ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 753/5538/20
провадження № 2/753/5318/20
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" січня 2021 р. Дарницький районний суд міста Києва в складі:

головуючого - судді Коренюк А.М.

при секретарі Павленко С.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , діючої в своїх інтересах та інтересах неповнолітнього ОСОБА_4 , та до ОСОБА_5 , треті особи: Комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дарницького району м. Києва», орган опіки та піклування Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації, про встановлення порядку користування житловим приміщенням(квартирою), суд -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулись до суду з позовом до ОСОБА_3 , діючої в своїх інтересах та інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_4 , 2004 року народження, та до ОСОБА_5 , треті особи: КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дарницького району м. Києва», орган опіки та піклування Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації, про встановлення порядку користування житловим приміщенням(квартирою). Мотивуючи свої вимоги тим, що спірна квартира АДРЕСА_1 , загальною площею 78, 5 кв м, житловою поощею 52, 8 кв м, розташована в батоповерховому та багатоквартирному будинку, складається із 4 - х житлових кімнат, кожна із яких площею: 18, 2 кв м, 10, 1 кв м, 12,5 кв м., 12,0 кв м, відповідно, та є окремими/ізольованими. Вказана квартира знаходиться у корисуванні сторін відповідно до житлового ордеру № 23286 серії Б, виданого виконкомом Дарницької районної ради народних депутатів м. Києва 18 квітня 1986 року ОСОБА_6 на сім`ю із п`яти осіб: ОСОБА_6 , ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 . Наразі ОСОБА_6 та ОСОБА_8 померли, відповідно на даний час у квартирі зареєстровані п`ять осіб - сторони: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , 2004 року народження, та ОСОБА_5 .Квартира не приватизована. Оскільки сторони як співмешканці квартри не дійшли згоди щодо порядку користування квартирою, й на на цьому грунті між ними виникають непорозуміння тощо, й з урахуванням встановленого між ними порядку користування квартирою, просять визначити порядок користування квартирою відповідно до якого виділити: ОСОБА_1 ізольовану кімнату жилою площею 12, 5 кв м, ОСОБА_2 - ізольовану кімнату жилою площею 12, 0 кв м, ОСОБА_3 - ізольовану кімнату жилою площею 10, 1 кв м, ОСОБА_5 та неповнолітньому ОСОБА_4 - ізольовану кімнату жилою площею 18, 2 кв м; підсобні/допоміжні приміщення та приміщення побутового/загального користування - залишити у спільному користуванні мешканців квартири.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 , представник позивачів ОСОБА_9 , діюча на підставі ордера адвоката від 17 лютого 2020 року (а.с. 37), позовні вимоги підтримали з тих же підстав та просили їх задовольнити.

Відповідачі в судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлені згідно чинного законодавства належним чином - рекомендованою поштою з повідомленням про вручення, розмішеним повідомленням на офіційному сайті судової влади (суду), а будучи присутніми в судовому засіданні 17 листопада 2012 року в особі їх представника ОСОБА_10 , діючого на підставі ордеру адвоката та договору про надання правової попомоги від 11 веренсня 2020 року (а.с. 98, 127, 128), подана заява від 17 листопада 2020 року (а.с. 126) про визнання позову.

У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Судом встановлено, що визнання відповідачем позовних вимог не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.

Визнання відповідачем позовних вимог прийнято судом.

Треті особи в судове засідання повторно не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлені згідно чинного законодавства належним чином - рекомендованим листом з повідомленням про вручення, розміщеним оголошенням на сайті судової влади (суду).

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод передбачено, що ніщо не перешкоджає особі добровільно відмовитись від гарантій справедливого судового розгляду у однозначний або у мовчазний спосіб. Проте для того, щоб стати чинною з точки зору Конвенції, відмова від права брати участь у судовому засіданні повинна бути зроблена у однозначний спосіб і має супроводжуватись необхідним мінімальним рівнем гарантій, що відповідають серйозності такої відмови. До того ж, вона не повинна суперечити жодному важливому громадському інтересу рішення ЄСПЛ (Hermi проти Італії, § 73; Sejdovic проти Італії § 86).

Окрім того, відповідно до практики Європейського суду з прав людини в силу вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції (Рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі «Смірнов проти України»).

