РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 листопада 2021 року м.Рівне
Рівненський міський суд Рівненської області
в складі головуючого судді Бучко Т.М.
секретар судового засідання Дем`янчук Н.В.
з участю позивача ОСОБА_1
представника позивача ОСОБА_2
відповідача ОСОБА_3
представника відповідача ОСОБА_4
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_5 про визнання батьківства,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся в суд з позовом до відповідачів, в якому просить визнати, що ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , є батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 , уродженця м.Рівне, про що в Книзі записів актів громадянського стану про народження ІНФОРМАЦІЯ_4 зроблено запис № 2519.
В обгрунтування заявлених позовних вимог покликається на те, що з 1992 року по дату смерті батька ІНФОРМАЦІЯ_2 його батьки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , вели сімейне життя і спільне господарство без укладення шлюбу. Батьки разом працювали в Рівненському міському військовому комісаріаті, де і познайомилися. На дату його зачаття та народження ІНФОРМАЦІЯ_6 фактично його батьки проживали сім`єю, але шлюб між ними у встановленому законом порядку не було зареєстровано. Після його народження мати виявила бажання бути одинокою матір`ю та мати відповідні пільги. В силу цих обставин у його свідоцтві про народження зазначено батьком ОСОБА_7 . Вказаний запис про батька здійснено зі слів матері. За життя ОСОБА_6 ніколи не заперечував, що є його батьком. З самого ого народження батько визнавав його своїм сином. ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_6 несподівано помер. Матері зателефонували, що знайшли батька мертвим на робочому місці. Всі необхідні похоронні процедури і витрати взяла на себе мати. Визнання батьківства необхідне йому для прийняття спадщини, так як відсутні документи, що він є сином ОСОБА_6 .
Ухвалою від 10 вересня 2020 року позовну заяву ОСОБА_1 суд прийняв до розгляду та відкрив загальне позовне провадження у справі.
Ухвалою від 24 листопада 2020 року суд закрив провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_5 про визнання батьківства в частині позовних вимог до ОСОБА_3 . Постановою Рівненського апеляційного суду від 11 лютого 2021 року ухвалу про закриття провадження скасовано, а справу направлено для продовження розгляду.
Ухвалою від 26 листопада 2020 року суд закрив підготовче провадження та призначив справу до судового розгляду по суті.
Ухвалою від 21 травня 2021 року суд призначив у справі судову молекулярно-генетичну експертизу з використанням аналізів ДНК, провадження у справі зупинив на час проведення експертизи. Постановою Рівненського апеляційного суду від 20 липня 2021 року апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_5 залишено без задоволення, ухвалу про призначення експертизи залишено без змін.
Ухвалою від 18 серпня 2020 року суд поновив провадження у справі.
6 жовтня 2020 року суд отримав відзив на позовну заяву, поданий представником відповідача ОСОБА_5 - адвокатом Дерев`янко І.О. Заперечення проти позовних вимог представник відповідача мотивує тим, що колишня дружина ОСОБА_6 ОСОБА_8 по день його смерті спілкувалася з останнім та його близьким оточенням в м.Рівне, з його родичами (рідними братами), які проживають в Житомирській області. Жодної інформації про те, що ОСОБА_6 веде спільне життя і спільне господарство з ОСОБА_3 без укладення шлюбу протягом майже 30 років не було. Не заперечують знайомство померлого ОСОБА_6 та відповідача ОСОБА_3 за місцем роботи, але стосунків, притаманних шлюбу, між ними не було, вони проживали та були зареєстровані за різними адресами, а відповідно ОСОБА_1 не може бути сином ОСОБА_6 . Відповідач ОСОБА_5 протягом 15-16 років систематично спілкувався з батьком телефоном та останні роки (5 років) відеозв`язком, надсилав батьку фото онука ОСОБА_9 . Батько завжди був у квартирі один, ознак того, що він проживає з ОСОБА_3 та позивачем, не було. Батько не знайомив його з нібито дружиною та іншим сином, про це не велося жодної мови за всі свідомі роки ОСОБА_5 . Свідки з близького оточення батька, друзі, колеги не були обізнані про сімейні відносини ОСОБА_6 та відповідача. Натомість вони були обізнані про сина ОСОБА_10 та були з ним знайомі особисто. ОСОБА_11 дружина ОСОБА_8 декілька разів сама та з сином ОСОБА_5 (1995, 1998, 2005 р.) відвідувала ОСОБА_6 в м.