширено, а потім ще декілька разів внесено зміни до приміщення кафе-бару « ІНФОРМАЦІЯ_1 ». Шляхом обкладання цеглою під одним дахом металевого вагончика та кіоску створено один торгівельний комплекс кафе-бар «Далекобійник», до якого входить: приміщення кафе - 36,8 кв.м, приміщення бару - 8,4 кв.м., приміщення кіоску - 3,9 кв.м., підсобне приміщення - 5,4 кв.м., кухня - 11,7 кв. м., котельня - 1 кв.м, підсобне приміщення - 18,9 кв.м., коридор - 3,1 кв.м., всього загальною площею 107, 8 кв.м. 29.01.2003 рішенням Староіванівської сільської ради Охтирського району на ім`я її ОСОБА_8 за його заявою було надано дозвіл на розміщення кафе-бару « ІНФОРМАЦІЯ_1 » в АДРЕСА_1 . Оскільки нежитлова будівля торгівельний комплекс кафе - бар «Далекобійник» збудована за спільні сімейні кошти з ОСОБА_8 та за рахунок їх спільної праці, під час спільного проживання у шлюбі, вважає, що зазначене майно є їх спільною сумісною власністю. При цьому її частка у цьому майні складає Ѕ частину. В подальшому, шлюб між нею та ОСОБА_8 був розірваний, проте вони продовжували спільно проживати, як одна сім`я, вести спільно бізнес. 11.12.2006 виконкомом Староіванівської сільської ради Охтирського району на ім`я ОСОБА_8 видано Свідоцтво про право власності на нерухоме майно: нежитлову будівлю кафе-бар « ІНФОРМАЦІЯ_1 », розташовану за адресою АДРЕСА_1 . Фактично збудоване нею разом з колишнім чоловіком під час проживання у шлюбі, за спільні сімейній кошти, та за рахунок їх спільної праці нерухоме майно: нежитлова будівля кафе-бар « ІНФОРМАЦІЯ_1 », була незаконно зареєстрована на ім`я ОСОБА_8 , а тому стала предметом спору між спадкоємцями за законом.

Вважає, що її право власності на дане приміщення було порушено 11.12.2006 під час отримання ОСОБА_8 свідоцтва про право власності на нерухоме майно з власною часткою у ньому у розмірі 1/1. Про зазначене порушення вона дізналася лише в лютому 2017 року.

В зв`язку з чим просить суд поновити їй строк позовної давності на звернення до суду, що був пропущений з поважних причин; скасувати Свідоцтво про право власності на нерухоме майно кафе-бар « ІНФОРМАЦІЯ_1 », розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , видане Виконкомом Староіванівської сільської ради 11.12.2006 на ім`я ОСОБА_8 , та відповідний запис про реєстрацію права власності у Реєстрі прав власності на нерухоме майно за № 17094863; визнати за нею, ОСОБА_1 , право власності на Ѕ частину нежитлового приміщення кафе - бару « ІНФОРМАЦІЯ_1 », розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , до складу якого входить: приміщення кафе - 36,8 кв.м, приміщення бару - 8,4 кв. м., приміщення кіоску - 3,9 кв.м., підсобне приміщення -5,4 кв.м., кухня - 11,7 кв. м., котельня - 1 кв.м, підсобне приміщення - 18,9 кв. м., коридор -3,1 кв. м (на плані-схемі літери - А, а, а1), загальною площею - 107, 8 кв.м. Судові витрати покласти на відповідачів.

Ухвалою суду від 19.06.2020 закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду.

Ухвалою судді Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 21.07.2020 цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , який діє в особі законного представника ОСОБА_9 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , Виконавчого комітету Староіванівської сільської ради Охтирського району Сумської області, третя особа, що не заявляє самостійних вимог: Орган опіки та піклування Охтирської районної державної адміністрації про скасування свідоцтва та визнання права власності на нерухоме майно прийнята до провадження суддею Ільченко В.М.

В судовому засіданні позивачка та її представник позов підтримали повністю з підстав викладених у позовній заяві та просили задовольнити.

Крім того, позивачка, допитана як свідок, пояснила суду, що 21.04.1983 уклала шлюб з ОСОБА_8 , з яким мають двох дітей ОСОБА_10 та ОСОБА_11 . ОСОБА_8 потрапив в ДТП, лікувався, був засуджений до позбавлення волі, відбував покарання, потім його відправили на поселення в колонію с. Орджонікідзе Одеської області, після відбуття 2/3 строку покарання було застосовано умовно-дострокове звільнення. Вона в цей час працювала, мала гарну заробітну плату, заощаджувала. В 1994 році повернулися в с. Сосонка, Охтирського району, Сумської області. ОСОБА_12 влаштувався в ресторан « ІНФОРМАЦІЯ_3 », потім вони розпочали власну торгівлю. В м. Одеса за її кошти придбали апарат для виготовлення морозива, отримували дохід. В подальшому встановили палатку з морозивом в с. Климентове, вирішили побудувати кафе, зробили на місці торгової палатки павільйон. 24.10.1996 вона зареєструвалася приватним підприємцем, отримала дозвіл на відведення земельної ділянки для встановлення кіосків. 19.09.1997 була передана в натурі земельна ділянка площею 5 соток для встановлення двох павільйонів, вручені межові знаки. 25.05.1998 в сільській раді вона отримала дозвіл на будівництво. Все оплачувалося за її кошти. По АДРЕСА_2 вирішили збудувати «Далекобійник». 16.01.1997 придбали в рівних долях вагончик 20,2 кв.м. та 07.10.1997 придбали кіоск 35 кв.м., зробили фундамент, спланували земельну ділянку, взимку проводили внутрішні будівельні роботи. В 1998 році зробили дах, навіс, обклали цеглою, встановили рами, були зведені літні тераси. За свої кошти вона придбала кавовий апарат. 20.08.1998 отримала ліцензію на торгівлю алкогольними напоями та тютюновими виробами. В 1998 році ОСОБА_12 вчинив злочин, був засуджений до позбавлення волі на строк півтора року, вона погасила борг потерпілій. В той час, коли ОСОБА_12 відбував покарання, вона побудувала кафе « ОСОБА_11 », постійно підтримувала чоловіка, відвідувала його в колонії, придбала телевізор для колонії, щоб ОСОБА_13 дали гарну роботу, після звільнення чоловік почав зловживати спритними напоями. В кафе « ІНФОРМАЦІЯ_1 » спочатку вона готувала сама, у 2000 році добудували підсобні приміщення і кухню, розширили асортимент товару. Потім ОСОБА_12 знову побив їх працівницю, вони вирішили розлучитися і поділити майно, щоб у разі значних матеріальних претензій не втратити його. 20.11.2000 їх шлюб було розірвано. У 2001 році відкрита кримінальна справа щодо ОСОБА_7 , його викликали в поліцію, він переховувався від кримінального переслідування. Весь час вона продовжувала займатися підприємницькою діяльністю, підтримувала чоловіка. Слідчий запросив довідку-характеристику, сказав, що від цього багато залежатиме. В 2001 році дали довідку, що ОСОБА_12 проживає з сім`єю, допомагає у розвитку села. До вересня 2001 року ОСОБА_12 поправляв своє здоров`я, на це пішли кошти, виявили захворювання. 13.12.2001 йому зробили операцію, виявили тяжке захворювання, однак в разі спокійного життя він міг жити тривалий час. З 08.01.2002 ОСОБА_8 встановлена ІІ група інвалідності, він пройшов лікування, був слабкий, все це вплинуло на його нервову систему, у нього з`явилася нав`язлива ідея, що вона його покине та все забере собі, тоді вони вирішили розділити майно. 24.09.2002 ОСОБА_12 зареєструвався підприємцем, однак торгівля акцизними товарами залишалася на ній. 29.01.2003 ОСОБА_12 отримав дозвіл на розміщення кафе « ІНФОРМАЦІЯ_1 » строком на 1 рік, мали здати його в експлуатацію, однак облавтодор не дав дозволу, кафе не було введено в експлуатацію, техпаспорт був на вагончик, який придбали вони разом, лише змінили адресу. Разом вони проживали до 17.05.2006, потім ОСОБА_12 повідомив, що зустрів іншу жінку, бажає жити з нею, прописав ОСОБА_5 в с. Сосонка Охтирського району. Вони спілкувалися, розмовляли з приводу кафе, вона не пред`являла претензій, бо знала, що кафе залишиться їх дочці ОСОБА_11 . Однак, коли вона ознайомилася зі справою в суді під час оскарження заповіту, побачила інвентарну справу на кафе « ІНФОРМАЦІЯ_1 », в якій виявила свідоцтво про право власності на ОСОБА_14 . Звернулася до сільської ради та отримала інформацію, що в 2017 році дійсно видавалося таке свідоцтво. Вважає, що в кафе є її Ѕ частка, а тому свідоцтво про право власності не могло бути видане лише на ОСОБА_8 .

Відповідач ОСОБА_12 допитаний як свідок пояснив, що в 1987 році їх сім`я переїхала в с. Орджонікідзе Одеської області, де відбував покарання батько, мати працювала зоотехніком, отримувала гарну заробітну плату, видавали премії, худобу, батько працював на фермі сторожем, мав невелику зарплату. Жили добре, накопичували заощадження. В 1994 році повернулися в с. Сосонка, придбали апарати для виготовлення морозива та коктейлів. Батьки зайнялися торгівлею в с. Климентове Охтирського району. Потім підняли орендну плату і вони вирішили будувати два власних приміщення, було встановлено кіоск, з якого торгували. В 1996 році мати зареєструвалася приватним підприємцем, отримала земельну ділянку для будівництва та проект забудови, потім придбали вагончик і кіоск у 1997 році, звели фундамент, встановили кіоск і вагон, будували стіни. В 1998 році батька знову засудили на півтора роки позбавлення волі за бійку, мати займалася роботою і піклувалася про батька. Після повернення із в`язниці батько часто вживав спиртні напої. Потім була збудована кухня і приміщення для зберігання готової продукції. В 2000 році батько наніс тілесні ушкодження працівниці, переховувався від слідства до вересня 2001 року, пройшов обстеження і виявилося, що у батька тяжке захворювання. Батьки поїхали в м. Одеса, зробили йому операцію, два роки в роботі активної участі батько не приймав, потім зайнявся будівництвом приміщення, робив ремонт, поточною роботою займалася мати, вела облік, займалася договорами, у 2006 році з матір`ю виїхали з с. Сосонка, оскільки батько прописав туди іншу жінку, з якою вирішив проживати.

Представник відповідача ОСОБА_4 , який діє в особі законного представника ОСОБА_5 , - ОСОБА_3 в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог. Подав відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що дійсно 11.12.2006 КП «Охтирське МБТІ» зареєстровано право власності на кафе-бар «Далекобійник» за ОСОБА_8 , проте сторона відповідача заперечує наявність обставин, що дають підстави вважати об`єкт спільним майном подружжя. Так, шлюб між ОСОБА_8 та ОСОБА_1 розірвано 20.11.2000; позовна заява не містить посилань на ухвалу Місцевого суду Охтирського району від 18.02.2003 про затвердження мирової угоди за позовами подружжя про поділ спільного майна, за умовами якої ОСОБА_1 набула права власності на торговий комплекс «Оксана» разом з торговим кіоском, який за нею зареєстрований 29.01.2002, а ОСОБА_12 отримав майно, що стало основою для будівництва кафе-бару « ІНФОРМАЦІЯ_1 ». Судовим рішенням визначено, що робочий проект торгових точок та локальні об`єктні кошториси, виготовлені на ім`я ОСОБА_1 є також виготовленими на ім`я ОСОБА_8 , оскільки документація виготовлялась одночасно на два об`єкти: торговий комплекс «Оксана» і кафе-бар «Далекобійник». Дозвіл на розміщення об`єкта торгівлі кафе-бар « ІНФОРМАЦІЯ_1 » отримано 29.01.2005. Крім того, доказів наявності фактичних шлюбних стосунків в період з 01.01.2004 по грудень 2006 року матеріали позову не містять, а тому вважає, що підстави для визнання кафе-бару « ІНФОРМАЦІЯ_1 » спільною власністю ОСОБА_8 і ОСОБА_1 та права власності позивачки на частку у цьому майні відсутні. Позивачкою пропущений строк позовної давності, оскільки спірний об`єкт нерухомості розташовано на одній земельній ділянці з торговим комплексом « ІНФОРМАЦІЯ_4 », власником якого є саме ОСОБА_1 . Протягом тривалого часу (з 2006 по 2013 рік) торгові об`єкти функціонували паралельно, будь-яких претензій з боку позивачки не пред`являлось, хоча вона, як досвідчений підприємець, достеменно знала про те, що власники таких об`єктів мають отримувати відповідний дозвіл лише за умови введення об`єктів в експлуатацію та оформлення права власності на них. Крім того, з 2014 року ОСОБА_1 є незмінним учасником численної кількості цивільних справ щодо визнання права своїх дітей на спадок батька, а тому безперечно ознайомлена з переліком спадкового майна. Порушуючи клопотання про поновлення строку позовної давності, позивачка фактично погоджується з пропуском такого строку. Подання позову є спробою затягнути в часі вирішення по суті питання щодо долі спадкового майна. Посилаючись на викладене, просив відмовити позивачці в задоволенні її вимог про скасування свідоцтва та визнання права власності на нерухоме майно.

Крім того, ОСОБА_15 в судовому засіданні пояснила суду, що з ОСОБА_8 вона познайомилася влітку 2005 року, влаштувалася на роботу в кафе « ІНФОРМАЦІЯ_1 », почала в ОСОБА_13 ночувати по АДРЕСА_3 , стала з ним проживати. У 2006 році вони разом їздили на хіміотерапію, вона вже була вагітна. У 2007 році народила сина. На момент їх знайомства прибудов ще не було, біля вагончика були круглі пеньки, при ній ОСОБА_13 оббивав, обкладав всю прибудову з цегли, сам їздив по товар. Вона працювала барменом і на кухні у ОСОБА_13 , вони разом їздили по товар, коли він захворів, то довірив їй це робити, сторонньої допомоги не було. Зі слів ОСОБА_14 їй відомо, що у 2000 році у нього померла мати і після цього він вже не проживав з ОСОБА_1 . Коли ОСОБА_13 їздив до лікарні, ніхто не допомагав йому, ОСОБА_1 зателефонувала лише, коли помер ОСОБА_13 . На даний час в будинку проживає вона, її син від ОСОБА_14 , теперішній чоловік та їх спільний син.

Позивачкою подано відповідь на відзив, в якій ОСОБА_1 зазначила, що заперечуючи проти задоволення позову сторона відповідача докладає до примірника відзиву на позовну заяву копію свідоцтва нібито про розірвання шлюбу, зміст якого прочитати взагалі неможливо, через низьку якість цього зображення та стверджує, що фактично шлюб між сторонами було розірвано 20.11.2000. Позивач піддає сумніву наявність такого документа у відповідача, та взагалі наявність оригіналу вказаного документу, а тому вважає такий письмовий доказ неналежним, та недопустимим в розумінні цивільного процесуального законодавства. В 1997 році проживаючи у шлюбі, спільно займаючись підприємницькою діяльністю, вона разом з ОСОБА_8 вирішили відкрити на території села Климентове Охтирського району власний заклад торгівлі кафе-бар «Далекобійник». 16.01.1997 з метою спільного будівництва торгівельного закладу вона разом з ОСОБА_8 за спільні сімейні кошти придбали металевий вагончик загальною площею 20,2 кв.м. та 07.10.1997 за спільні сімейні кошти придбали металевий кіоск загальною площею 35 кв.м. Зазначені об`єкти встановили на тверду основу (бетонний фундамент) на земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_1 . Після чого, за спільні сімейні кошти зробили ремонт цих об`єктів, відкрили торгівельну діяльність, назвавши спільний торговий об`єкт кафе-бар «Далекобійник». 22.11.2000 під час спільного проживання в шлюбі, вона спільно з ОСОБА_8 з метою розміщення на території села Климентове, Охтирського району, власного закладу торгівлі кафе-бару « ІНФОРМАЦІЯ_1 » уклали зі Староіванівською сільською радою Охтирського району договір оренди земельної ділянки по АДРЕСА_1 . Крім того, за час перебування у шлюбі вони разом виготовили робочий проект, генеральний план, кошторис на нежитлове приміщення кафе-бару « ІНФОРМАЦІЯ_1 » по АДРЕСА_1 , на підставі яких здійснили відповідні будівельні роботи. Протягом 1997 - 2002 років, ними як членами однієї родини за спільні сімейні кошти було спочатку збудовано, потім розширено, а потім ще декілька разів внесено зміни до власного приміщення кафе-бару « ІНФОРМАЦІЯ_1 ». Під час проживання у шлюбі з ОСОБА_8 , останній неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності. В 2000 році її чоловік мав загрозу бути засудженим, а тому вони вирішили з ним формально розлучитися, але відповідне розлучення офіційно не реєстрували та продовжували спільно проживати, як одна сім`я. Зазначена обставина доводиться довідкою - характеристикою від 15.05.2001 вих. № 01, яка видана Староіванівською сільською радою для надання її в правоохоронні органи. Крім цього, зазначена обставина підтверджується копіями ліцензій на торгівлю тютюновими виробами, виданими на ім`я ОСОБА_1 на торговий об`єкт в АДРЕСА_1 , приписом Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю від 21.07.2003, квитанціями про сплату послуг на електропостачання на ім`я ОСОБА_1 13.06.2003 вона офіційно зареєструвала розлучення та отримала свідоцтво про розірвання шлюбу. В той же час, хоча вони і офіційно зареєстрували розлучення, проте продовжували спільно проживати як одна сім`я, вести спільно свій бізнес. 04.09.2006 Виконком Староіванівської сільської ради прийняв рішення № 20 про видачу ОСОБА_8 . Свідоцтва про право власності на нежитлову будівлю кафе-бар «Далекобійник» по АДРЕСА_1 . Після цього, 11.12.2006 виконкомом Староіванівської сільської ради Охтирського району на ім`я ОСОБА_8 видано Свідоцтво про право власності на нерухоме майно: нежитлову будівлю кафе-бар « ІНФОРМАЦІЯ_1 » розташовану за адресою: АДРЕСА_1 .

На даний час склалися такі обставини, що фактично збудоване нею разом з колишнім чоловіком під час проживання у шлюбі, за їх спільні сімейні кошти та за рахунок спільної праці нерухоме майно: нежитлова будівля кафе-бар « ІНФОРМАЦІЯ_1 », розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , була незаконно без її відому зареєстрована на ім`я ОСОБА_14 . Приміщення кафе-бару « ІНФОРМАЦІЯ_1 » по АДРЕСА_1 не було предметом розгляду цивільної справи про поділ майна подружжя. В добровільному порядку вказане майно подружжям не розподілялося. Її колишній чоловік отримав собі лише Ѕ частину металевого вагончика та лише Ѕ частину кіоска, які були в подальшому ними спільно використані під час спільного будівництва приміщення кафе-бару « ІНФОРМАЦІЯ_1 » по АДРЕСА_1 . Та обставина, що вона з колишнім чоловіком не ділили вказане майно підтверджується копіями ліцензій на торгівлю тютюновими виробами, виданими на ім`я ОСОБА_1 на оспорюваний у цій справі торговий об`єкт кафе- АДРЕСА_2 » в АДРЕСА_1 , та приписом Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю від 21.07.2003, квитанціями про сплату послуг на електропостачання теж виписаними на ім`я одного із співвласників об`єкта ОСОБА_1 . Крім того, вказала, що не знала про те, що її колишній чоловік 11.12.2006 отримав у виконкомі Староіванівської сільської ради Охтирського району Свідоцтво про право власності на нерухоме майно: нежитлову будівлю кафе-бар « ІНФОРМАЦІЯ_1 », розташовану за адресою: АДРЕСА_1 . Вважає, що її право власності на приміщення кафе-бару «Далекобійник» було порушене 11.12.2006 під час отримання ОСОБА_8 свідоцтва про право власності на нерухоме майно з власною часткою у ньому у розмірі 1/1. 27.02.2017 їй офіційно було повідомлено про те, що виконавчий комітет Староіванівської сільської ради дійсно видав свідоцтво на право власності на нежитлову будівлю кафе-бару « ІНФОРМАЦІЯ_1 » в АДРЕСА_1 ОСОБА_8 . І саме з цього часу вона фактично дізналася про порушення свого права. Зазначена обставина є підставою для поновлення їй строку позовної давності на звернення до суду за захистом порушених прав та інтересів.

Відповідачка ОСОБА_6 в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена, заяв про відкладення судового розгляду не надавала.

Представник Виконавчого комітету Староіванівської сільської ради Охтирського району Сумської області в судове засідання не з`явився, від представника виконавчого комітету Охтирської міської ради надійшла заява про розгляд справи без участі представника, позовні вимоги залишають на розсуд суду.

Представник третьої особи, що не заявляє самостійних вимог: Орган опіки та піклування Охтирської районної державної адміністрації залишила вирішення вимог на розсуд суду.

Суд проаналізував матеріали справи, вислухав пояснення осіб, які беруть участь у справі, покази свідків, дійшов такого висновку.

21.04.1983 позивачка уклала шлюб з ОСОБА_8 , зареєстрований у відділі записів громадянського стану виконавчого комітету Дзержинської райради народних депутатів м. Харкова 21.04.1983, актовий запис № 434. (а.с.8 т.1).

Від шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_12 мають сина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 та дочку ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , в свідоцтвах про народження яких батьками зазначені ОСОБА_12 та ОСОБА_1 . (а.с.9 т.1).

16.01.1997 ОСОБА_12 та ОСОБА_1 придбали вагончик площею 20,2 кв.м, стіни залізні, підлога дерев`яна, дах залізний, що знаходиться в м. Охтирка, що підтверджується договором купівлі-продажу серії ААВ № 678362, посвідченим державним нотаріусом Охтирської державної нотаріальної контори Ковальчуком С.П. (а.с.13 т.1).

07.10.1997 ОСОБА_12 та ОСОБА_1 придбали кіоск, що знаходиться по АДРЕСА_4 , що складається з стінок металевих, покрівлі металевої, підлоги дерев`яної, вітрини скляної розміром 12,4-3,12, висотою 2,4 м, загальною площею 35,0 кв.м., що підтверджується договором купівлі-продажу серії НВ 0255524, посвідченим державним нотаріусом Охтирської державної нотаріальної контори Ковальчуком С.П. (а.с.15 т.1).

Рішенням Староіванівської сільської ради Охтирського району Сумської області від 21.05.1998 надано дозвіл підприємцю ОСОБА_1 на виготовлення проекту забудови її земельної ділянки, яка знаходиться в АДРЕСА_1 , відведеної для розміщення об`єктів торгівлі на таких умовах: встановлення двох торгових павільйонів з експрес обслуговуванням; обладнати місце для збору побутових відходів. (а.с.112 т.1).

Розпорядженням в.о. голови районної державної адміністрації Охтирської районної державної адміністрації від 08.12.2000 затверджено акт державної технічної комісії про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта торгового павільйону « ІНФОРМАЦІЯ_4 » в с. Климентове підприємця ОСОБА_1 (а.с.115 т.1).

20.11.2000 шлюб між ОСОБА_8 та ОСОБА_1 розірвано, про що в книзі реєстрації актів про розірвання шлюбу зроблено запис за № 82, видано свідоцтва про розірвання шлюбу.

Згідно з договором оренди земельної ділянки від 22.11.2000 орендарі ОСОБА_1 та ОСОБА_12 кожний в рівних долях прийняли в строкове платне володіння і користування земельну ділянку, яка знаходиться в АДРЕСА_1 (десять) по № НОМЕР_1 на двадцять п`ять років з правом викупу, земельна ділянка виділена в натурі (на місцевості) у встановленому законом порядку. (а.с.19-20 т.1).

З довідки-характеристики, наданої 15.05.2001 головою Староіванівської сільської ради Охтирського району Сумської області вбачається, що ОСОБА_12 проживав разом з дружиною ОСОБА_1 та мав на утриманні дітей ОСОБА_7 та ОСОБА_6 , крім того за час проживання на території Староіванівської сільської ради ОСОБА_12 постійно допомагав грошима жителям сільської ради, виділяв кошти на святкові новорічні подарунки учням Староіванівської ЗОШ та Сосонської початкової школи, на проведення фестивалю «Барви Охтирського краю», на святкування Дня Перемоги та придбання подарунків інвалідам війни. (а.с.23 т.1).

Рішенням Виконавчого комітету Староіванівської сільської ради Охтирського району Сумської області від 26.04.2002 надано дозвіл на роздрібну торгівлю в сфері громадського харчування в барі-магазині « ІНФОРМАЦІЯ_4 » в АДРЕСА_5 а ОСОБА_12 . (а.с.118 т.1).

Згідно з рішенням Староіванівської сільської ради Охтирського району Сумської області від 29.01.2003, приватному підприємцю ОСОБА_12 надано дозвіл на розміщення кафе-бару « ІНФОРМАЦІЯ_7 » в АДРЕСА_5 строком на один рік. (а.с.21 т.1).

ОСОБА_8 на праві приватної власності належить кафе-бар « ІНФОРМАЦІЯ_1 » за адресою АДРЕСА_1 , загальною площею 103,2 кв.м, на підставі рішення Староіванівської сільської ради від 04.09.2006 № 20 (а.с.22 т.1).

В матеріалах справи наявні письмові докази щодо здійснення торгівельної діяльності ОСОБА_1 такі як, ліцензія на право здійснення роздрібної торгівлі тютюновими виробами серії ЛТ № 078199 від 20.08.1998 (а.с.25); ліцензія на право здійснення роздрібної торгівлі тютюновими виробами серії ЛТ № 209499 від 04.07.2000 (а.с.26), припис інспекції державного архітектурно-будівельного контролю в Охтирському районі від 21.07.2003 року (а.с.24); реєстраційне посвідчення електронного контрольно-касового апарата № 18110297 (а.с.28); рахунки на оплату електроенергії МП «Оксана», вагончики, склад (а.с. 29-34 т.1).

Згідно довідки голови Староіванівської сільської ради Охтирського району Сумської області від 02.03.2017 № 16, в домогосподарстві за адресою АДРЕСА_3 в період з 11.08.1995 по 17.05.2006 проживала родина ОСОБА_16 , а саме були зареєстровані та проживали: ОСОБА_17 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , померла у 2000 році; ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_9 ; ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_10 ; ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_5 ; ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_6 . (а.с.11 т.1).

12.06.2017 ОСОБА_9 зареєструвала шлюб із ОСОБА_18 та змінила прізвище на « ОСОБА_19 », що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2 від 12.06.2017 та копією паспорта № НОМЕР_3 (а.с.53-55 т.1).

Крім того, в матеріалах справи наявні докази щодо проходження обстеження та лікування ОСОБА_12 (а.с. 155-161 т.1).

До спірних правовідносин підлягають застосуванню нормами, що регулюють право спільної власності подружжя.

Відповідно до положень ст. 22 Кодексу про шлюб та сім`ю України, норми якого діяли до 01.01.2004 та втратили чинність в зв`язку з набранням чинності Сімейним кодексом України, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один із них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку.

Згідно до положень ст. 28 Кодексу про шлюб та сім`ю України, вразі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. В окремих випадках суд може відступити від начала рівності часток подружжя, враховуючи інтереси неповнолітніх дітей або інтереси одного з подружжя, що заслуговують на увагу.

Згідно приписів ст. 29 Кодексу про шлюб та сім`ю України, якщо між подружжям не досягнуто згоди про спосіб поділу спільного майна, то за позовом подружжя або одного з них суд може постановити рішення: про поділ майна в натурі, якщо це можливо без шкоди для його господарського призначення; про розподіл речей між подружжям з урахуванням їх вартост та частки кожного з подружжя в спільному майні; про присудження майна в натурі одному з подружжя, з покладенням на нього обов'язку компенсувати другому з подружжя його частку грішми. При цьому суд також бере до уваги інтереси неповнолітніх дітей або інтереси одного з подружжя, що заслуговують на увагу. Поділ спільного майна подружжя може бути проведений як під час перебування в шлюбі, так і після розірвання шлюбу. Для вимоги про поділ майна, яке є спільною сумісною власністю розведеного подружжя, встановлюється трирічний строк позовної давності.

Згідно положень ст. 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

Відповідно до приписів статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно з ч. 1 ст. 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентується статтею 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Розпорядження спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя.

Право подружжя на поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у статті 69 СК України. Так, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою. Договір про поділ житлового будинку, квартири, іншого нерухомого майна, а також про виділ нерухомого майна дружині, чоловікові зі складу усього майна подружжя має бути нотаріально посвідчений.

Статтею 71 СК України визначено способи та порядок поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними.

Згідно зі ст. 72 СК України позовна давність не застосовується до вимог про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, якщо шлюб між ними не розірвано. До вимоги про поділ майна, заявленої після розірвання шлюбу, застосовується позовна давність у три роки. Позовна давність обчислюється від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності.

Згідно з ч.ч. 1,2 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї.

В обґрунтування позовних вимог позивачка посилалися на те, що спірна нежитлова будівля кафе - бар «Далекобійник» був збудована нею та ОСОБА_8 за спільні сімейні кошти, за рахунок їх спільної праці, під час спільного проживання, тому зазначене майно, на її думку, є їх спільною сумісною власністю, при цьому її частка складає Ѕ частину.

Однак, сторони розірвали шлюб 20.11.2000, про що в книзі реєстрації актів про розірвання шлюбу відділу реєстрації актів громадянського стану Охтирського районного управління юстиції 20.11.2000 зроблено актовий запис № 82, було видано свідоцтва про розірвання шлюбу.

Виходячи з положень діючого на той час законодавства, а саме ст.ст. 38, 39, 44 КпШС України, з моменту реєстрації розлучення в органах реєстрації актів громадянського стану шлюб є припиненим.

Нормами чинного до 01.01.2004 законодавства не передбачалося розповсюдження режиму спільної власності подружжя для майна, набутого під час перебування у фактичних шлюбних стосунках.

Крім того, згідно з ухвалою Місцевого суду Охтирського району Сумської області від 18.02.2003 у справі № 2-262-03 між ОСОБА_8 та ОСОБА_1 затверджено мирову угоду та визнано за ОСОБА_1 право власності на торговий комплекс «Оксана» разом з торговим кіоском, який зареєстрований за нею 29.01.2002. Визнано за ОСОБА_8 право власності на кіоск, що знаходиться в АДРЕСА_5 , зареєстрований на ім`я ОСОБА_12 , Ѕ частину металевого вагончика, який в даний час знаходиться в господарстві ОСОБА_8 в АДРЕСА_5 , на Ѕ частину кіоска, що знаходиться в АДРЕСА_5 та вважати, що робочий проект рішення генплану і торгових точок в с. Климентове Охтирського району (пояснювальна записка та креслення генерального плану архітектурно-будівельне рішення зведений кошторис) об`єктні та локальні кошториси, виготовлені на ім`я ОСОБА_1 , є також виготовленими на ім`я ОСОБА_8 , а тому режим спільної власності на майно подружжя припинений.

Таким чином, поділ майна фактично відбувся у 2003 році, в тому числі і спірного кіоску.

Слід зазначити, що згідно з ухвалою Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 07.06.2017 позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , Виконавчого комітету Староіванівської сільської ради Охтирського району, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Орган опіки та піклування Охтирської районної державної адміністрації про скасування свідоцтва про визнання права власності на нерухоме майно залишено без розгляду. (а.с.108 т.1).

Ухвалою Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 30.09.2019 позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , який діє в особі законного представника ОСОБА_9 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , Виконавчого комітету Староіванівської сільської ради Охтирського району, третя особа, що не заявляє самостійних вимог: Орган опіки та піклування Охтирської районної державної адміністрації про скасування свідоцтва та визнання права власності на нерухоме майно залишено без розгляду. (а.с.109 т.1).

Щодо доводів позивачки в частині твердження про упорядкування кіоску спільними коштами після розлучення, слід зазначити наступне.

Частина 2 статті 3 СК України визначає, що, сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

З наведеного положення випливає ознака подружніх відносин: наявність факту ведення спільного господарства, тобто прийняття участі у спільних витратах, спрямованих на забезпечення життєдіяльності сім`ї, наявність усталених відносини, що притаманні подружжю, спільне проживання.

Майно, набуте під час спільного проживання особами, які не перебувають у зареєстрованому шлюбі між собою, є об`єктом їхньої спільної сумісної власності, якщо: 1) майно придбане внаслідок спільної праці таких осіб, як сім`ї (при цьому спільною працею осіб слід вважати їхні спільні або індивідуальні трудові зусилля, унаслідок яких вони одержали спільні або особисті доходи, об`єднані в майбутньому для набуття спільного майна, ведення ними спільного господарства, побуту та бюджету); 2) інше не встановлено письмовою угодою між ними.

Отже, особам, які проживають однією сім`єю без реєстрації шлюбу, на праві спільної сумісної власності належить майно, набуте ними за час спільного проживання або набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти.

Вирішуючи питання щодо правового режиму такого майна, суди повинні встановити факти створення (придбання) сторонами майна внаслідок спільної праці, ведення спільного господарства, побуту, виконання взаємних прав та обов`язків, з`ясовують час придбання, джерело набуття (кошти, за які таке майно було набуте), а також мету придбання майна, що дозволяє надати йому правовий статус спільної сумісної власності.

Позивачкою не надано належних та допустимих доказів на підтвердження факту ведення спільного господарства з ОСОБА_8 після розірвання шлюбу з 01.01.2004, тобто прийняття участі у спільних витратах, спрямованих на забезпечення життєдіяльності сім`ї, наявність усталених відносини, що притаманні подружжю, спільне проживання. Представник відповідача такі обставини заперечувала.

Довідки про склад сім`ї за фактом реєстрації не можеть бути беззаперечним доказом наявності усталених стосунків, спільного проживання.

Також беззаперечним доказом цих обставин без підтвердження іншими, більш об`єктивними доказами, не можуть бути покази позивачки та відповідача, які є особами зацікавленими.

Згідно з ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно положень ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Зважаючи на те, що дослідженими доказами встановлено, що спірний об`єкт був поділений, достатніх належних та допустимих доказів щодо здійснення покращення майна шляхом спільних дій та спільних затрат не надано, суд дійшов висновку про відсутність підстав для визнання за ОСОБА_1 права власності на Ѕ частину нежитлового приміщення кафе-бару « ІНФОРМАЦІЯ_1 », та, в зв`язку з цим, скасування свідоцтва про право власності на нерухоме майно кафе-бар « ІНФОРМАЦІЯ_1 », що розташоване по АДРЕСА_1 , виданого виконкомом Староіванівської сільської ради 11.12.2006 на ім`я ОСОБА_14 та відповідного запису про реєстрацію права власності у Реєстрі прав власності на нерухоме майно за № 17094863. Таким чином, позовні вимоги ОСОБА_1 є необґрунтованими, а тому задоволенню не підлягають.

Керуючись ст. ст. 10, 13, 76-89, 264, 265, 268 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про скасування свідоцтва та визнання права власності на нерухоме майно - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Сумського апеляційного суду через Охтирський міськрайонний суд Сумської області протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складене 29 січня 2021 року.

Суддя Охтирського міськрайонного суду

Сумської області В.М. Ільченко