За таких підстав судом визнано за можливе розглядати справу за відсутності відповідачів згідно поданої ними заяви, та третіх осіб на підставі наявних у справі доказів, та за погодженням сторін.

Вислухавши пояснення позивача, його доводи та заперечення, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, з урахуванняи визнання відповідачами позову, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню із наступних підстав.

15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» № 2147-VIIІ від 03 жовтня 2017 року, яким зокрема Цивільний процесуальний кодекс викладений в новій редакції.

Відповідно до п. 9 розділу ХІІ Перехідних положень ЦПК України справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Розгляд справи відбувся у порядку спрощеного позовного провадження.

Так, розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі (ч.1 ст. 279 ЦПК України)

Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін (ч.5 ст. 279 ЦПК України).

Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1 ст. 15 ЦК України).

Правом звернення до суду за захистом наділена особа, права якої порушені, невизнані або оспорені (ст. 3 ЦПК України).

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст. 4 ЦПК України).

Згідно принципу диспозитивності суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1 ст. 13 ЦПК України).

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України).

Відповідно до ч.4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Правова регламентація житлових правовідносин здійснюється Конституцією України, Житловим кодексом УРСР, Цивільним кодексом України, Цивільним процесуальним кодексом України, Законом України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», та іншими нормативно-правовими актами України з житлових питань.

Роз`яснення окремих питань, що можуть виникати під час розгляду цієї категорії справ містяться у Постанові Пленуму Верховного Суду України «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» від 12 квітня 1985 року №2, Листі Верховного Суду України від 26 травня 2001 року про викладення правових позицій щодо розгляду судами окремих категорій судових справ (Житлове право).

Порушення права особи на житло покладає на Україну в особі її державних органів зобов`язання «вживати розумних і адекватних заходів для захисту прав» (рішення у справі Powell and Rayner v. the U.K. від 21.02.1990 р.). Такий загальний захист поширюється як на власника квартири (рішення у справі Gillow v. the U.K. від 24.11.1986 р.), так і на наймача (рішення у справі Larkos v. Cyprus від 18.02.1999 р.).

Судом встановлено, що спірна квартира АДРЕСА_1 , загальною площею 78, 5 кв м, житловою поощею 52, 8 кв м, розташована в батоповерховому та багатоквартирному будинку, складається із 4 - х житлових кімнат, кожна із яких площею: 18, 2 кв м, 10, 1 кв м, 12,5 кв м., 12,0 кв м, відповідно, та є окремими/ізольованими (а.с. 11, 12).

Вказана квартира знаходиться у корисуванні сторін відповідно до житлового ордеру № 23286 серії Б, виданого виконкомом Дарницької районної ради народних депутатів м. Києва 18 квітня 1986 року, ОСОБА_6 на сім`ю із п`яти осіб: ОСОБА_6 , ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 (а.с. 11).

ОСОБА_6 та ОСОБА_8 померли.

На даний час у квартирі зареєстровані п`ять осіб - сторони: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , 2004 року народження, та ОСОБА_5 (а.с. 30).

Квартира не приватизована.

Правовідносини, що виникають у зв`язку з наймом житла, що перебуває у державній або комунальній власності, регулюється Житловим кодексом та іншими актами житлового законодавства (ч.1 ст.3 ЖК України).

Жилі будинки, а також жилі приміщення в інших будівлях, що знаходяться на території Української РСР, утворюють житловий фонд (ч.1 ст.4 ЖК України).

Державний житловий фонд перебуває у віданні місцевих Рад народних депутатів (житловий фонд місцевих Рад) та у віданні міністерств, державних комітетів і відомств (відомчий житловий фонд) (ч.1 ст. 5 ЖК України).

Між сторонами, які перебувають у родинних відносинах, виникають конфлікти з приводу користування житлом, вирішити які вони в позасудовому порядку не можуть.

Відповідно до ст. 104 ЖК України член сім`ї наймача вправі вимагати, за згодою інших членів сім`ї, які проживають разом з ним, укладення з ним окремого договору найму, якщо жилу площу, що припадає на нього, може бути виділено у вигляді приміщення, яке відповідає вимогам статті 63 цього Кодексу.

У разі відмовлення членів сім`ї дати згоду на укладення окремого договору найму, а також у разі відмови наймодавця в укладенні такого договору спір може бути вирішено в судовому порядку.

Правила, встановлені частиною першою цієї статті, не поширюються на жилі приміщення в будинках підприємств, установ, організацій найважливіших галузей народного господарства (частина перша статті 114), крім випадків, коли наймач одержав приміщення не у зв`язку з трудовими відносинами або коли наймодавець втратив право на його виселення, а також на приміщення в будинках колгоспів.

У відповідності до ст. 63 ЖК України предметом договору найму жилого приміщення в будинках державного і громадського фонду є окрема квартира або інше ізольоване жиле приміщення, що складається з однієї чи кількох кімнат, а також одноквартирний жилий будинок.

Не можуть бути самостійним предметом договору найму, жиле приміщення, яке хоч і є ізольованими, проте за розміром менше від встановленого для надання одній особі (перша статті 48) частина кімнати (або кімната, зв`язана з іншою кімнатою спільним входом, а також підсобні приміщення ( кухня, коридор, комора, тощо).

Відповідно до ч.1 ст. 48 ЖК України жиле приміщення надається громадянам у межах норми жилої площі, але не менше розміру, який визначається Кабінетом Міністрів України і Федерацією професійних спілок України. При цьому враховується жила площа у жилому будинку (квартирі), що перебуває у приватній власності громадян, якщо ними не використані житлові чеки.

Оскільки сторони як співмешканці квартри не дійшли згоди щодо порядку користування квартирою, й на на цьому грунті між ними виникають непорозуміння тощо, й з урахуванням встановленого між ними порядку користування такою квартирою, наявні правові підстави для визначення порядку користування квартирою відповідно до якого виділити ОСОБА_1 ізольовану кімнату жилою площею 12, 5 кв м, ОСОБА_2 - ізольовану кімнату жилою площею 12, 0 кв м, ОСОБА_3 - ізольовану кімнату жилою площею 10, 1 кв м, ОСОБА_5 та неповнолітньому ОСОБА_4 - ізольовану кімнату жилою площею 18, 2 кв м; підсобні/допоміжні приміщення та приміщення побутового/загального користування - залишити у спільному користуванні мешканців квартири.

Згідно з роз`ясненнями Верховного Суду України, викладеними в п. 14 постанови Пленуму від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику в справах за позовами про захист права власності» з послідуючими змінами, квартира, яка є спільною сумісною власність чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення із самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири, або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщенням квартири, якщо про це заявлено позов.

Оскільки згідно даних правовідносин сторони як користувачі житлом не домовились про порядок користування квартирою, яка перебуває у їх спільному користуванні, даний спір підлягає вирішенню судом.

Відповідно до п. 2 Постанови Виконавчого комітету Київської міської ради народних депутатів та Президії Київської міської ради профспілок № 582 від 15.07.1985 року «Про порядок застосування у м. Києві «Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень у Українській РСР» (зі змінами), встановлено, що громадяни визнаються, такими, що потребують поліпшення житлових умов, які мають жилу площу до 7, 5 кв. м включно на кожного члена родини.

П.16 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.04.1995 року (зі змінами) «Про деякі питання, що виникають у практиці застосування судами Житлового кодексу України» роз`яснено, що відповідно до ст. 104 ЖК України суд вправі задовольнити вимоги члена сім`ї наймача про поділ жилого приміщення, якщо жилу площу, що припадає на нього, може бути виділено у вигляді ізольованого приміщення, яке складається з однієї або кількох кімнат, розмір якої менший встановленого для надання одній особі.

При поділі жилого приміщення за вимогою члена сім`ї наймача йому може бути виділено ізольоване жиле приміщення розміром, меншим за жилу площу, що припадає на нього, Однак поділ не може бути допущений, коли це призведе до штучного погіршення житлових умов позивача і викличе необхідність постановки його на облік як такого, що потребує поліпшення житлових умов.

З урахуванням жилої площі квартири - 52, 8 кв.м (а.с. 11, 12), кількості зареєстрованих членів сім`ї - 5 (а.с. 30), на кожного із них припадає по 10,56 кв.м жилої площі (52, 8 кв.м : 5 = 10,56 кв м), що не погіршить житлові права сторін,а також не призведе до штучного погіршення житлових умов сторін і не викличе необхідність постановки їх на облік як таких, що потребують поліпшення житлових умов, а також з метою уникнення конфліктних ситуацій в родині, враховуючи право осіб на житло, суд приходить до висновку, що встановлення такого порядку користування квартирою не порушуватиме житлові права її користувачів, оскільки питання про встановлення порядку користування квартирою не впливає на майнові права.

Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов`язок із доказування, оскільки ст. 81 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов`язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст.43 ЦПК України). Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні, так і обов`язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Крім того, суд безпосередньо не повинен брати участі у зборі доказового матеріалу.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доспупності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, у тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

Інші доводи сторін, які наведені у позові, не впливають на висновку суду та не потребують детального обґрунтування, що відповідає практиці Європейського суду з прав людини.

Зокрема, Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи ("Проніна проти України", N 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18.07.2006).

Відповідно до пункту 1 статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Приймаючи до уваги предмет даного спору, наслідки його розгляду судом, суд вважає за необхідне застосувати положення ч.1 ст. 141 та ч.2 ст. 141 ЦПК України.

Так, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позивачем при подачі позову до суду сплачено судовий збір в сумі 840 грн. 80 коп., який підлягає стягненню з відповідачів на користь позивачів.

На підставі вищевикладеного, ст.ст.3, 4, 5, ч.1 ст. 48, ст. 63, ст. 104 ЖК України, Постанови Виконавчого комітету Київської міської ради народних депутатів та Президії Київської міської ради профспілок № 582 від 15.07.1985 року «Про порядок застосування у м. Києві «Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень у Українській РСР» (зі змінами), з урахуванням керівних роз`ясень Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.04.1995 року (зі змінами) «Про деякі питання, що виникають у практиці застосування судами Житлового кодексу України»,керуючисьп. 9 розділу ХІІ Перехідних положень ЦПК України, керуючись ст.ст. 3, 4, 5, 7, 8, 9, 10, 11, 12, 13, 17, 43, 49, 76, 77, 78, 79, 80, 81, 141, 258, 262, 264, 265, 268, 273, 352 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , діючої в своїх інтересах та інтересах неповнолітнього ОСОБА_4 , та до ОСОБА_5 , треті особи: Комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дарницького району м. Києва», орган опіки та піклування Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації, про встановлення порядку користування житловим приміщенням(квартирою), - задовольнити.

Встановити порядок користування квартирою АДРЕСА_1 , відповідно до якого виділити у користування ОСОБА_1 , ідентифікаційний код платника податків - НОМЕР_1 , ізольовану кімнату жилою площею 12, 5 кв м, ОСОБА_2 , ідентифікаційний код платника податків - НОМЕР_2 , - ізольовану кімнату жилою площею 12, 0 кв м, ОСОБА_3 , ідентифікаційний код платника податків - НОМЕР_3 , - ізольовану кімнату жилою площею 10, 1 кв м, ОСОБА_5 ,ідентифікаційний код платника податків - НОМЕР_4 , та неповнолітньому ОСОБА_4 - ізольовану кімнату жилою площею 18, 2 кв м; підсобні/допоміжні приміщення та приміщення побутового/загального користування - залишити у спільному користуванні мешканців квартири.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 420 (чотиристава двадцять) грн. 40 (сорок) коп. - судового збору.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_2 420 (чотиристава двадцять) грн. 40 (сорок) коп. - судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду протягом п`ятнадцять днів з дня його (її) проголошення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Відповідно до ст.355 ЦПК України апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Однак відповідно до пп. 15.5 п. 15 розділу «Перехідні положення» ЦПК України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Єдина судова інформаційно-телекомунікаційна система починає функціонувати через 90 днів з дня опублікування Державною судовою адміністрацією України у газеті «Голос України» та на веб-порталі судової влади оголошення про створення та забезпечення функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи.

Згідно ч.1 ст.354 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення.

Отже, строки оскарження судових рішень в апеляційному порядку складають 30 календарних днів - для рішень і 15 календарних днів - для ухвал, однак апеляційна скарга подається за старими правилами - через суд першої інстанції.

СУДДЯ: