КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Головуючий у першій інстанції - Андрейчук Т.В.
Номер провадження № 22-ц/824/833/2021
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 січня 2021 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Яворського М.А. (суддя-доповідач), Кашперської Т.Ц., Фінагеєва В.О.,

розглянувши цивільну справу в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Оболонського районного суду міста Києва від 17 серпня 2020 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства акціонерний банк «Укргазбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2018 року представник ПАТ АБ «Укргазбанк» Зарубайко П.І. звернувся до суду із вказаним позовом, відповідно до якого просив стягнути з ОСОБА_1 на користь ПАТ АБ «Укргазбанк» 3 672,67 грн, а також судовий збір у розмірі 1 762 грн.

Позовні вимоги мотивовано тим, що 15 вересня 2016 року між ПАТ АБ «Укргазбанк» та ОСОБА_1 було укладено договір комплексного банківського обслуговування фізичних осіб №VIP-1074-16-START.

Вказано, що згідно з укладеним договором банк видав відповідачеві кредитну картку, відкрив картковий рахунок № НОМЕР_1 та надав кредит шляхом встановлення ліміту дозволеного овердрафту у сумі 5 200 грн. Строк дії дозволеного овердрафту - 12 місяців. Базова процентна ставка - 28% річних, пільгова - 0,0001%; процентна ставка на прострочену заборгованість за дозволеним овердрафтом - 48% річних.

Проте, у зв`язку з порушенням відповідачем зобов`язань за вказаним укладеним договором утворилася заборгованість перед банком, яка становить 3 672,67 грн та складається з : 3 188, 16 грн - заборгованості по кредиту (простроченої), 484,51 грн - заборгованості за нарахованими процентами (прострочена). Оскільки ОСОБА_1 не виконує належним чином взяті на себе зобов`язання щодо повернення кредиту, сплати відсотків за користування ним, то ПАТ АБ «Укргазбанк» просить задовольнити його вимоги в повному обсязі.

Рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 17 серпня 2020 року позовні вимоги ПАТ АБ «Укргазбанк» задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ АБ «Укргазбанк» заборгованість за договором комплексного банківського обслуговування фізичних осіб від 15 вересня 2016 року № VIP-1074-16-START у сумі 3 672, 67 грн, а також судовий збір у сумі 1 762 грн.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, яку мотивовано тим, що тарифи, про які зазначає банк в своїй позовній заяві, не були повідомлені йому та не були опубліковані в газеті «Урядовий кур`єр» №229. Апелянт наголошує, що відповідно до п.п.4.4.2 Договору послуг на відкриття карткового рахунку, випуск платіжної картки, встановлення ліміту дозволеного овердрафту та їх обслуговування, який є Додатком А до договору, банк встановлює ліміт дозволеного овердрафту відповідно до умов Програми кредитування, яку обрав клієнт та в сумі зазначеній у заяві на приєднання або по клопотанню клієнта. Однак, ОСОБА_1 вказує на той факт, що в порушення зазначеного п.п.4.4.2 позивачем не було зазначено яким чином рішенням засідання кредитного комітету визначено ліміт дозволеного овердрафту в розмірі 5 200 грн, якщо в заяві ним не було вказаного такої суми.

Враховуючи вищевикладене, ОСОБА_1 просив скасувати рішення Оболонського районного суду міста Києва від 17 серпня 2020 року та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити ПАТ АБ «Укргазбанк» у задоволенні позовних вимог.

На адресу апеляційного суду надійшов відзив від ПАТ АБ «Укргазбанк», відповідно до якого зазначено, що рішення суду є законним та обґрунтованим, а апеляційна скарга такою, що має бути залишена без задоволення. ПАТ АБ «Укргазбанк» посилається на те, що відповідно до заяви про участь в акції «Домовичок до пари» клієнт надав згоду на отримання кредитної карти «Універсальна карта «Домовичок» з встановленим нульовим лімітом та подальшим його автоматичним збільшенням по ініціалі банку, що й було зроблено на підставі Протоколу засідання кредитного комітету від 25 жовтня 2016 року №117.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

У відповідності до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно з ч. 3 ст. 369 ЦПК України, з урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції може розглянути апеляційні скарги, зазначені в частинах першій та другій цієї статті, у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищевикладене, оскільки із матеріалів справи не вбачається обставин, які б унеможливлювали розгляд справи без повідомлення учасників справи, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції не в повній мірі відповідає вказаним вимогам закону виходячи з наступного.

Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги ПАТ АБ «Укргазбанк» мотивував своє рішення тим, що оскільки ОСОБА_1 належним чином не виконував взяті на себе за договором комплексного банківського обслуговування фізичних осіб від 15 вересня 2016 року № VIP-1074-16-START зобов`язання щодо своєчасного та у повному обсязі погашення кредиту, відсотків за його користування, станом на 26 квітня 2018 року допустив заборгованість у сумі 3 672, 67 грн, у тому числі заборгованість за тілом кредиту у сумі 3 188, 16 грн, проценти за користування кредитом у сумі 484, 15 грн, то існують правові підстави для задоволення позовних вимог ПАТ АБ «Укргазбанк» у повному обсязі.

Апеляційний суд не може повністю погодитись із вказаним висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що 15 вересня 2016 року ОСОБА_1 підписав заяву-анкету №VIP-1074-16-START про приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб з додатками до нього, публічна пропозиція на укладення якого була опублікована у газеті «Урядовий кур`єр» (номер від 09 грудня 2014 року №229) та розміщена на веб-сайті банку www.ukrgasbank.com(а.с.14-15).

У заяві-анкеті від 15 вересня 2016 року №VIP-1074-16-START указано, що з її підписанням ОСОБА_1 підтверджує акцептування публічної пропозиції ПАТ АБ «»Укргазбанк» на укладення договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та приєднання до умов договору, погоджується на обслуговування за тарифами, встановленими згідно з пакетною пропозицією «ДРАЙВ - Пакети для працівників Організацій/Установ (що обслуговуються в ПАТ АБ «Укргазбанк») (рівень «Старт ДРАЙВ»)». Датою укладення договору є дата підписання ОСОБА_1 заяви-анкети, номером договору - номер заяви-анкети.

ОСОБА_1 підписанням заяви-анкети акцептував публічну пропозицію ПАТ АБ «Укргазбанк» на укладення договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, яка була опублікована у газеті «Урядовий кур`єр» та розміщена на офіційному сайті банку, та беззастережно приєднався до умов цього договору.

Також між ОСОБА_1 та ПАТ АБ «Укргазбанк» було підписано додаткову угоду №1 до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб від 15 вересня 2016 року (а.с.15, зворотній бік).

Відповідно до наданої розписки, ОСОБА_1 отримав банківську платіжну картку № НОМЕР_2 на яку було зараховано для використання 5200 грн. (а.с.20, 25).

Крім того, ОСОБА_1 підписав заяву про участь в акції «Домовичок до пари» 21 вересня 2016 року, відповідно до якої зазначено, що підписанням цієї заяви ОСОБА_1 дав згоду на участь у акції «Домовичок до пари», що передбачає, зокрема, отримання кредитної картки «Універсальна картка «Домовичок» з встановленим нульовим лімітом, та подальшим його автоматичним збільшенням по ініціативі банку та/або встановленням кредитного ліміту за програмою «Овердрафт до зарплати» на платіжну картку для зарахування заробітної плати (а.с.22).

До позовної заяви ПАТ АБ «Укргазбанк» було долучено також тарифи банку «Драйв - пакети для працівників Організацій/Установ (що обслуговуються в АБ «Укргазбанк»), де зазначено, зокрема, умови тарифних планів для співробітників суб`єктів господарювання (а.с.18-19).

Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Оцінюючи висновки суду по суті позовних вимог та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд керується наступним.

Звертаючись до суду з позовом, ПАТ АБ «Укргазбанк» вказує на те, що позичальник не виконує свої зобов`язання за кредитним договором, у зв`язку з чим утворилася заборгованість.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним(стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

Положення частини 1 статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку ПАТ АБ «Укргазбанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Таким чином, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

З матеріалів справи вбачається, що підписуючи 15 вересня 2016 року заяву-анкету №VIP-1074-16-START, ОСОБА_1 приєднався до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб з додатками до нього, публічна пропозиція на укладення якого була опублікована у газеті «Урядовий кур`єр».

Разом з тим, у вказаній анкеті-заяві від 15 вересня 2016 року не зазначено процентної ставки.

Також у цій заяві відсутні умови договору щодо строку виконання зобов`язань з повернення кредиту, встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за процентами за користування кредитними коштами.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 15 вересня 2016 року, посилався на Тарифи банку «Драйв - пакети для працівників Організацій/Установ (що обслуговуються в АБ «Укргазбанк»), де зазначено, зокрема, умови тарифних планів для співробітників суб`єктів господарювання (а.с.18-19).

Апеляційний суд зазначає, що матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів банку «Драйв - пакети для працівників Організацій/Установ (що обслуговуються в АБ «Укргазбанк») розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.

Роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.

Також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки умови надання комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, які були розміщені у газеті «Урядовий кур`єр» та опубліковані на сайті банку (www.ukrgasbank.com) неодноразово змінювалися самим ПАТ АБ «Укргазбанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин (15 вересня 2016 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (10 жовтня 2018 року), тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів у будь-якій редакції, що найбільш сприятлива для задоволення позову.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу умови комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, наданий банком Витяг з Тарифів банку «Драйв - пакети для працівників Організацій/Установ (що обслуговуються в АБ «Укргазбанк»), де зазначено, зокрема, умови тарифних планів для співробітників суб`єктів господарювання, не може розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Вказана позиція висловлена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17, провадження №14-131цс19.

Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Враховуючи вищевикладене, доводи позивача щодо наявності правових підстав для сплати відсотків відповідачем за користування кредитними коштами є недоведеними та колегією суддів не приймаються.

Щодо доводів ОСОБА_1 стосовно стягнення тіла кредиту, то слід зазначити наступне.

Так, банком було надано заяву-анкету №VIP-1074-16-START від 15 вересня 2016 року, підписану ОСОБА_1 , довідку про отримання відповідачем банківської платіжної картки, а також виписку по рахунку ОСОБА_1 за період з 30 вересня 2016 року по 02 жовтня 2017 року.

Апеляційний суд вважає за необхідне вказати, що доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з указаними положенням закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.

Разом з тим, відповідно до пункту 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75 виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

При цьому згідно пункту 3 вказаного Положення клієнтські рахунки це особові рахунки, за якими обліковуються кошти клієнтів банку. До клієнтських рахунків належать кореспондентські, поточні, вкладні (депозитні) рахунки, рахунки умовного зберігання (ескроу).

Таким чином наявна в матеріалах справи виписка по рахунку, за яким обліковуються кошти клієнта банку, в сукупності з іншими доказами, може підтверджувати заборгованість відповідача ОСОБА_1 за виданим кредитом.

Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку банку не повернуті, наявні правові підстави для стягнення із ОСОБА_1 суми непогашеного кредиту у розмірі 3 188, 16 грн.

Посилання апелянта на те, що ним не було зазначено бажаний кредитний ліміт в заяві-анкеті від 15 вересня 2016 року, а тому є неправомірним встановлення вказаного ліміту у розмірі 5200 грн на засіданні кредитного комітету, апеляційним судом сприймається критично, оскільки як вбачається із підписаної відповідачем заяви про участь в акції «Домовичок до пари», ОСОБА_1 погодився з тою вимогою, що ним буде отримано кредитну картку «Універсальна карта «Домовичок» з встановленим нульовим лімітом, та подальшим його автоматичним збільшенням по ініціативі банку.

Зазначене й було реалізовано банком, що підтверджується наданим витягом з протоколу засідання кредитного комітету від 25 жовтня 2016 року про встановлення ліміту (а.с.16-17).

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що доводи і аргументи апеляційної скарги частково спростовують висновки суду першої інстанції щодо наявності підстав для стягнення з відповідача відсотків за користування кредитними коштами.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Керуючись ст. ст. 7, 367, 374, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Оболонського районного суду міста Києва від 17 серпня 2020 року в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства акціонерний банк «Укргазбанк» відсотків скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким у задоволенні вимог відмовити.

В іншій частині рішення Оболонського районного суду міста Києва від 17 серпня 2020 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню відповідно до норм п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України не підлягає.

Судді :

_______________ ________________ ______________

М.А.Яворський Т.Ц.Кашперська В.О.Фінагеєв