РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 листопада 2021 року

м. Рівне

Справа № 569/16604/18

Провадження № 22-ц/4815/1000/21

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Гордійчук С.О.,

суддів: Боймиструк С.В., Шимківа С.С.,

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1

відповідач: ОСОБА_2 , Страхова компанія «Київський страховий дім»

розглянув в порядку письмового провадження без повідомлення учасників в м. Рівне апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - адвоката Мельниченко О.А. на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 27 квітня 2021 року, ухвалене в складі судді Бердія М.А., у справі № 569/16604/18,

в с т а н о в и в :

У вересні 2018 року ОСОБА_1 звернулась з позовом до ОСОБА_2 , Страхової компанії «Київський страховий дім» про відшкодування матеріальної шкоди завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та стягнення моральної шкоди.

Позов мотивований тим, що 08 травня 2017 року близько 22 год. 50 хв. ОСОБА_2 в м. Рівне на перехресті вул. Київська Д.Галицького Костромська, керуючи автомобілем марки «ВАЗ 2109» д.н.з. НОМЕР_1 , порушив Правила дорожнього руду та здійснив зіткнення з належним ОСОБА_1 на праві власності автомобілем марки «Peugeot 3008» д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_3 . В результаті ДТП транспортні засоби отримали механічні ушкодження, а пасажир автомобіля «ВАЗ 2109» отримав тілесні ушкодження.

Постановою Рівненського міського суду від 08.12.2017 року встановлено, що ОСОБА_2 своїми діями вчинив адміністративне правопорушення передбачене ст.124 КУпАП, тобто порушення правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортного засобу та іншого майна. Ні ПрАТ «Київський страховий дім», ні ОСОБА_2 добровільно не відшкодували завданих ОСОБА_1 збитків внаслідок ДТП.

З врахуванням заяви про збільшення, зменшення позовних вимог просила суд стягнути з Страхової компанії «Київський страховий дім» на її користь 100 000 грн. в межах страхової суми, стягнути з ОСОБА_2 91 848 грн. в якості відшкодування матеріальної шкоди та 10 000 грн. в якості відшкодування моральної шкоди та стягнути солідарно з СК «Київський страховий дім» та ОСОБА_2 на користь позивача судові витрати по справі понесені позивачем по сплаті судового збору в розмірі 2018,48 грн. та витрати понесені на правничу допомогу адвоката в розмірі 20 000 грн.

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 27 квітня 2021 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Страхової компанії «Київський страховий дім» про відшкодування матеріальної шкоди завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та стягнення моральної шкоди, задоволено частково.

Стягнуто з Страхової компанії «Київський страховий дім» на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду в розмірі 100 000 грн.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду завдану внаслідок дорожньо-транспортної пригоди в розмірі 90 248 грн. та моральну шкоду в розмірі 7000 грн.

В задоволенні інших позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Вирішено питання про судові витрати.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_4 посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить його скасувати та ухвалити нове яким відмовити у задоволенні позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що наданий прозивачем звіт про оцінку вартості матеріального збитку від 13 липня 2018 року не підтверджує фактичне здійснення ремонту автомобіля, оскільки позивачем не доведено оплату проведеного ремонту. Вважає, що Звіт №424 Е прог оцінку автомобіля«Peugeot 3008» д.н.з. НОМЕР_2 є неналежним та допустимим доказом, так як не відповідає п.1.9 Методики визначення обсягу ремонтних дій при визначені розміру матеріального збитку, заподіяного власнику колісного транспортного засобу.

Крім того, визначаючи розмір моральної шкоди суд не дотримався принципу справедливості та розумності.

Також суд не застосував принцип співмірності вирішуючи питання про розподіл судових витрат.

У відзиві на апеляційного суду позивач заперечує доводи останньої просить рішення суду залишити без зміни, а апеляційну скаргу без задоволення.

Рішення суду в частині стягнення матеріальної шкоди та судових витрат з Страхової компанії «Київський страховий дім» не оскаржується, а тому судом апеляційної інстанції не перевіряється.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно із ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Статтею 352 ЦПК України передбачено, що підставами апеляційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частин 1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким вимогам судове рішення відповідає.

Установлено, 08 травня 2017 року близько 22 год. 50 хв. ОСОБА_2 в м. Рівне на перехресті вул. Київська Д. Галицького Костромська, керуючи автомобілем марки «ВАЗ 2109» д.н.з. НОМЕР_1 , не виконав сигналу світлофору, виїхав на перехрестя на заборонений сигнал світлофора, де здійснив зіткнення з належним ОСОБА_1 на праві власності автомобілем марки «Peugeot 3008» д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_3 . В результаті ДТП транспортні засоби отримали механічні ушкодження, а пасажир автомобіля «ВАЗ 2109» отримав тілесні ушкодження.

Внаслідок вищевказаної дорожньо-транспортної пригоди автомобіль ОСОБА_1 зазнав механічних пошкоджень.

Постановою Рівненського міського суду від 08.12.2017 року встановлено, що ОСОБА_2 своїми діями вчинив адміністративне правопорушення передбачене ст.124 КУпАП, тобто порушення правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортного засобу та іншого майна.

Постановою Рівненського міського суду від 10.01.2018 року було встановлено відсутність порушень правил дорожнього руху та відсутність вини ОСОБА_3 (водія належного позивачу транспортного засобу) в момент ДТП.

Цивільно-правова відповідальність водія автомобіля «ВАЗ 2109» д.н.з. НОМЕР_1 , була застрахована в ПрАТ «Київський страховий дім» за договором обов`язкового страхування, поліс № АК/3603053.

Згідно звіту оцінювача, аварійного комісара ОСОБА_5 № 424Е від 24.07.2017 р.: ринкова вартість автомобіля «Peugeot 3008» д.н.з. НОМЕР_2 станом на момент до його пошкодження в ДТП складає: 325198,12 грн.; вартість відновлювального ремонту автомобіля «Peugeot 3008» д.н.з. НОМЕР_2 в результаті його пошкодження при ДТП з врахуванням коефіцієнту фізичного зносу складає: 190248,08 грн.

Понесення ОСОБА_1 витрат на підготовку звіту про оцінку автомобіля підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордера від 24 липня 2017 року на суму 1600 гривень.

Частиною першою статті 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з частинами першою, другою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (пункт 1 частини першої статті 1188 ЦК України).

Згідно зі статтею 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Статтями 28, 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що шкода, заподіяна в результаті ДТП майну потерпілого, це шкода, пов`язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; з пошкодженням чи фізичним знищенням доріг, дорожніх споруд, технічних засобів регулювання руху; з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого; з проведенням робіт, які необхідні для врятування потерпілих у результаті ДТП; з пошкодженням транспортного засобу, використаного для доставки потерпілого до відповідного закладу охорони здоров`я, чи забрудненням салону цього транспортного засобу; з евакуацією транспортних засобів з місця ДТП.

При цьому, у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок ДТП, з евакуацією транспортного засобу з місця ДТП до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент ДТП, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Відповідно до частин першої, другої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки);

2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил статті 22 ЦК України, оскільки частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування.

Таким чином, під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду. При цьому такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано, пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення свого порушеного права особою.

Стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.

При цьому такі витрати мають бути необхідними для відновлення порушеного права та перебувати у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з порушенням.

Сума матеріального збитку, заподіяного потерпілій особі, повинна бути підтверджена таким засобом доказування, як звіт про оцінку майна (акт оцінки майна), який за змістом має відповідати вимогам Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність» та наказу Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України «Про затвердження методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів» від 24 листопада 2003 року № 142/5/2092 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 24 листопада 2003 року за № 1074/8395).

Наданий позивачем суду звіт з оцінки матеріального збитку після ДТП № 424Е від 24.07.2017 р ПП «Експерт-Сервіс-Рівне» складений оцінювачем ОСОБА_5 відповідно до вищенаведених нормативних актів (а. с.12-29).

Указаний звіт складений особою, яка має кваліфікаційне свідоцтво оцінювача, свідоцтво аварійного комісара, містить калькуляцію вартості відновлювального ремонту, посилання на довідково-нормативну літературу, копію протоколу огляду транспортного засобу, фототаблицю, а тому є належним та допустимим доказом розміру завданих позивачу збитків.

За таких обставин доводи апеляційної карги про те що вказаний звіт є неналежним доказом не заслуговує на увагу.

Доводи апеляційної карги проте, що оцінювачем ОСОБА_5 неправильно визначено розмір матеріального збитку безпідставні, оскільки ОСОБА_2 з клопотанням про призначення судової автотоварознавчої експертизи з метою спростування доводів позивача до суду не звертався .

Встановивши, що вартість майнового збитку, завданого позивачу пошкодженням автомобіля внаслідок ДТП, яка сталася з вини відповідача, перевищує ліміт відповідальності страховика , суд першої інстанцій дійшов обґрунтованого висновку про те, що з ОСОБА_2 , як винної особи, на користь позивача підлягає стягненню різниця між розміром завданих збитків та страховим відшкодуванням.

Доводи апеляційної скарги про те, що відповідач не був поінформований позивачем про проведення оцінки з визначення матеріального збитку, висновків суду не спростовують, оскільки не був позбавлений можливості спростувати висновки звіту, наданого позивачем.

Згідно статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).

На підставі викладеного, враховуючи, що сам факт участі в ДТП, тобто в події, яка є апріорі небезпечної для життя та здоров`я її учасників, спричиняє виникнення в особи моральних страждань, які полягають, зокрема, у відчутті страху та необхідності докладати додаткові зусилля для відновлення попереднього стану як свого здоров`я так і свого майна, а також ту обставину, що позивач певний час був позбавлений можливості користуватись належним йому транспортним засобом.

Встановивши, що позивачу заподіяно моральну шкоду, суд з врахуванням вимог розумності та справедливості обґрунтовано визначив розмір її грошової компенсації в сумі 7 000,00 грн.

Крім того, вирішуючи питання про розподіл судових витрат пропорційно до задоволених вимог, судом першої інстанції правильно враховано правий висновок викладений Об`єднаною палатою Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду у постановах від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19, від 22 січня 2021 року у справі № 925/1137/19, постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 02 грудня 2020 року у справі № 317/1209/19 (провадження № 61-21442св19).

Доводи апеляційної скарги в цій частині не заслугоють на увагу.

Судом правильно встановлені фактичні обставини справи, вірно застосовано матеріальний закон та дотримана процедура розгляду, передбачена ЦПК України, а тому колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи, те що апеляційна скарга залишається без задоволення, судовий збір за розгляд апеляційної скарги покладається на відповідача.

Керуючись ст.ст. 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - адвоката Мельниченко О.А. залишити без задоволення.

Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 27 квітня 2021 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складений 25 листопада 2021 року.

Головуючий :

Судді :