Справа № 750/9411/20
Провадження № 2/750/117/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 січня 2021 року м. Чернігів

Деснянський районний суд міста Чернігова у складі:

судді - Рахманкулової І.П.,

секретаря - Левченко А.С.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «Приват Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и в:

18 жовтня 2020 року Акціонерне товариство Комерційний банк «Приват Банк» засобами поштового зв`язку звернулося до Деснянського районного суду м. Чернігова з позовною заявою до ОСОБА_1 , в якій, з врахуванням заяви про зменшення позовних вимог, просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором в сумі 5705 грн. 14 коп.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 27 жовтня 2020 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі; справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження; визначено сторонам строк для подачі заяв по суті справи.

Відповідач відзив на позов не подав.

Обґрунтовано позов тим, що відповідач звернувся до Акціонерного товариства Комерційний банк «Приват Банк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг від 28 квітня 2011 року, згідно якої отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Однак, відповідач взяті на себе зобов`язання щодо повернення кредитних коштів належним чином не виконував, у зв`язку з чим виникла заборгованість, яка відповідачем у добровільному порядку не погашена.

16 листопада 2020 року відповідач надіслав на електронну адресу суду письмові пояснення, в яких заперечував проти задоволення позовних вимог у повному обсязі посилаючись на те, що позивачем до позовної заяви не надано доказів, які б підтверджували видачу відповідачу банківської карти та відкриття відповідного рахунку та не надано належних доказів про рух коштів на підтвердження існування боргу та його розміру. Також, в письмових поясненнях відповідач заявив клопотання про застосування строків позовної давності.

Представник позивача надіслала до суду заперечення та відповідь на пояснення, в яких зазначила, що відповідачу надавались АТ КБ «Приват Банк» кредитні кошти на підставі підписаної ним анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку від 28 квітня 2011 року. У зв`язку із чим відповідачу було відкрито картковий рахунок - ключем до якого є пластикова Карта, яку отримав відповідач та мобільний телефон, який він вказав в анкеті-заяві. Дія договору також підтверджується фактом користування відповідачем картковим рахунком та використанням кредитних коштів, що повністю узгоджується з ч. 2 ст. 642 ЦК України. Виконання відповідачем договору підтверджується також випискою по рахунку та розрахунком заборгованості, де зазначені операції щодо використання кредитного ліміту, операції щодо повернення кредитних коштів та сплати відсотків за їх користування.

Також, представник позивача заперечувала щодо застосування строків позовної давності, оскільки відповідно до п. 1.1.7.31 Умов договору строк позовної давності за кредитним договором, щодо вимог про повернення кредиту, відсотків, винагороди, неустойки (пені та штрафів) був збільшений до 50 років. Строк перевипущеної картки до останнього дня липня 2016 року, а позивач звернувся до суду з позовом до відповідача 18 жовтня 2020 року, тобто до спливу строку позовної давності.

У судове засідання представник позивача не з`явився, подав клопотання про розгляд справи без його участі, зазначивши, що позовні вимоги підтримує.

Відповідач у судове засідання не з`явився, надіслав до суду заяву про розгляд справи без його участі за наявними в справі матеріалами.

Згідно із частиною 2 статті 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 звернувся до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку від 28 квітня 2011 року, згідно якої отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, який у подальшому змінювався (а.с. 26).

У анкеті-заяві вказано, що відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку складають між ним та банком договір про надання банківських послуг.

Також, відповідач ознайомився з умовами кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», про що свідчить його підпис у довідці про умови кредитування (а.с. 27).

Згідно довідки АТ КБ «Приватбанк» вбачається, що відповідачу надавались у користування кредитні картки: № НОМЕР_1 - строком дії до лютого 2015 року та № НОМЕР_2 - строком дії до липня 2016 року (а.с. 25).

З виписки по рахунку вбачається, що відповідач знімав з картки кошти та поповнював картку в період з 29.04.2011 по 24.04.2017. В останнє внесення готівки через термінал самообслуговування було здійснено 24.04.2017 в сумі 298 грн. (а.с.19-23).

Позивачем зазначено, що свої зобов`язання за договором позивач виконав у повному обсязі та надав відповідачу можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах, передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту, однак, відповідач свої зобов`язання за договором належним чином не виконував, у зв`язку з чим утворилася заборгованість.

Так, згідно розрахунку позивача, доданого до заяви про зменшення розміру позовних вимог, заборгованість відповідача станом на 22.12.2020 становить: за тілом кредиту - 4196 грн. 98 коп. та за відсотками нарахованими га прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України - 1508 грн. 16 коп.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 цього Кодексу).

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Частиною першою статті 530 ЦК України встановлено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Позовна давність обчислюється за загальними правилами обчислення цивільно-правових строків. Позовна давність установлюється в законі з метою упорядкування цивільного обороту за допомогою стимулювання суб`єктів, права чи законні інтереси яких порушені, до реалізації права на їх позовний захист протягом установленого строку.

