КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
апеляційне провадження № 22-ц/824/1084/2021 Доповідач Заришняк Г.М.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 січня 2021 року Київський апеляційний суд в складі суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого - Заришняк Г.М.

Суддів - Мараєвої Н.Є., Рубан С.М.

розглянув у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 15 липня 2020 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Гюнсел» про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої перевізником,-

В С Т А Н О В И В :

В листопаді 2019 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ТОВ «Гюнсел» про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої перевізником.

В обґрунтування позову позивач зазначав, що 08.05.2019 р., перебуваючи в м. Дніпро, він слідував до свого постійного місця проживання в м. Київ. Оскільки він користується пільгами згідно п.7 ст.12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», тому звернувся у касу автовокзалу для отримання безкоштовного білету. У підтвердження вищезазначеного надав працівнику каси посвідчення НОМЕР_1 від 20.07.2016 р. італони.

Проте працівник каси відмовила позивачу у наданні безкоштовного білету, вказавши, що видача безкоштовних пільгових квитків на автобусні рейси ТОВ «Гюнсел» не передбачена. Враховуючи те, що ОСОБА_1 потрібно було їхати до м. Києва, він був вимушений позичити у своєї матері, яка є пенсіонеркою, грошові кошти і придбати білет до м.Києва, який коштує 315,00 грн.

Внаслідок неправомірних дій йому спричинена відповідачем моральна шкода, яка становить 7000,00 грн.

Таким чином, позивач вважає, що працівники TOB «Гюнсел» неправомірно привласнили належні йому грошові кошти, порушили його права та завдали йому матеріальної і моральної шкоди, а тому вінзмушений звернутися до суду за захистом своїх прав.

Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 15 липня 2020 року у задоволенні позову - відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1 , посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову в повному обсязі.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

За змістом ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Ухвалою Київського апеляційного суд від 14 грудня 2020 року дану справу призначено в порядку письмового провадження у відповідності до ч.1 ст. 369 ЦПК України.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність й обґрунтованість постановленого рішення суду в цій частині, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з недоведеності та необґрунтованості позовних вимог ОСОБА_1 .

Колегія суддів не може повністю погодитись з таким висновком суду, виходячи з наступного.

Як видно з матеріалів справи, позивач є учасником бойових дій, що підтверджується посвідченням № НОМЕР_2 від 20.07.2016 р., згідно з яким він має пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - учасників бойових дій.

Відповідно до п.7 ст.12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» позивач має право, зокрема, на безплатний проїзд усіма видами міського пасажирського транспорту, автомобільним транспортом загального користування в сільській місцевості, а також залізничним і водним транспортом приміського сполучення та автобусами приміських і міжміських маршрутів, у тому числі внутрірайонних, внутрі- та міжобласних незалежно від відстані та місця проживання за наявності посвідчення встановленого зразка, а в разі запровадження автоматизованої системи обліку оплати проїзду - також електронного квитка, який видається на безоплатній основі.

Перебуваючи в м. Дніпро, позивач ОСОБА_1 08.05.2019р. слідував до свого постійного місця проживання в м. Київ. Для отримання безкоштовного білету на проїзд автобусним транспортом за маршрутом Дніпро - Київ, позивач ОСОБА_1 звернувся до каси автовокзалу, оскільки користується пільгами згідно п. 7 ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту». У підтвердження вищезазначеного надав працівнику каси посвідчення НОМЕР_1 від 20.07.2016 р. та талони, однак працівник каси відмовила йому у наданні безкоштовного білету, вказавши, що видача безкоштовних пільгових квитків на автобусні рейси ТОВ «Гюнсел» не передбачена, в зв`язку з чим він змушений придбати квиток на цей же рейс в цій же касі за повну вартість в сумі 315,00 грн. Вважав, що вказаними діями відповідач неправомірно привласнив належні позивачу грошові кошти та порушив його права.

На підтвердження зазначеного, позивачем долучено до позовної заяви квиток № НОМЕР_3 від 08.05.2019 р. на автобусний маршрут Дніпро - Київ, де перевізником зазначено ТОВ «Гюнсел» (а.с.14).

Дані доводи позивача сумнівів у апеляційного суду не викликають, оскільки підтверджуються зібраними у справі доказами й матеріалами справи не спростовані.

Статтею 910 ЦК України передбачено, що за договором перевезення пасажира одна сторона (перевізник) зобов`язується перевезти другу сторону (пасажира) до пункту призначення, а в разі здавання багажу також доставити багаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання багажу, а пасажир зобов`язується сплатити встановлену плату за проїзд, а у разі здавання багажу також за його провезення. Укладення договору перевезення пасажира та багажу підтверджується видачею відповідного квитка та багажної квитанції, форми яких встановлюються відповідно до транспортних кодексів (статутів).

Засади організації та діяльності автомобільного транспорту визначені Законом України «Про автомобільний транспорт».

Відповідно до ст.3 вказаного Закону, цей Закон регулює відносини між автомобільними перевізниками, замовниками транспортних послуг, органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування, пасажирами, власниками транспортних засобів, а також їх відносини з юридичними та фізичними особами - суб`єктами підприємницької діяльності, які забезпечують діяльність автомобільного транспорту та безпеку перевезень.

Частиною 2 ст.42 Закону України «Про автомобільний транспорт»визначено засади організації та діяльності автомобільного транспорту,яка діє у такій редакції на час існування спірного періоду, що договір перевезення пасажира автобусом на маршруті загального користування укладається між автомобільним перевізником та пасажиром. Цей договір вважається укладеним з моменту придбання пасажиром квитка на право проїзду, а для осіб, які користуються правом пільгового проїзду, -з моменту посадки в автобус, а в разі запровадження автоматизованої системи обліку оплати проїзду - з моменту реєстрації електронного квитка .

Пасажир зобов`язаний мати при собі квиток на проїзд, на перевезення багажу, за наявності права пільгового проїзду -відповідне посвідчення чи довідку,на підставіякої надаєтьсяпільга, а в разі запровадження автоматизованої системи обліку оплати проїзду - зареєструвати електронний квиток (ст.41 Закону України «Про автомобільний транспорт» в редакції із змінами станом на час існування спірного періоду).

Квиток - проїзний документ встановленої форми, який надає право пасажиру на одержання транспортних послуг.

Типові форми квитків на проїзд пасажирів на маршрутах загального користування затверджені наказом Міністерства транспорту та зв`язку України від 25 травня 2006 року №503. Так, приміські - тип ПА-І. Вартість проїзду за розрахунками пасажирських перевізників, інформація про перевізника, страховика та страхову суму вноситься у квиток друкованим способом. Тарифна вартість приміських маршрутів установлюється шляхом множення покілометрового тарифу на відстань від початку маршруту до середини тарифної зони.

Відносини щодо пільгового перевезення пасажирів автомобільним транспортом встановлені статтею 37 даного Закону, згідно з якою пільгові перевезення пасажирів, які відповідно до законодавства користуються такими правами, забезпечують автомобільні перевізники, які здійснюють перевезення пасажирів на автобусних маршрутах загального користування.

Автомобільному перевізнику, який здійснює перевезення пасажирів на автобусних маршрутах загального користування, забороняється відмовлятися від пільгового перевезення, крім випадків, передбачених законом.

Безпідставна відмова від пільгового перевезення тягне за собою відповідальність згідно із законом.

Пунктом 8 «Правил перевезення пасажирів, багажу в автобусах, порядок реалізації квитків ТОВ «Гюнсел» визначено перевезення пільгових категорій пасажирів Товариством. При придбанні квитка Пасажир має право скористатися пільгою, що передбачена законодавством України, пред`явивши оригінал документу, що підтверджує право на її отримання. . Пільгові категорії пасажирів, які мають право на отримання квитків на міжобласних маршрутах Перевізника: учасники бойових дій та особи, прирівняні до них (в т.ч. АТО) - за умови пред`явлення посвідчення учасника бойових дій; особи з інвалідністю війни та особи, які прирівняні до них - за умови пред`явлення посвідчення інваліда війни. Оскільки бюджетом України не передбачається компенсація Перевізнику його витрат на перевезення пільгових категорій пасажирів, за таких умов надання пільгового квитку за власний рахунок є рішенням перевізника, та для уникнення негативного соціального навантаження перевізник забезпечує перевезення одного пасажира усіх пільгових категорій за один рейс. Якщо квиток був придбаний на пільгових умовах, під час посадки та протягом поїздки пасажир повинен мати при собі оригінал документу, що підтверджує право на її отримання. У випадку відсутності такого документу вважається, що Пасажир не має права на проїзд на пільгових умовах.

В справі відсутні будь-які докази, які б свідчили про те, що відповідачем було відмовлено позивачу в придбанні квитка на пільговий переїзд у зв`язку з наявністю іншого пасажира пільгової категорії на той же рейс.

