Єдиний унікальний номер 219/5489/16-ц
Номер провадження 22-ц/804/140/21
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 січня 2021 року

м. Бахмут

справа № 219/5489/16-ц

провадження № 22-ц/804/140/21

Донецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ :

головуючого - Тимченко О.О.,

суддів: Азевича В.Б., Мірути О.А.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідачі Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області, Державне підприємство «Артемсіль»,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін в приміщенні Донецького апеляційного суду в м. Бахмут цивільну справу № 219/5489/16-ц за позовом ОСОБА_1 до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області, Державного підприємства «Артемсіль», про стягнення моральної шкоди,

за апеляційною скаргою Державного підприємства «Артемсіль»,

на рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 03 вересня 2020 року (суддя Погрібна Н.М.), ухваленого в приміщенні Артемівського міськрайонного суду Донецької області, повне судове рішення складено 14 вересня 2020 року,

В С Т А Н О В И В:

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ

В червні 2016 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з зазначеним позовом в обґрунтування, якого послався на те, що 10 травня 2010 року він отримав виробничу травму на ДП «Артемсіль» у м. Соледарі. Під час виконання роботи йому на ногу впав електродвигун масою 320 кг, від чого він отримав забиття правої стопи, закритий перелом 2-х щиколоточний правого гомілкостопного суглобу. За даним фактом було здійснено перевірку та складено акт форми Н-1. З приводу закритого перелому він лікувався в Соледарській міській лікарні, де йому постановили діагноз: забиті рани правої стопи, закритий перелом 2-х щиколоточний правого гомілкостопного суглобу. В лікарні він пройшов курс стаціонарного лікування з 10 грудня 2010 року по 29 грудня 2010 року, а потім лікувався на денному стаціонарі з 30 грудня 2010 року.

Після лікування він звернувся до відповідача з приводу оплати йому лікарняного, але фонд направив його до лікаря травматолога для підтвердження діагнозу та який цей діагноз не підтвердив, вказавши у своєму висновку, що у нього загострився «артроз». Не погодившись із цим висновком він взяв направлення до Харківського інституту патології хребта та суглобів ім. проф. М.І. Сітенка АМН України, де підтвердили раніше зроблений діагноз. Фонд відмовився прийняти довідку про обстеження у м. Харкові, та направив його знову на консультацію до іншого лікаря в м. Донецьк, де знову встановили, що у нього начебто є застарілі переломи, які виникли невідомо коли і фонд направив його на комп`ютерну томограму, де було встановлено, що у нього є переломи, але не має свіжих переломів.

Вважає, що фонд навмисне не хотів сплачувати йому кошти в період знаходження на лікарняному та усіма незаконними методами хотів звести все на те, що у нього нібито не було переломів, давив на адміністрацію ДП «Артемсіль» та на лікаря, ініціював повторне розслідування виробничої травми, в результаті якого було підтверджено факт виробничої травми, отриманої ним 10 грудня 2010 року. Факт травми був підтверджений рішенням суду, за його зверненням до суду фонд добровільно сплатив йому по лікарняним листам та за рішенням суду він отримав направлення на МСЕК, де йому було встановлено втрату працездатності на 15%. Фонд своєю бездіяльністю заподіяв йому моральну шкоду протягом 5-ти років, яка полягає у тому, що у зв`язку із травмою у нього виникли не лише проблеми із здоров`ям, але і з особистим життям. Йому треба було докладати додаткових зусиль, щоб довести очевидне, що у нього була виробнича травма, бо фонд зловживав правом, під різними приводами затягував процес виплати йому необхідних для лікування хворої ноги та супутніх захворювань коштів і це затягнулося більше ніж на 5 років. Це спричиняло йому душевні страждання, які продовжуються до цього часу, які він оцінює в 25000 гривень.

З урахуванням уточнених позовних вимог просив стягнути з кожного з відповідачів на його користь по 25 000 грн. на відшкодування моральної шкоди.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ РІШЕННЯ СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

Рішенням Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 03 вересня 2020 року позовні вимоги за позовом ОСОБА_1 до управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області, ДП «Артемсіль», про стягнення моральної шкоди, задоволено частково: стягнуто з ДП «Артемсіль» на користь ОСОБА_1 у розмірі 15 000,00 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди. В іншій частині позову відмовлено.

Задовольняючи частково позовні вимоги щодо стягнення з ДП «Артемсіль» на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди суд першої інстанції виходив з того, що отримавши травму на виробництві, позивач зазнав фізичного білю, а також страждання у зв`язку з ушкодженням свого здоров`я. Лікування позивача вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Визначаючи моральну шкоду в розмірі 15 000 грн., суд виходив з обставин отримання шкоди позивачем, глибини фізичних та душевних страждань позивача, погіршення його здібностей, ступень вини самого позивача в заподіянні шкоди, вимоги розумності, виваженості і справедливості, а також ту обставину, що за висновками МСЕК позивачу первинно було встановлено ступінь втрати професійної працездатності 15%, а в подальшому було зменшено до 10%.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог щодо стягнення моральної шкоди з Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області, суд першої інстанції виходив з того, що позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про відшкодування моральної шкоди до відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань, після набрання чинності Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування», а тому права на відшкодування моральної шкоди за рахунок коштів відділення фонду соціального страхування позивач не має.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ВИМОГ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

У апеляційній скарзі, поданій до Апеляційного суду відповідач ДП «Артемсіль» посилається на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи та на порушення норм процесуального та матеріального права, просить скасувати рішення в частині задоволених позовних вимог та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

УЗАГАЛЬНЕННЯ ДОВОДІВ ОСОБИ, ЯКА ПОДАЛА АПЕЛЯЦІЙНУ СКАРГУ

Апеляційна скарга мотивована тим, що сам факт отримання позивачем виробничої травми на ДП «Аремсіль» не може бути підставою для стягнення моральної шкоди, оскільки комісією з розслідування нещасного випадку встановлено, що вказана травма була отримана позивачем також з власної вини внаслідок невиконання вимог інструкції з хорони праці.

Суд першої інстанції не врахував та не дослідив ступень вини відповідача, оскільки позивач в судовому засіданні зазначав, що наслідками погіршення стану його здоров`я стало також й раніше отримана травма та захворювання.

Крім цього, судом першої інстанції при встановленні суми відшкодування моральної шкоди не прийнято до уваги, що працівнику, згідно колективного договору, було сплачено одноразову допомогу у сумі 4904,58 грн.

УЗАГАЛЬНЕННЯ ДОВОДІВ ТА ЗАПЕРЕЧЕНЬ ІНШІХ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Відзив на апеляційну скаргу позивачем та управлінням виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області не надано.

Відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ

ОСОБА_1 перебував у трудових відносинах з Державним підприємством «Артемсіль».

Під час роботи на підприємстві відповідача з позивачем 10 грудня 2010 року стався нещасний випадок, що підтверджується копією акту про нещасний випадок на виробництві від 22 листопада 2011 року, що стався на ДП «Артмесіль» з ОСОБА_1 , відповідно до якого комісія прийшла до висновків, що причини нещасного випадку організаційні, що виразилися в: забиття правої стопи, закритий перелом 2-х щиколоточний правого гомілкостопного суставу. (а.с.20-23 т.1).

Згідно висновку експерта № 283 від 24 вересня 2012 року, вбачається, що згідно наданої медичної (історія хвороби, амбулаторна картка, консультативний висновок №760811) та судово-медичної (комісійний висновок №1 61) документації, комісія експертів прийшла до висновку, що внаслідок травми 10 грудня 2010 ОСОБА_1 були спричинені тілесні ушкодження у вигляді закрито внутрішньо суглобового численного перелому дистального епіметафіза вели гомілкової кістки (внутрішня і задня лодожки без зміщення латеральний відділ зі зміщенням до 4 мм) забійної рани тильної поверхні правої ступні. Характер, локалізація переломів дає можливість вказати, що механік виникнення вказаних ушкоджень відповідає обставинам та механізму спричинення, на які вказано у акті №4 від 26 квітня 2011 року Форма Н-1). (а.с 26-30 т.1).

Рішенням Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 07 липня 2014 року, зобов`язано відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в місті Артемівську Донецької області видати ОСОБА_1 направлення до Міністерства охорони здоров`я України для вирішення питання щодо проведення огляду МСЕК з метою визначення ступеня втрати працездатності внаслідок отриманої ним виробничої травми згідно акту про нещасний випадок, пов`язаний з виробництвом, що стався 10 грудня 2010 року. (а.с.31-32 т.1).

Згідно копії виписки з акту огляду МСЕК про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у додаткових видах допомоги від 16 березня 2016 року, за результатами первинного огляду ОСОБА_1 встановлено п`ять відсотків непрацездатності з 16.03.2016 року.(а.с.231 т.1).

Згідно протоколу засідання комісії з питань вирішення спорів при відділенні виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та профзахворювань України у м. Артемівську Донецької області від 25.10.2016року, розмір одноразової допомоги ОСОБА_1 зменшено до 5 %. (а.с.232 т.1).

З наказу ДП «Артемсіль» № 203п від 14 червня 2011 року вбачається, що ОСОБА_1 на підставі п.11 розділу VII колективного договору, виплачено одноразову допомогу внаслідок нещасного випадку на виробництві в сумі 4904,58 грн.(а.с.250 т.1).

ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Згідно з положеннями статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Апеляційна скарга Державного підприємства «Артемсіль» задоволенню не підлягає.

МОТИВИ З ЯКИХ ВИХОДИВ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД, ТА ЗАСТОСОВАНІ НОРМИ ПРАВА

Відповідно до пункту 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2008 року № 12 «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку» у разі якщо апеляційна скарга подана на рішення щодо частини вирішених вимог, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновків щодо неоскарженої частини ні в мотивувальній, ні в резолютивній частині судового рішення, а в описовій частині повинен зазначити, в якій частині вимог судове рішення не оскаржується.

В апеляційній скарзі скаржник оскаржує рішення в частині задоволених позовних, а саме в частині стягнення з ДП «Артемсіль» моральної шкоди в розмірі 15 000 грн.

Рішення суду в частині відмови в стягненні моральної шкоди з Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області, не оскаржується, а тому апеляційним судом не перевіряється.

Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до частини 13 статті 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Частиною 4 статті 19 ЦПК України передбачено, що спрощене позовне провадження призначене для розгляду: малозначних справ; справ, що виникають з трудових відносин; справ про надання судом дозволу на тимчасовий виїзд дитини за межі України тому з батьків, хто проживає окремо від дитини, у якого відсутня заборгованість зі сплати аліментів та якому відмовлено другим із батьків у наданні нотаріально посвідченої згоди на такий виїзд; справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

Відповідно до частини 1 статті 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою. Відповідно до частини 3 цієї статті розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

Відповідно до частини 1 статті 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Зважаючи на те, що ціна позову складає 50 000 грн., що менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розгляд апеляційної скарги здійснюється без повідомлення сторін.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною першою, другою та п`ятою стаття 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам закону рішення суду першої інстанції відповідає.

Задовольняючи частково позовні вимоги щодо стягнення з ДП «Артемсіль» на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди суд першої інстанції виходив з того, що отримавши травму на виробництві, позивач зазнав фізичного білю, а також страждання у зв`язку з ушкодженням свого здоров`я. Лікування позивача вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Визначаючи моральну шкоду в розмірі 15 000 грн., суд виходив з обставин отримання шкоди позивачем, глибини фізичних та душевних страждань позивача, погіршення його здібностей, ступень вини самого позивача в заподіянні шкоди, вимоги розумності, виваженості і справедливості, а також ту обставину, що за висновками МСЕК позивачу первинно було встановлено ступінь втрати професійної працездатності 15%, а в подальшому було зменшено до 10%.