Згідно з частиною першою статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Позовна давність відноситься до строків захисту цивільних прав; при цьому поняття «позовна» має на увазі форму захисту - шляхом пред`явлення позову, необхідною умовою реалізації якої є виникнення права на позов, що розглядається у двох аспектах - процесуальному (право на пред`явлення позивачем позову і розгляд його судом) і матеріальному (право на задоволення позову, на отримання судового захисту). Питання про об`єкт дії позовної давності виникає через відмінності в розумінні категорії «право на позов у матеріальному сенсі» (право на захист) у контексті її співвідношення із суб`єктивним матеріальним цивільним правом як одним з елементів змісту цивільних правовідносин. Набуття права на захист, для здійснення якого встановлена позовна давність, завжди пов`язане з порушенням суб`єктивного матеріального цивільного права. Суб`єктивне матеріальне цивільне право і право на позов відносяться до різних видів матеріального права: перше - регулятивне, друге - охоронне. Змістом права на позов є правомочність, що включає одну або декілька передбачених законом можливостей для припинення порушення, відновлення права або захисту права іншими способами, які можуть реалізовуватись тільки за допомогою звернення до суду.

Ураховуючи, що метою встановлення у законі позовної давності є забезпечення захисту порушеного суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу в межах певного періоду часу, тобто тимчасове обмеження отримати захист за допомогою звернення до суду, слід дійти висновку, що об`єктом дії позовної давності є право на позовний захист (право на позов у матеріальному сенсі), що є самостійним правом (не ототожнюється із суб`єктивним матеріальним правом і реалізується в межах охоронних правовідносин), яким наділяється особа, право якої порушене.

Відповідно до статті 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Зазначений трирічний строк діє після порушення суб`єктивного матеріального цивільного права (регулятивного), тобто після виникнення права на захист (охоронного).

У відповідності до частини першої статті 259 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі.

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

За змістом статті 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно).

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Судом встановлено, що останній платіж на погашення кредитної заборгованості відповідачем здійснено 24.04.2017 через термінал самообслуговування в сумі 298 грн., строк перевипущеної картки до останнього дня липня 2016 року, а з позовом до суду банк звернувся у жовтні 2020 року, тобто після спливу трирічного строку позовної давності, про застосування якої просить відповідач.

Умови надання кредиту фізичним особам та обслуговування кредитних карт «Універсальна», у пункті 1.1.7.31 яких установлено позовну давність тривалістю в п`ятдесят років, не містять підпису відповідача.

При цьому не встановлено наявність належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що Умови надання кредиту фізичним особам та обслуговування кредитних карт «Універсальна» АТ «ПриватБанк» не змінювалися і на час укладення кредитного договору саме ці Умови розумів відповідач, підписуючи заяву позичальника, а також те, що Умови надання кредиту фізичним особам містили збільшений строк позовної давності в момент підписання заяви позичальника.

У анкеті-заяві від 28 квітня 2011 року та довідці про умови кредитування від 28 квітня 2011 року посилання на домовленість сторін щодо збільшення строку позовної давності відсутнє. Відсутній і окремий договір про збільшення строку позовної давності.

Оскільки сторонами не укладений договір у письмовій формі про збільшення позовної давності, як це передбачено статтею 259 ЦК України, тому положення пункту 1.1.7.31 Умов та правил надання банківських послуг про збільшення строку позовної давності за кредитним договором щодо вимог про повернення кредиту, відсотків, винагороди, неустойки (пені та штрафів) збільшений до 50 років не підлягають застосуванню.

Відповідна правова позиція міститься і в постанові Великої Палати Верховного Суду від 06 лютого 2019 року у справі №202/26885/13-ц.

Згідно частини 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частини 7 ст. 81 цього Кодексу, суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Частин 1 і 2 ст. 83 ЦПК України передбачено, що сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви.

Враховуючи, що позивач звернувся до суду з пропуском трирічного строку позовної давності, а належних доказів, що відповідач ознайомився і погодився з умовами щодо збільшення строку позовної давності до 50 років позивачем не надано, у матеріалах справи відсутній окремий договір про збільшення строку позовної давності, суд вважає, що у задоволенні позову Акціонерного товариства Комерційний банк «Приват Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості слід відмовити за спливом строків позовної давності звернення до суду.

Також, у зв`язку з відсутністю підстав для стягнення заборгованості за кредитним договором, відсутні підстави і для стягнення відсотків, нарахованих на прострочений кредит згідно статті 625 ЦК України.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 2, 12, 13, 81, 141, 258, 259, 265, 279, 289, 354 ЦПК України, суд,

в и р і ш и в:

У задоволенні позову Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (місцезнаходження юридичної особи: вул. Грушевського, 1Д, м. Київ; ідентифікаційний код юридичної особи - 14360570) до ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_3 ) про стягнення заборгованості - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене до Чернігівського апеляційного суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя