Постанова

Іменем України

17 листопада 2021 року

м. Київ

справа № 328/972/19

провадження № 61-906св20

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Зайцева А. Ю., Коротенка Є. В., Коротуна В. М., Тітова М. Ю. (суддя-доповідач),

учасники справи за первісним позовом:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

третя особа - Токмацька районна державна нотаріальна контора Запорізької області,

учасники справи за зустрічним позовом:

позивач - ОСОБА_2 ,

відповідачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

третя особа - Токмацька районна державна нотаріальна контора Запорізької області,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи касаційні скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на постанову Запорізького апеляційного суду від 03 грудня 2019 року в складі колегії суддів: Кримської О. М., Дашковської А. В., Кочеткової І. В.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У квітні 2019 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та просив:

- визнати свідоцтво про право на спадщину за законом, видане 14 листопада 2018 року державним нотаріусом Токмацької районної державної нотаріальної контори Запорізької області Косаревською М. В., зареєстроване в реєстрі за № 1132, повністю недійсним відносно права спадкоємця ОСОБА_2 на 1/4 частину спадкового майна після померлої ОСОБА_6 , яке складається з 1/4 частини земельної ділянки, кадастровий номер :05:003:0034, що знаходиться на території Балківської сільської ради Токмацького району Запорізької області, розміром 4, 3806 га, яка належить спадкодавцю на підставі державного акта на право приватної власності на землю серії III-ЗП № 028611, виданого на підставі рішення 21 сесії 23 скликання Балківської сільської ради народних депутатів від 12 грудня 2001 року № 3; та скасувати державну реєстрацію цього свідоцтва про право на спадщину за законом в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 252;

- визнати свідоцтво про право на спадщину за законом, видане 14 листопада 2018 року державним нотаріусом Токмацької районної державної нотаріальної контори Запорізької області Косаревською М. В., зареєстроване в реєстрі за № 1133, повністю недійсним відносно права спадкоємця ОСОБА_2 на 1/4 частину спадкового майна після померлої ОСОБА_6 , яке складається з 1/4 частини земельної ділянки, кадастровий номер :05:003:0033, що знаходиться на території Балківської сільської ради Токмацького району Запорізької області, розміром 4, 3708 га, яка належить спадкодавцю на підставі державного акта на право приватної власності на землю серії ІІІ-ЗП № 028610, виданого на підставі рішення 21 сесії 23 скликання Балківської сільської ради народних депутатів від 12 грудня 2001 року № 3;та скасувати державну реєстрацію цього свідоцтва про право на спадщину за законом в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 252;

- розтлумачити текст заповіту ОСОБА_6 від 28 листопада 2001 року, посвідчений секретарем Балківської сільської ради Токмацького району Запорізької області Сальніковою З. С., зареєстрований в реєстрі за № 353, у наступній редакції: земельну ділянку розміром 4, 3806 га, яка належить ОСОБА_6 , згідно з державним актом на право приватної власності на землю серії ІІІ-ЗП № 028611, виданого на підставі рішення 21 сесії 23 скликання Балківської сільської ради народних депутатів від 12 грудня 2001 року № 3, який був зареєстрований в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 612, від 20 березня 2002 року, ОСОБА_6 заповідала йому.

Свої позовні вимоги обґрунтував тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його мати ОСОБА_6 , після смерті якої відкрилася спадщина, яка складається з двох земельних ділянок площею 4, 37 га та площею 4, 38 га, розташованих на території Балківської сільської ради Токмацького району Запорізької області, які належали їй на день смерті на підставі державних актів на право приватної власності на землю від 20 березня 2002 року.

За життя, 28 листопада 2001 року, його мати склала заповіт на його ім`я та ім`я ОСОБА_2 , згідно з яким заповіла йому право на земельну частку (пай) розміром 6, 67 га, в умовних кадастрових гектарах, яка належала їй на підставі сертифіката на право на земельну частку пай від 10 лютого 1997 року, а відповідачу ОСОБА_2 заповіла право на земельну частку (пай) розміром 6, 67 га, в умовних кадастрових гектарах, яка належала їй на підставі сертифіката на право на земельну частку пай від 21 лютого 1997 року та свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 09 жовтня 2001 року.

20 березня 2002 року замість вищевказаних сертифікатів на право на земельну частку (пай) його мати отримала державні акти на право приватної власності на землю.

Вказував, що він та ОСОБА_2 є спадкоємцями за заповітом вищевказаних земельних ділянок після смерті ОСОБА_6 . Відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 є спадкоємцями за законом.

У встановлений законом строк він звернувся до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини за заповітом після смерті матері, проте у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом йому було відмовлено, оскільки в заповіті розпорядження зроблено щодосертифіката на право на земельну частку (пай), тоді як замість цього сертифіката спадкодавцю був виданий державний акт на право власності на землю.

Водночас зазначав, що відповідач ОСОБА_2 , незважаючи на існування заповіту, незаконно отримала свідоцтва про право на спадщину за законом на частини вищевказаних земельних ділянок, які б мали спадкуватися за заповітом, як дві цілі окремі земельні ділянки, чим незаконно порушила волю спадкодавця, яка виражена в заповіті.

Посилаючись на те, що на даний час згоди між спадкоємцями з приводу тлумачення змісту заповіту від 28 листопада 2001 року не досягнуто, просив позов задовольнити.

У травні 2019 року ОСОБА_2 подала до суду зустрічну позовну заяву до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа - Токмацька районна державна нотаріальна контора Запорізької області, у якій просила розтлумачити текст заповіту ОСОБА_6 від 28 листопада 2001 року, посвідчений секретарем Балківської сільської ради Токмацького району Запорізької області Сальніковою З. С., зареєстрований в реєстрі за № 353, у наступній редакції: земельну ділянку площею 4, 37 га, яка розташована на території Балківської сільської ради Токмацького району Запорізької області, із цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, та належить ОСОБА_6 згідно з державним актом на право приватної власності на землю серії III-ЗП № 028610, який зареєстрований в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 611 від 20 березня 2002 року, ОСОБА_6 заповідала їй.

В обґрунтування зустрічних позовних вимог зазначала, що після складання її матір`ю вказаного заповіту від 28 листопада 2001 року, яким вона заповіла їй та ОСОБА_1 належні їй на підставі сертифікатів права на земельні ділянки (пай), вона отримала державні акти на право приватної власності на землю.

Вважала, що своє право на землю її мати заповідала саме їй, незалежно від того, у якій формі це право підтверджувалось, проте відповідачі цього не визнають, що стало підставою для звернення з цим зустрічним позовом до суду.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Токмацького районного суду Запорізької області від 03 вересня 2019 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Визнано свідоцтво про право на спадщину за законом, видане 14 листопада 2018 року державним нотаріусом Токмацької районної державної нотаріальної контори Запорізької області Косаревською М. В., зареєстроване в реєстрі за № 1132, спадкова справа № 139/2015, повністю недійсним відносно права спадкоємця ОСОБА_2 на 1/4 частину спадкового майна після померлої ОСОБА_6 , яке складається з 1/4 частини земельної ділянки, кадастровий номер якої :05:003:0034, що знаходиться на території Балківської сільської ради Токмацького району Запорізької області, розміром 4, 3806 га, яка належить спадкодавцю на підставі державного акта на право приватної власності на землю серії III-ЗП № 028611, виданого на підставі рішення 21 сесії 23 скликання Балківської сільської ради народних депутатів від 12 грудня 2001 року № 3.

Скасовано державну реєстрацію даного свідоцтва про право на спадщину за законом в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 252, об`єкт нерухомого майна: земельна ділянка, кадастровий номер: :05:003:0034, дата і час державної реєстрації: 14 листопада 2018 року 11:35:49, державний реєстратор Косаревська М. В., Токмацька районна державна нотаріальна контора, Токмацький районний нотаріальний округ, Запорізька область.

Визнано свідоцтво про право на спадщину за законом, видане 14 листопада 2018 року державним нотаріусом Токмацької районної державної нотаріальної контори Запорізької області Косаревською М. В., зареєстроване в реєстрі за № 1133, спадкова справа № 139/2015, повністю недійсним відносно права спадкоємця ОСОБА_2 на 1/4 частину спадкового майна після померлої ОСОБА_6 , яке складається з 1/4 частини земельної ділянки, кадастровий номер якої :05:003:0033, що знаходиться на території Балківської сільської ради Токмацького району Запорізької області, розміром 4, 3708 га, яка належить спадкодавцю на підставі державного акта на право приватної власності на землю серії ІІІ-ЗП № 028610, виданого на підставі рішення 21 сесії 23 скликання Балківської сільської ради народних депутатів від 12 грудня 2001 року № 3.

Скасовано державну реєстрацію даного свідоцтва про право на спадщину за законом в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 252, об`єкт нерухомого майна: земельна ділянка, кадастровий номер: :05:003:0033, дата і час державної реєстрації: 14 листопада 2018 року 11:58:20, державний реєстратор Косаревська М. В., Токмацька районна державна нотаріальна контора, Токмацький районний нотаріальний округ, Запорізька область.

Розтлумачено текст заповіту ОСОБА_6 від 28 листопада 2001 року, посвідчений секретарем Балківської сільської ради Токмацького району, Запорізької області Сальніковою З. С., і зареєстрований в реєстрі за № 353, у наступній редакції: земельну ділянку розміром 4, 3806 га, яка належить ОСОБА_6 згідно з державним актом на право приватної власності на землю серії ІІІ-ЗП № 028611, виданим на підставі рішення 21 сесії 23 скликання Балківської сільської ради народних депутатів від 12 грудня 2001 року № 3, зареєстрованим в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 612 від 20 березня 2002 року, ОСОБА_6 заповідала ОСОБА_1 .

Зустрічний позов ОСОБА_2 задоволено.Розтлумачено текст заповіту ОСОБА_6 від 28 листопада 2001 року, посвідчений секретарем Балківської сільської ради Токмацького району Запорізької області Сальніковою З. С., зареєстрований в реєстрі за № 353, у наступній редакції: земельну ділянку площею 4, 37 га, яка розташована на території Балківської сільської ради Токмацького району Запорізької області, із цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та належить ОСОБА_6 згідно з державним актом на право приватної власності на землю, серії III-ЗП № 028610, зареєстрованим в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 611 від 20 березня 2002 року, ОСОБА_6 заповідала ОСОБА_2 .

Здійснюючи тлумачення заповіту, суд першої інстанції виходив з того, що воля спадкодавця була направлена на передачу після її смерті права власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 саме на земельні ділянки, які на момент смерті спадкодавця належали їй на підставі державного акта серії ІІІ-ЗП № 028611 від 20 березня 2002 року та державного акта серії ІІІ-ЗП № 028610 від 20 березня 2002 року відповідно.

Разом з тим, задовольняючи позовні вимоги в частині визнання свідоцтв про право на спадщину за законом та скасування їх державної реєстрації, місцевий суд виходив з того, що такі свідоцтва видані ОСОБА_2 всупереч особистого розпорядження та волі спадкодавця.

Короткий зміст постанови суду першої інстанції

Постановою Запорізького апеляційного суду від 03 грудня 2019 року рішення Токмацького районного суду Запорізької області від 03 вересня 2019 року скасовано та ухвалено нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 та зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 .

Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що текст заповіту ОСОБА_6 від 28 листопада 2001 року є чітким та зрозумілим, не містить суперечностей, складений зі слів заповідача, при цьому при тлумаченні заповіту не допускається внесення змін у його зміст, а тому відсутні підстави як для задоволення позовних вимог ОСОБА_6 , так і для задоволення зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 .

Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги

У січні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою, у якій, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального та порушення норм процесуального права, просить скасувати постанову Запорізького апеляційного суду від 03 грудня 2019 року в частині відмови в задоволенні його позову та залишити в цій частині рішення Токмацького районного суду Запорізької області від 03 вересня 2019 року.

Також у січні 2020 року ОСОБА_2 звернулася до Верховного Суду з касаційною скаргою, у якій, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального та порушення норм процесуального права, просить скасувати постанову Запорізького апеляційного суду від 03 грудня 2019 року в частині відмови в задоволенні її зустрічного позову та залишити в цій частині рішення Токмацького районного суду Запорізької області від 03 вересня 2019 року.

Касаційні скарги мотивовані тим, що метою складеного ОСОБА_6 за життя заповіту було визначення порядку розподілу спадкового майна між її спадкоємцями. Як на момент складання спірного заповіту, так і на момент відкриття спадщини після її смерті, заповітом було охоплено право власності ОСОБА_6 на землю, яке лише трансформувалося із права колективної (спільної часткової) власності на момент складання заповіту в одноособове право власності ОСОБА_6 в зв`язку із виділенням її частки із спільної часткової власності. Враховуючи відсутність в тексті заповіту можливої зміни правовстановлюючого документа на спадкове майно, яке зазначене в заповіті, заповіт підлягає тлумаченню відповідно до положень статей 213, 1256 ЦК України.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 23 січня 2020 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 та витребувано матеріали справи із суду першої інстанції.

Ухвалою Верховного Суду від 24 січня 2020 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_2

05 лютого 2020 року справа № 328/972/19 надійшла до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 08 листопада 2021 року справу призначено до судового розгляду.

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною третьою статті 3 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

08 лютого 2020 року набрав чинності Закон України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ».

Пунктом 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» цього Закону встановлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

За вказаних обставин тут і надалі положення ЦПК України застосовуються у редакції, яка діяла до 08 лютого 2020 року.

Підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права (частина друга статті 389 ЦПК України).

Касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Фактичні обставини, встановлені судами

Установлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_6 .

Спадкоємцями першої черги за законом після смерті ОСОБА_6 є її діти: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 .

За життя, 28 листопада 2001 року, ОСОБА_6 склала заповіт, яким на випадок своєї смерті зробила наступне розпорядження:

належне їй право на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності КСП «Нива» Токмацького району, розміром 6, 67 умовних кадастрових гектарів, яке належить їй на підставі сертифіката на право на земельну частку (пай) серії ЗП № 0043208, виданого 10 лютого 1997 року Токмацькою районною державною адміністрацією, заповіла ОСОБА_1 ;

належне їй право на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності КСП «Нива» Токмацького району, розміром 6, 67 умовних кадастрових гектарів, яке належить їй на підставі сертифіката на право на земельну частку (пай) серії ЗП № 0043437, виданого 21 лютого 1997 року Токмацькою районною державною адміністрацією та свідоцтва про право на спадщину за заповітом АЕЕ № 412382, виданого 09 жовтня 2001 року державним нотаріусом Токмацької районної державної нотаріальної контори, заповіла ОСОБА_2 .

Заповіт посвідчений секретарем Балківської сільської ради Токмацького району Запорізької області Сальніковою З. С. та зареєстрований в реєстрі за № 353.

20 березня 2002 року на ім`я ОСОБА_6 , замість сертифіката на право на земельну частку (пай) серії ЗП № 0043437, видано державний акт на право приватної власності на землю серії ІІІ-ЗП № 028610 на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, загальною площею 4, 37 га, який зареєстрований у книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 611.

Також, замість сертифіката на право на земельну частку (пай) серії ЗП № 0043208, 20 березня 2002 року ОСОБА_6 видано державний акт на право приватної власності на землю серії ІІІ-ЗП № 028611 на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, загальною площею 4, 38 га, який зареєстрований у книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 612.

Після смерті ОСОБА_6 у Токмацьку районну державну нотаріальну контору Запорізької області з заявами про прийняття спадщини за заповітом та за законом звернулися ОСОБА_1 04 червня 2015 року та ОСОБА_2 09 червня 2015 року, а із заявами про прийняття спадщини за законом 09 червня 2015 року звернулися ОСОБА_4 та ОСОБА_3

14 листопада 2018 року ОСОБА_2 отримала свідоцтва про право на спадщину за законом:

на ј частку земельної ділянки кадастровий номер :05:003:0034, що знаходиться на території Балківської сільської ради Токмацького району Запорізької області, розміром 4, 3806 га, яка належить спадкодавцю на підставі державного акта на право приватної власності на землю серії ІІІ-ЗП № 028611;

на ј частку земельної ділянки кадастровий номер :05:003:0033, що знаходиться на території Балківської сільської ради Токмацького району Запорізької області, розміром 4, 3708 га, яка належить спадкодавцю на підставі державного акта на право приватної власності на землю серії ІІІ-ЗП № 028610.

Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 02 лютого 2019 року державним нотаріусом Токмацької районної державної нотаріальної контори Косаревською М. В. відмовлено ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті матері ОСОБА_6 , оскільки спадкоємець просив видати свідоцтво про право на спадщину за вказаним вище заповітом на цілу частку земельної ділянки розміром 4, 3806 га згідно з державним актом серії ІІІ-ЗП № 028611, тоді як в заповіті розпорядження зроблені на сертифікати на право на земельну частку (пай) ЗП № 0043208.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Статтею 1216 ЦК України встановлено, що спадкування є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців).

До складу спадщини входять всі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини (стаття 1218 ЦК України).

Заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті (стаття 1233 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 1236 ЦК України заповідач має право охопити заповітом права та обов`язки, які йому належать на момент складення заповіту, а також ті права та обов`язки, які можуть йому належати у майбутньому.

Частиною п`ятою статті 1254 ЦК України передбачено, що заповідач має право у будь-який час внести до заповіту зміни.

Згідно зі статтею 1256 ЦК України тлумачення заповіту може бути здійснене після відкриття спадщини самими спадкоємцями.

У разі спору між спадкоємцями тлумачення заповіту здійснюється судом відповідно до статті 213 ЦК України.

Відповідно до частини другої статті 1256 ЦК України суд розглядає справу про тлумачення заповіту за наявності таких умов: 1) зміст заповіту містить суперечності, неточності, що ускладнюють розуміння останньої волі заповідача; 2) наявність спору між спадкоємцями щодо тлумачення заповіту - спадкоємці мають різне уявлення про волевиявлення заповідача.

Тлумачення заповіту судом не повинно змінювати волі заповідача, тобто підміняти собою сам заповіт. Суд не може брати на себе права власника щодо розпоряджання його майном на випадок смерті. Тлумачення заповіту є лише інструментом з`ясування волі заповідача після його смерті. Отже, суд, здійснюючи тлумачення заповіту, не повинен виходити за межі цього процесу та змінювати (доповнювати) зміст заповіту, що може спотворити волю заповідача.

Неточне відтворення в заповіті власної волі заповідача щодо долі спадщини може бути зумовлене, перш за все, неоднаковим використанням у ньому слів, понять і термінів, які є загальноприйнятими у сфері речових, зобов`язальних, спадкових відносин тощо. Цьому також можуть сприяти й певні неузгодженості між змістом окремих частин заповіту і змістом заповіту в цілому, що ускладнюють розуміння волі заповідача стосовно долі спадщини.

Системний аналіз положень статей 213, 1256 ЦК України дає підстави для висновку, що при тлумаченні змісту заповіту не допускається пошук волі заповідача, яка не знайшла відображення у тексті самого заповіту, а також не допускається внесення змін у зміст заповіту, який є особистим розпорядженням фізичної особи щодо належного їй майна, яким вона відповідно до законодавства має право розпоряджатися на момент укладення заповіту.

У справі, яка переглядається, установлено, що в заповіті ОСОБА_6 від 28 листопада 2001 року зазначено, що вона заповідає ОСОБА_1 та ОСОБА_2 належні їй на підставі сертифікатів права на земельні частки (паї).

Разом з тим, 20 березня 2002 року ОСОБА_6 замість вказаних вище сертифікатів отримала державні акти на право приватної власності на землю серії ІІІ-ЗП № 028611 та № 028611.

Згідно зі статтею 81 ЗК України громадяни України набувають право власності на земельні ділянки, зокрема на підставі виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю).

Право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації (стаття 125 ЗК України в редакції від 01 січня 2002 року).

Відповідно до вимог статті 1 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» право на земельну частку (пай) мають: колишні члени колективних сільськогосподарських підприємств, сільськогосподарських кооперативів, сільськогосподарських акціонерних товариств, у тому числі створених на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств, а також пенсіонери з їх числа, які отримали сертифікати на право на земельну частку (пай) у встановленому законодавством порядку; громадяни - спадкоємці права на земельну частку (пай), посвідченого сертифікатом.

Основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією.

Сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю (пункт 17 розділу Х «Перехідні положення» ЗК України).

Таким чином, на дату відкриття спадщини права ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на земельні частки (паї), підтверджені сертифікатами, були припинені.

При цьому, за життя ОСОБА_6 не скористалася правом, передбаченим статтею 1254 ЦК України, змін до складеного нею заповіту не вносила.

Отже, на підставі заповіту від 28 листопада 2011 року в ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не виникли права на спадкування земельних ділянок, які належали спадкодавцю на підставі державних актів на право приватної власності на землю.

Враховуючи вищевикладене, оскільки текст заповіту щодо належних ОСОБА_6 прав на земельні частки (паї), що підтверджуються сертифікатами від 10 лютого 1997 року та від 21 лютого 1997 року, є чітким та зрозумілим, на час відкриття спадщини земельні ділянки площею 4, 37 га та площею 4, 38 га належали спадкодавцю на підставі державних актів на право приватної власності від 20 березня 2002 року, воля щодо яких у заповіті не висловлена, апеляційний суд дійшов правильного висновку про відсутність підстав для тлумачення заповіту та, відповідно, визнання недійсними свідоцтв про право на спадщину за законом та скасування їх державної реєстрації.

Доводи касаційних скарг не дають підстав для скасування оскаржуваного судового рішення, оскільки зводяться до власного тлумачення заявниками норм цивільного законодавства, незгоди з висновками апеляційного суду стосовно встановлення обставин справи та стосуються переоцінки доказів. В силу вимог статті 400 ЦПК України суд касаційної інстанції не вправі встановлювати нові обставини та переоцінювати докази.

Порушень норм процесуального права, що призвели до неправильного вирішення справи, а також обставин, які є обов`язковими підставами для скасування судового рішення, касаційний суд не встановив.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Згідно зі статтею 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 400 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріально і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті й законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Оскаржуване судове рішення суду апеляційної інстанції відповідає вимогам закону й підстав для його скасування немає.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційні скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 залишити без задоволення, а постанову Запорізького апеляційного суду від 03 грудня 2019 року без змін.

Щодо судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Оскільки касаційна скарга залишена без задоволення, немає підстав для нового розподілу судових витрат.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційні скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Постанову Запорізького апеляційного суду від 03 грудня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийМ. Є. Червинська
Судді:А. Ю. Зайцев Є. В. Коротенко В. М. Коротун М. Ю. Тітов