Такий висновок суду першої інстанції є вірним та ґрунтується на вимогах діючого законодавства.

Відповідно до частин другої четвертої статті 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Умови праці на робочому місці, безпека технологічних процесів, машин, механізмів, устаткування та інших засобів виробництва, стан засобів колективного та індивідуального захисту, що використовуються працівником, а також санітарно-побутові умови повинні відповідати вимогам нормативних актів про охорону праці.

Власник або уповноважений ним орган повинен впроваджувати сучасні засоби техніки безпеки, які запобігають виробничому травматизмові, і забезпечувати санітарно-гігієнічні умови, що запобігають виникненню професійних захворювань працівників.

Частиною першою статті 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав, що призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Моральна шкода відшкодовується працівникові безпосередньо роботодавцем за таких умов: наявності факту порушення роботодавцем законних прав працівника; у разі виникнення у працівника моральних страждань, або втрати нормальних життєвих зв`язків, або виникнення необхідності для працівника додаткових зусиль для організації свого життя; за наявності причинного зв`язку між попередніми умовами.

У справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд має врахувати характер та обсяг заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, ступінь вини відповідача у кожному конкретному випадку, а також інші обставини, зокрема, характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках.

Факт ушкодження здоров`я є доказом заподіяння моральної шкоди позивачеві.

Установивши, що травмування позивача сталося під час виконання трудових обов`язків, що призвело до втрати професійної працездатності, суд дійшов правильного висновку про наявність моральної шкоди.

Доказом вини відповідача є акт форми Н-1, в якому визначено причини нещасного випадку та осіб - працівників підприємства, які допустили порушення вимог законодавства про охорону праці.

Вина потерпілого у нещасному випадку не звільняє ДП «Артемсіль» від відповідальності за завдану моральну шкоду, оскільки за правилом статті 153 КЗпП України саме на власника або уповноважений ним орган покладається забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці.

Отже, задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що відповідач не створив позивачеві безпечних і нешкідливих умов праці, не впроваджував сучасні засоби техніки безпеки, які запобігають виробничому травматизмові, внаслідок чого ОСОБА_1 втратив професійну працездатність.

Щодо розміру компенсації моральної шкоди.

Згідно з частини 3 статті 23 ЦК України, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Розмір компенсації моральної шкоди, що підлягає стягненню на користь ОСОБА_1 , визначений судом у межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних потерпілому моральних і фізичних страждань, з урахуванням їх тривалості, істотності вимушених змін у його життєвих стосунках. При визначенні розміру відшкодування судом враховані вимоги розумності і справедливості; роз`яснення, викладені у п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4.

Моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як не має і не може бути точного мірила майнового виразу душевного болю. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз. Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).

Колегія суддів не встановила підстав для зменшення визначеного судом першої інстанції розміру компенсації.

Доводи апеляційної скарги, що суд першої інстанції при встановленні суми відшкодування моральної шкоди не врахував той факт, що позивачу, згідно колективного договору, було сплачено одноразову допомогу у сумі 4904,58 грн. є безпідставними, оскільки виплати передбаченні колективним договором не впливають на розмір завданної позивачем моральної шкоди.

Фактично доводи апеляційної скарги зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду з їх оцінки, на правильність висновків судів вони не впливають та їх не спростовують.

Порушення судом першої інстанції норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування судового рішення або призвели до неправильного вирішення справи, апеляційним судом не встановлено. Отже, підстав для скасування рішення суду в межах доводів апеляційної скарги немає.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

ВИСНОВКИ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

Згідно статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції повно та всебічно з`ясовано обставини справи, висновки суду відповідають фактичним обставинам справи, рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, подану апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційну скаргу залишено без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанції, немає.

Керуючись ст.ст. 369, 367, 374, 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Державного підприємства «Артемсіль» залишити без задоволення.

Рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 03 вересня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених підпунктами а-г пункту 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий О.О.Тимченко

Судді: В.Б. Азевич

О.А. Мірута