З огляду на викладене заслуговують на увагу доводи позивача про те, що він, як пасажир, котрий має пільги, мав право одержати місце у транспортному засобі ТОВ «Гюнсел» згідно з пред`явленим ним посвідченням, яке підтверджувало право пільгового проїзду, проте у зв`язку з відмовою у придбанні квитка на пільговий проїзд, вимушений був купувати квиток за повну вартість, чим грубо порушені його права та інтереси як особи, яка має право на безкоштовний проїзд у транспорті.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Як видно з наявного у матеріалах справи квитка на автобусний проїзд з м. Дніпро до м. Києва 08.05.2019 р, рейсом №9361, перевізник ТОВ «Гюнсел», його вартість з урахуванням транспортного збору та страхування становить 315 грн. За таких обставин, на користь позивача має бути стягнута матеріальна шкода в розмірі фактичної вартості квитка в сумі 315 грн., в зв`язку з чим позовні вимоги в частині відшкодування матеріальної шкоди підлягають частковому задоволенню.

Посилання позивача на додану до апеляційної скарги виписку по банківському рахунку про оплату ним 08.05.2019 р. послуг туризму та транспортних перевезень: Автовокзал, Дніпрпетровськ, вул.Курчатова, 10 в сумі 321 грн.30 коп., яку він просив стягнути на його користь, є безпідставними, оскільки з карткового рахунку ним були також оплачені додаткові витрати - послуги туризму.

Висновок суду про те, що позивачем не надано доказів звернення до касира з проханням про придбання пільгового квитка, як і самої відмови у його продажу, та не доведено вину відповідача, не є підставою для відмови в позові.

Разом з тим, такий висновок суду спростовується наявними в матеріалах справи доказами.

В справі наявний квиток на проїзд з м. Дніпро до м. Києва, рейс №9361. Вартість вказаного квитка становить 315 грн. Перевізником у вказаному квитку зазначено : ТОВ «Гюнсел».

При вирішенні даного спору суд першої інстанції помилково не взяв до уваги вказаний квиток як належний та допустимий доказ у справі, оскільки у даному квитку перевізником вказаний відповідач ТОВ «Гюнсел. Зазначення в квитку прізвища пасажира не вимагається відповідно до наказу Міністерства транспорту та зв`язку України від 25 травня 2006 року №503, яким затверджені типові форми квитків на проїзд пасажирів на маршрутах загального користування. Іншої форми квитка відповідач позивачу не видавав. Недоліки, допущені відповідачем, не можуть бути підставою для позбавлення позивача права захисту в судовому порядку, адже суд має оцінювати докази не лише кожний окремо, а й у їх сукупності.

Крім того, із заперечень на позовну заяву, наданих ТОВ «Гюнсел», слідує, що автомобільним перевізником ТОВ «Гюнсел» було здійснено перевезення пасажира ОСОБА_1 з автостанції у м. Дніпро до автостанції у м. Києві відповідно до квитка. Отже, відповідач, ТОВ «Гюнсел» не заперечувало факту перевезення позивача.

Разом із тим, статтею 22 Конституції України гарантовано, що при прийнятті нових законів або внесення змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Реалізація позивачем, наданого йому п.7 ст.12 ЗУ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», права на безкоштовний проїзд не може бути обмежена.

Отже, позивачу діями відповідача завдана майнова шкода (збитки) в сумі 315 грн., які витратив позивач на придбання квитків для проїзду в автобусі автомобільного перевізника ТОВ «Гюнсел». Вказані обставини доведені належними та допустимими доказами і сумнівів у колегії суддів не викликають.

Щодо відшкодування вимог в частині моральної шкоди, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до частин першої-третьої статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правовідносин, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Враховуючи те, що протиправні дії перевізника ТОВ «Гюнсел», тобто відповідача, які виразилися в порушенні прав пасажира на пільговий проїзд, призвели до необхідності оплатити проїзд в автобусі при наявності пільги, чим позивачу було заподіяно душевні страждання, завдана моральна шкода, що надає йому право на відшкодування такої шкоди. Розмір відшкодування визначається колегією суддів із урахуванням всіх обставин справи та вимог розумності, добросовісності, справедливості, а тому у відшкодування моральної шкоди належить стягнути 1 000 грн., оскільки поновлення порушеного права не виключає стягнення моральної шкоди.

Враховуючи наведене, рішення суду підлягає скасуванню з постановленням нового рішення про часткове задоволення позову.

У відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України з ТОВ «Гюнсел» підлягає стягненню в дохід держави судовий збір 768, грн. 40 коп.

Керуючись ст.ст.367, 374, 376, 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 08 жовтня 2020 року скасувати та постановити нове рішення наступного змісту.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Гюнсел» про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої перевізником, - задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Гюнсел» () на користь ОСОБА_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_4 ) матеріальну шкоду в сумі 315 грн. та моральну шкоду в сумі 1000 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Гюнсел» в дохід держави судовий збір в сумі 768 грн. 40 коп.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення і в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Головуючий

Судді: