Справа № 158/2757/20
Провадження № 2/159/358/21
КОВЕЛЬСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2021 року м. Ковель

Ковельський міськрайсуд Волинської обл.

в складі: головуючого - судді Логвинюк І.М.,

при секретарі судового засідання Щесюк Н.Й.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Ковелі Волинської області, за правилами спрощеного позовного провадження (усного) цивільну справу за позовом акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В:

Вказана вище позовна заява надійшла до суду 10.11.20 р. (а. с. 2 - 5). Позов обгрунтований тим, що сторони уклали договір надання банківських послуг, керуючись ч. 1 ст. 634 ЦК України. Відповідач при підписанні заяви від 21.08.12 р. № б/№ підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Тарифами Банку», складає між сторонами договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Цією ж заявою відповідач підтверджує, що вона була повністю проінформована про умови кредитування, що були надані їй для ознайомлення в письмовій формі, а саме: «Умовами та Правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку». Покликаючись на ст. 634 ЦК України, зазначає, що укладений договір містить умови договору банківського рахунку (ст. 1 066 ЦК України) та кредитного договору (ст. 1 054 ЦК України). Покликаючись на ч. 1 ст. 1 066, ч. ч. 1, 2 ст. 1 069 ЦК України, зазначає, що банком на підставі договору надання банківських послуг було відкрито картковий рахунок із початковим кредитним лімітом, що у подальшому було збільшено до 8 000 грн, відповідачеві надано у користування кредитну картку. Таким чином банк свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі, а саме: надав відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах, передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту. Відповідач зобов`язалась повернути витрачену частину кредитного ліміту відповідно до умов договору, а саме: щомісячними платежами у розмірі мінімального платежу від суми заборгованості, який встановлений договором. Однак відповідач не надавала своєчасно банкові грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями. У порушення договору, ст. ст. 509, 526, 1 054 ЦК України, відповідач зобов`язання за вказаним договором не виконала. Покликаючись на ст. ст. 629, 610 ЦК України, зазначає, що у зв`язку із зазначеними порушеннями зобов`язань за кредитним договором відповідач за станом на 30.09.20 р. заборгувала 13 220 грн, 26 коп., що складається з:

- 10 844 грн, 54 коп. - заборгованість за простроченим тілом кредиту, у т. ч. заборгованість за поточним тілом кредиту в сумі 10 844 грн, 54 коп.;

- 2 375 грн, 72 коп. - заборгованість за простроченими відсотками. Ухилення відповідача від виконання зобов`язання є порушенням його цивільного права. Просить позов задовольнити та стягнути з відповідача на його користь вказану вище суму боргу та судові витрати у справі.

За ухвалою суду від 01.12.20 р. справа передана на розгляд до Ковельського міськрайсудук Волинської області (а. с. 64). Справа надійшла до Ковельського міськрайсуду Волинської області 30.12.20 р..

Провадження у справі відкрито за ухвалою судді від 30.12.20 р..

Зміст вказаної вище ухвали суду та зміст позовної заяви і доданих до неї документів відповідачеві доведено відповідно до положень ч. 11 ст. 128 ЦПК України 05.01.21 р..

За станом на 29.01.21 р. відзиву на позовну заяву відповідачем до суду не подано.

У судове засідання представник позивача не з`явився, хоча позивач належно повідомлений. Про причини неявки свого представник позивач суду не повідомив. Попередньо подав до суду заяву про розгляд справи у відсутності його представника.

На думку суду, розгляд справи можливий у відсутності осіб, які не з`явились.

Суд, дослідивши письмові докази, зібрані у справі, приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підставні та підлягають до часткового задоволення.

Судом встановлено, що 21.08.12 р. між сторонами укладено кредитний договір, згідно з умовами якого відповідач отримала кредит шляхом підписання заяви про приєднання (а. с. 14). Згідно зі змістом такої заяви, шляхом її підписання про приєднання до договору, відповідач беззастережно приєднується та визнає Умови та Правила надання банківських послуг, Тарифи банку. Однак у заяві дані про процентну ставку за кредитом відсутні.

Тому суд відмічає, що така заява, хоча і містить покликання на умови договору банківського обслуговування фізичних осіб, підписана відповідачем, однак, не містить положень про порядок та умови нарахування і сплати відсотків за користування кредитними коштами.

Будь - яких інших письмових доказів, що були б підписані відповідачем та містили узгодження між сторонами положення про відсотки за користування кредитними коштами, отриманими за договором, матеріали справи також не містять.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом ст. ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Ч. 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).

Частиною 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із ч. 1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом ст. 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

За змістом ст. 1 056 - 1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі ст. 1 049 згаданого вище Кодексу, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із ч. 1 ст. 1 050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Таким чином у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Згідно із ч. 1 ст. 1 ЦК України цивільні відносини засновані на засадах юридичної рівності, вільного волевиявлення та майнової самостійності їх учасників.

Основні засади цивільного законодавства визначені у ст. 3 ЦК України.

Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у п. 3 ч. 1 ст. 3 ЦК України.

Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України.

Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.

У ч. ч. 1, 3 ст. 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

У даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та відповідачем як фізичною особою - споживачем банківських послуг (ч. 1 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів».

Згідно з п. 22 ч. 1 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

У п. 19 Резолюції Генасамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів», прийняті 09.04.85 р. № 39/248 на 106 - му пленарному засіданні Генасамблеї ООН зазначено, що споживачі повинні бути захищені від таких контрактних зловживань як односторонні типові контракти, виключення основних прав в контрактах і незаконні умови кредитування продавцями.

КС України у рішенні у справі щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від 22 листопада 1996 року № 543/96 - В «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» від 11.07.13 р. у справі № 1 - 12/2013 зазначив, що з огляду на приписи ч. 4 ст. 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно - правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту.

З урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, суд зауважує, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, що укладений у вигляді заяви приєднання та договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, оскільки цей договір є документом, значним за обсягом, стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил, тим більше, співвідносно з конкретним видом кредитного договору.

Тому у суду відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з відповідачем банк дотримав вимог, передбачених ч. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» в частині повідомлення відповідача як споживача про умови кредитування та узгодження з ним саме тих умов щодо відсотків, пені, які банк вважав узгодженими.

При цьому суд покликається на висновок ВП ВС у постанові від 03.07.19 р. (справа № 342/180/17), а також - ВС у постанові від 18.09.19 р. (справа № 388/1 073/16 - ц).

Відповідач, разом з тим, безсумнівно, порушила зобов`язання за кредитним договором, а тому з неї має бути стягнена на користь позивача заборгованість за цим договором.

Позивач, обґрунтовуючи позов про стягнення процентів за користування кредитом, крім розрахунку кредитної заборгованості за договором (а. с. 6 - 13), покликається на визначені ним Умови, Правила та Тарифи, що розміщені на його сайті, як невід`ємні частини спірного договору.

Позивач одночасно з подачею розглядуваного позову до суду подав письмове клопотання про огляд його веб - сайту, з якого слідуватиме, що ті Умови та Правила і Тарифи, на які він покликається, дійсно, діяли та були оприлюднені на час укладення договору (подання заяви приєднання).

Але суд, проаналізувавши доводи такого клопотання, прийшов до висновку про його безпідставність з огляду на те, що підставою для відмови у позові суд зазначає те, що у заяві не було сторонами передбачено умов кредитування в частині розміру, порядку нарахування, сплати відсотків за користування кредитними коштами.

Разо з тим суд зауважує, що, дійсно, матеріали справи не містять підтвердження, що ті чи інші, або саме описані позивачем Умови, Правила та Тарифи як складові договору брала до уваги при укладенні договору та саме їх зміст розуміла відповідач; що саме з ними вона ознайомилась і погодилась, підписуючи заяву, а також те, що названі позивачем документи на момент виникнення між сторонами спірних правовідносин, взагалі, містили умови, зокрема, й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами, саме у зазначеному позивачем розмірі та виді і порядку нарахування.

При цьому суд враховує, що, згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Обґрунтування наявності обставин повинно здійснюватись за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що відповідає встановленому ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.50 р. принципу справедливості розгляду справи судом.

Розрахунки заборгованості в частині основного боргу, що нараховані позивачем, зауважень у суду не викликають.

У іншій частині у задоволенні вимог слід відмовити, так як у заяві позичальника процентна ставка не зазначена

Задовольняючи позов частково, суд виходить з того, що у справі наявні правові підстави для часткового задоволення позовних вимог і стягнення з відповідача отриманого ним та непогашеного тіла кредиту. Без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачеві умови договору, з огляду на відсутність у заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами за несвоєчасне погашення кредиту, наданого банком, не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних вище обставин. Тому у цій частині у задоволенні позовних вимог суд вбачає підстави відмовити у зв`язку з їх недоведеністю.

Враховуючи викладене вище, з відповідача на користь позивача слід стягнути суму заборгованості за кредитним договором за тілом кредиту, що виникла за станом 30.09.20 р. і становить 10 844 грн, 54 коп..

В решті позовних вимог слід відмовити за їх недоведеністю.

Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути суму судових витрат, що понесені позивачем в вигляді судового збору, у розмірі, пропорційному сумі, на яку задоволено позов (сума 10 844 грн, 54 коп. складає 82, 02 % ціни позову, тому 82, 02 % суми судових витрат = 1 724 грн, 06 коп.)

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 2, 12, 13, 76, 77, 80, 81, 89, 141, 209, 223, 263 - 265, п. 9 ст. 1 розд. ХIII «Прикінцеві положення» ЦПК України, ст. ст. 11, 15, 16, 610, 549, 551, 526, 525, 625, 530, 1 054, 1 055 ЦК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , і. н. НОМЕР_1 , паспорт № НОМЕР_2 , на користь акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» (юридична адреса: 01001, м. Київ, вул. Грушевського, 1 "Д", ) заборгованість, що виникла за станом на 30.09.20 р. в сумі 10 844 (десять тисяч вісімсот сорок чотири) грн, 54 коп., що є заборгованістю за поточним тілом кредиту, а також 1 724 (одну тисячу сімсот двадцять чотири) грн, 06 коп. судових витрат, а всього 12 568 (дванадцять тисяч п"ятсот шістдесят вісім) грн, 60 коп..

В решті позову відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Повне найменування сторін та інших учасників справи:

позивач - акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк», юридична адреса: 01001, м. Київ, вул. Грушевського, 1 "Д", код ЄДРПОУ 14360570;

представник позивача ОСОБА_2 , паспорт серії НОМЕР_3 , прож. за адресою: АДРЕСА_1 ;

відповідач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , і. н. НОМЕР_1 , паспорт № НОМЕР_2 , без визначеного місця проживання на території Волинської області.

Головуючий:І. М. Логвинюк