ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/539/21 Справа № 204/8603/18 Суддя у 1-й інстанції - Книш А. В. Суддя у 2-й інстанції - Городнича В. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 січня 2021 року

м. Дніпро

колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого Городничої В.С.,

суддів Лаченкової О.В., Петешенкової М.Ю.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у м.Дніпрі цивільну справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 09 червня 2020 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи Акціонерне товариство «Страхова компанія «МЕГА-ГАРАНТ», ОСОБА_3 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та стягнення моральної шкоди,

В С Т А Н О В И Л А:

У листопаді 2018 року позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з вищезазначеним позовом, який згодом було уточнено, посилаючись на те, що 20 серпня 2018 року о 12 год. 47 хв у м.Дніпро водій ОСОБА_4 , керуючи автомобілем Subaru Forester, реєстраційний номер НОМЕР_1 , по пр. Б.Хмельницького у м.Дніпро на нерегульованому перехресті з бульваром Зоряний при повороті ліворуч не надала перевагу автомобілю Volkswagen Touareg, реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_5 , який рухався в зустрічному напрямку прямо, та скоїла з ним зіткнення.

У результаті дорожньо-транспортної пригоди автомобіль Volkswagen Touareg, реєстраційний номер НОМЕР_2 , було пошкоджено з матеріальними збитками, що відповідно до Звіту про оцінку вартості матеріальної шкоди, завданої власнику колісного транспортного засобу №64/08/18 від 20 вересня 2018 року складають 376 654,95 грн.

Цивільно-правова відповідальність власника наземного транспортного засобу Subaru Forester, реєстраційний номер НОМЕР_1 , застрахована в АТ «Страхова компанія «Мега-Гарант» та згідно страхового полісу ліміт відповідальності за шкоду становить 100 000,00 грн.

Постановою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 06 вересня 2018 року відповідача визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП та притягнуто до адміністративної відповідальності.

20 листопада 2018 року він реалізував свій автомобіль в розбитому стані (залишки автомобіля) ОСОБА_6 за 6000 доларів США, що станом на день укладення правочину було еквівалентно 166 620 грн.

У встановлений законом строк АТ «Страхова компанія «Мега-Гарант» прийняла рішення про здійснення страхового відшкодування у розмірі 100 000 грн.

Листом за вих.№16-11/1 від 16 листопада 2018 року АТ «Страхова компанія «Мега-Гарант» повідомила про прийняте рішення та вказала, що сума страхового відшкодування буде сплачена з вирахуванням безумовної франшизи у розмірі 2 000,00 грн, а тому виплаті підлягає 98 000,00 грн, яку цього ж дня він отримав на картковий рахунок.

Однак, одержаного від страховика страхового відшкодування у розмірі 98 000,00 грн та суми, отриманої ним від продажу залишків автомобіля, недостатньо для повного відшкодування шкоди, завданої йому у результаті дорожньо-транспортної пригоди, що мала місце 20 серпня 2018 року.

Враховуючи викладене, зазначає, що відповідач зобов`язана відшкодувати йому матеріальну шкоду у розмірі 112 034,95 грн (376 654,95 - 166 320,00 98 000,00).

Крім того, зазначає, що йому в результаті дорожньо-транспортної пригоди було заподіяно моральної шкоди, яку він оцінює в сумі 50 000 грн, що виразилася в негативних емоціях та стресі, моральних та психічних переживаннях, пов`язаних з пошкодженням майна, вишукуванням додаткового часу і додаткових зусиль для проведення оцінки збитків та підготовки подачі до суду необхідних документів з метою відшкодування завданої шкоди.

На підставі викладеного, просив стягнути з відповідача на свою користь завдану матеріальну шкоду внаслідок пошкодження автомобіля в сумі 112 034,95 грн, моральну шкоду в розмірі 50 000,00 грн, витрати на проведення оцінки вартості матеріальної шкоди у розмірі 1 300,00 грн та на компенсацію франшизи в розмірі 2 000,00 грн.

Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 09 червня 2020 року позовні вимоги задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 матеріальну шкоду у розмірі 83 810 грн та моральну шкоду у розмірі 2 500 грн, а всього 86 310 грн 00 коп.

У задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати у розмірі 863 грн 11 коп.

В апеляційній скарзі відповідач - ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просила рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог - відмовити у повному обсязі.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що суд першої інстанції, під час ухвалення рішення у справі, прийняв до уваги неналежні докази, а саме: розписку від 20 листопада 2018 року, за якою позивач відчужив автомобіль Volkswagen Touareg, реєстраційний номер НОМЕР_2 , ОСОБА_6 в розбитому вигляді після ДТП за 166 620 грн, оскільки вже 01.12.2018 року власником вказаного автомобіля став ОСОБА_3 (т.1 а.с.106).

Позивач ОСОБА_2 правом на подачу відзиву на апеляційну скаргу, передбаченим ст. 360 ЦПК України, не скористався.

Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Згідно з ч.1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Пунктом 1 ч.1 ст. 1188 ЦК України передбачено, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої, відшкодовується винною особою.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно 2 ст. 22 ЦК України збитками є витрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушено (упущена вигода).

Частиною 2 ст. 1192 ЦК України передбачено, що розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Судом встановлено, що 20 серпня 2018 року о 12 год. 47 хв. водій ОСОБА_4 керувала автомобілем Subaru Forester, реєстраційний номер НОМЕР_1 , по пр. Б.Хмельницького в м.Дніпро на нерегульованому перехресті з бульваром Зоряний, при повороті ліворуч не надала перевагу в русі автомобілю Volkswagen Touareg, реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_7 , який рухався в зустрічному напрямку, прямо, та скоїла з ним зіткнення. В наслідок ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками.

Постановою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 06 вересня 2018 року, яка набрала законної сили 18 вересня 2018 року, відповідача визнано винною у вчиненні вказаного адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП (т.1 а.с.9).

Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу автомобіль Volkswagen Touareg, реєстраційний номер НОМЕР_2 , 2007 року випуску належить ОСОБА_2 (т.1 а.с.8).

Цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу автомобіля Subaru Forester, реєстраційний номер НОМЕР_1 , на час вчинення дорожньо-транспортної пригоди була застрахована відповідно до полісу обов`язково страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АМ/1378909 в АТ «Страхова компанія «Мега-Гарант», відповідно до якого страхова сума за шкоду, заподіяну майну, складає 100 000,00 грн, франшиза 2 000,00 грн (т.1 а.с.10).

Звітом про оцінку вартості матеріальної шкоди, спричиненої володільцю колісного транспортного засобу №64/08/18 від 20 вересня 2018 року встановлено, що розмір матеріальної шкоди, завданої транспортному засобу Volkswagen Touareg, реєстраційний номер НОМЕР_2 , пошкодженого внаслідок ДТП, станом на дату проведення оцінки складає 376 654,95 грн, дійсна (ринкова) вартість КТС складає 376 654,95 грн, вартість відновлювального ремонту складає 805 218,93 грн (т.1 а.с.11-28).

16 листопада 2018 року третьою особою АТ «Страхова компанія «Мега-Гарант», враховуючи, що сума матеріального збитку відповідно до висновку експертного автотоварознавчого дослідження №64/08/18 від 20 вересня 2018 року складає 376 654,95 грн та франшиза 2 000,00 грн, виплачено позивачу суму страхового відшкодування в межах ліміту відповідальності у розмірі 100 000,00 грн за вирахуванням франшизи у сумі 98 000,00 грн (т.1 а.с.28-29).

20 листопада 2018 року позивач відчужив автомобіль Volkswagen Touareg, реєстраційний номер НОМЕР_2 , ОСОБА_6 в розбитому вигляді після ДТП, що сталася 20 серпня 2018 року, за 166 620 грн (т.1 а.с.79-80).

На час розгляду справи власником автомобіля Volkswagen Touareg, реєстраційний номер НОМЕР_2 , є третя особа ОСОБА_3 (т.1 а.с.106).

Відповідно до висновку експерта Дніпропетровського науково-дослідного інституту судових експертиз №400-20 від 23 січня 2020 року по результатам проведення судової автотоварознавчої експертизи, середня ринкова вартість транспортного засобу марки Volkswagen, модель Touarеg, 2007 року випуску, комплектація якого відповідає ідентифікаційному номеру (VIN) НОМЕР_3 , тип палива бензин, об`єм двигуна 2461 см3, пробіг 508995 км без врахування аварійних пошкоджень станом на 20 серпня 2018 року складала 344 830 грн; середня ринкова вартість транспортного засобу марки Volkswagen, модель Touarеg, 2007 року випуску, комплектація якого відповідає ідентифікаційному номеру (VIN) НОМЕР_3 , тип палива бензин, об`єм двигуна 2461 см3, пробіг 508995 км без врахування аварійних пошкоджень станом на час проведення експертизи складає 311 590,00 грн; транспортний засіб для огляду надано не було, тому визначити вартість придатних залишків даного транспортного засобу не виявилося можливим (т.1 а.с.231-236).

Станом на час розгляду справи відповідачем не відшкодовано позивачу матеріальної шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою, яка сталася 20 серпня 2018 року.

Відповідно до роз`яснення у пункті 15 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з питань розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 року за №4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», якщо пошкоджений транспортний засіб не може бути відновлено або вартість його відновлювального ремонту з урахуванням зношеності та втрати товарної вартості перевищує його ринкову вартість на момент пошкодження, розмір шкоди визначається за ринковою вартістю транспортного засобу на момент пошкодження.

Порядок відшкодування шкоди, пов`язаної з фізичним знищенням транспортного засобу, регламентовано статтею 30 Закону № 1961-IV, який згідно зі статтею 8 ЦК (аналогія закону) може застосовуватись не лише страховиком, а й іншими особами, які здійснюють діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, та відповідають за завдану шкоду. Тобто транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим, а власник транспортного засобу згоден із визнанням транспортного засобу фізично знищеним. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з експертизою, проведеною відповідно до вимог законодавства, витрати на ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди. У разі якщо власник транспортного засобу не згоден із визнанням транспортного засобу фізично знищеним, йому відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати з евакуації транспортного засобу з місця цієї пригоди. Якщо ж транспортний засіб визнано фізично знищеним, відшкодування шкоди виплачується у розмірі, який відповідає вартості транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди та витратам з евакуації транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди.

Суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що витрати на ремонт транспортного засобу позивача перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди; позивач погодився із визнанням транспортного засобу фізично знищеним, тому йому підлягає відшкодуванню вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди.

Питання щодо відшкодування витрат з евакуації транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди позивачем не порушувалося.

Відповідно до ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (стаття 76 ЦПК України).

Як було встановлено судом, звітом про оцінку вартості матеріальної шкоди, спричиненої володільцю колісного транспортного засобу №64/08/18 від 20 вересня 2018 року встановлено, що розмір матеріальної шкоди, завданої транспортному засобу Volkswagen Touareg, реєстраційний номер НОМЕР_2 , пошкодженого внаслідок ДТП, станом на дату проведення оцінки складає 376 654,95 грн, вартість відновлювального ремонту складає 805 218,93 грн.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач зазначений розмір матеріальної шкоди заперечував та на спростування даного розміру майнової шкоди заявив клопотання про проведення судової автотоварознавчої експертизи, в результаті чого суду надано висновок експерта Дніпропетровського науково-дослідного інституту судових експертиз за №400-20 від 23 січня 2020 року.

Вирішуючи справу в частині визначення розміру завданої відповідачем матеріальної шкоди, в межах змагальності, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо надання переваги саме висновку експерта Дніпропетровського науково-дослідного інституту судових експертиз №400-20 від 23 січня 2020 року по результатам проведення судової автотоварознавчої експертизи, відповідно до якого середня ринкова вартість транспортного засобу марки Volkswagen, модель Touarеg, 2007 року випуску, комплектація якого відповідає ідентифікаційному номеру (VIN) НОМЕР_3 , тип палива бензин, об`єм двигуна 2461 см3, пробіг 508995 км без врахування аварійних пошкоджень станом на 20 серпня 2018 року складала 344 830,00 грн.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що сума матеріальної шкоди, яка підлягає виплаті позивачу становить 83 810,00 грн (вартість транспортного засобу без врахування аварійних пошкоджень станом на 20 серпня 2018 року у розмірі 344 830,00 грн - сума страхового відшкодування у розмірі 98 000,00 грн - вартість пошкодженого транспортного засобу після ДТП 166 320,00 грн + франшиза 2 000,00 грн + витрати на проведення оцінки у сумі 1 300,00 грн).

Вирішуючи питання щодо розміру завданої відповідачем позивачу суми матеріальної шкоди в результаті дорожньо-транспортної пригоди судом першої інстанції правильно взято в якості розрахункової величини вартість пошкодженого транспортного засобу після ДТП у сумі 166 320 грн, а не 166 620 грн, як зазначено в розписці про отримання грошових коштів від 20 листопада 2018 року (т.1 а.с.79-80), оскільки саме такий розмір вартості пошкодженого транспортного засобу (залишку автомобіля) в своєму уточненому позові просив врахувати позивач, здійснюючи розрахунок завданої йому матеріальної шкоди (т.1 а.с.74-78).

Крім того, суд першої інстанції правильно зауважив, що відповідачем та його представником ОСОБА_8 не надано належних та допустимих доказів на спростування того, що позивачем було продано пошкоджений автомобіль за іншу суму, ніж 166 620,00 грн.

Щодо позовних вимог в частині відшкодування моральної шкоди.

Судом встановлено, що внаслідок ДТП позивачу була завдана моральна шкода, яка полягає в душевних стражданнях у зв`язку з переживанням нервового потрясіння, пов`язаного з пошкодженням майна, відшукуванням додаткового часу і додаткових зусиль для проведення оцінки збитків. Всі ці обставини порушили звичний спосіб життя позивача та потребували від нього додаткових зусиль для організації своєї життєдіяльності.

Відповідно до положень ч. 1 та 2 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених ч. 2 цієї статті (частина перша статті 1167 ЦК України).

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення.

При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

На підставі викладеного, з урахування принципу справедливості та співмірності, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що вимоги позивача про відшкодування моральної шкоди підлягають частковому задоволенню у розмірі 2 500,00 грн.

Встановивши зазначені обставини, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню та з відповідача на користь позивача підлягає стягненню матеріальна шкода у розмірі 83 810,00 грн та моральна шкода у розмірі 2 500,00 грн, що разом складає 86 310,00 грн.

Головним доводом апеляційної скарги відповідача є те, що суд першої інстанції не встановив справжню ціну пошкодженого транспортного засобу Volkswagen Touareg, реєстраційний номер НОМЕР_2 , за яку позивач, згідно долученого до апеляційної скарги договору купівлі-продажу №1242/2018/1213283 від 01.12.2018 року, продав вказаний автомобіль третій особі. Однак, зазначене не може бути прийняте колегією суддів до уваги, з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, договір купівлі-продажу №1242/2018/1213283 від 01.12.2018 року, який долучений відповідачем до апеляційної скарги, виготовлений на аркуші формату А4, не містить жодного підпису уповноваженої особи та печатки відповідної установи.

Відповідач посилається на те, що вказаний договір було видано на офіційний запит, однак колегія суддів не може беззаперечно прийняти такий доказ до уваги, оскільки договір купівлі-продажу №1242/2018/1213283 від 01.12.2018 року є неналежним доказом з вищевказаних причин.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Докази мають бути належними, допустимими, достовірними.

Відповідно до ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ст. 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Таким чином, докази, на які посилається відповідач в апеляційній скарзі не є належними, інших належних та допустимих доказів на спростування того, що позивачем було продано пошкоджений автомобіль за іншу суму, ніж 166 620,00 грн, відповідачем до суду не надано.

Доводи відповідача в апеляційній скарзі зводяться до сумнів щодо належності у якості доказу розписки від 20 листопада 2018 року, за якою позивач відчужив автомобіль Volkswagen Touareg, реєстраційний номер НОМЕР_2 , ОСОБА_6 в розбитому вигляді після ДТП за 166 620 грн, оскільки вже 01.12.2018 року власником вказаного автомобіля став ОСОБА_3 (т.1 а.с.106).

Однак, зазначені доводи не можуть бути прийняті колегією суддів до уваги, оскільки під час розгляду даної справи питання щодо дійсності вказаної розписки сторонами не порушувалося. Те, що 01.12.2018 року власником вказаного автомобіля став ОСОБА_3 , а не ОСОБА_6 не свідчить про те, що останній не передавав позивачу грошові кошти за пошкоджений автомобіль у розмірі 166 620, грн.

Згідно з вимогами ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

Приведені в апеляційній скарзі інші доводи про те, що суд не дав оцінки доказам у справі не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вони зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці, та особистого тлумачення апелянтом норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст.89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно до рішення «Проніна проти України» № 63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року, п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Таким чином, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, а передбачених ст. 376 ЦПК України підстав для скасування судового рішення колегією суддів не встановлено, тому оскаржуване рішення підлягає залишенню без змін.

Згідно ст.141 ЦПК України, судові витрати, понесені відповідачем у зв`язку з переглядом судового рішення, розподілу не підлягають.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 09 червня 2020 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів згідно ч.3 ст.389 ЦПК України.

Головуючий В.С.Городнича

Судді: О.В.Лаченкова

М.Ю.Петешенкова