Рівне, перебувала з сином в його однокімнатній квартирі, де ознак наявності у нього іншої родини не було зовсім. В 1998 році ОСОБА_6 повідомив про те, що в нього почалися подружні відносини з ОСОБА_12 . Відносини ОСОБА_6 з ОСОБА_12 продовжувалися до дати смерті ОСОБА_6 . Незадовго до його смерті вони прийняли рішення оформити свої стосунки в РАГСі, але не встигли. ОСОБА_6 з 28 жовтня 1983 року до 8 січня 1991 року перебував у шлюбі з ОСОБА_8 . ІНФОРМАЦІЯ_7 в них народився син ОСОБА_5 . В провадженні суду перебувала справа № 569/15897/19 з аналогічним предметом позову позивача до своєї матері, де позивач зазначив, що у померлого не було дітей, крім нього. Досить дивно, що позивач та відповідач, яка нібито проживала у цивільному шлюбі з 1992 року з померлим, не знали по наявність шлюбу та сина від цього шлюбу. Метою позивача є отримати квартиру за померлим. Позивачем не представлено жодної фотографії з ОСОБА_6 та ОСОБА_3 чи з ним з часу народження, жодного документу, який би свідчив про наявність стосунків між ОСОБА_6 та ОСОБА_3 . Позивач звернувся з позовом після смерті ОСОБА_6 , який як померлий ані погодитися, ані заперечити своє батьківство не має можливості. Частково похоронні процедури і витрати поніс Рівненський міський військовий комісаріат. Батько ОСОБА_5 працював та отримував військову пенсію, пенсійну картку друзі батька передали для організації поховання. Окрім того, батько повідомив ОСОБА_5 , що продав машину та гараж і гроші на екстрений випадок має. Жодних доказів спільного проживання і ведення спільного господарства в період з 1992 року по 16 липня 2019 року з ОСОБА_3 , участі у вихованні та матеріальному утриманні позивача померлим ОСОБА_6 позивач не надав. В судовому порядку факт проживання ОСОБА_3 та ОСОБА_6 однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу не встановлений, а тому відповідач ОСОБА_3 не має права на спадкування як особа, що проживала зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.
У поданій 16 жовтня 2020 року відповіді на відзив позивач зазначив, що ніяких відносин у батька з його колишньою дружиною і сином не було. Він про них ніколи не згадував. Серед знайомих батька жінки на ім`я ОСОБА_12 він не знає. Ніякої пенсійної картки для організації похорон ніхто не передавав, всі витрати на похорон буди здійснені його матір`ю ОСОБА_3 . Ніхто з рідні батька навіть не згадав на похоронах про наявність сина ОСОБА_5 та його місце проживання. На похоронах буди рідні ОСОБА_6 , зокрема рідний брат ОСОБА_13 з ОСОБА_14 з сином та дочкою та племінниця ОСОБА_15 . Про цих родичів його мати знала, так як спілкувалася з ними за життя батька.
В судовому засіданні позивач позов підтримав та пояснив, що проживав зі своїм батьком та матір`ю за адресою АДРЕСА_1 . Батько завжди називав його сином, забирав з дитячого садка, приходив у школу, давав кошти на обіди, купував все необхідне, оплачував його лікування та поїздки в санаторій. Часто разом їздили відпочивати, на озеро, в ліс по гриби. Батько підтримав його бажання навчатися у коледжі, оплачував навчання, придбав йому комп`ютер. Робили разом ремонт у квартирі, батько вчив його користуватися інструментами, підтримував у всьому, ділився своїми знаннями. Спільних фотографій з батьком в нього немає. ОСОБА_16 його батько зі святами віч-на-віч, бо проживали разом. За життя батька оформленням документів про батьківство не цікавився, бо жив у повноцінній сім`ї. Нині йому необхідні документи для прийняття спадщини після смерті батька. В 2019 році батько помер. Про його смерть відразу повідомили матір, бо вона його найближча людина. Похованням займалася матір. На похоронах були родичі батька з ОСОБА_14 (брат ОСОБА_17 , його син з донькою та племінниця), які визнавали його як сина ОСОБА_18 , казали, що дуже схожий на нього. Батько ніколи не розповідав йому про сина ОСОБА_10 . Не повідомляли про ОСОБА_5 і родичі батька. Представник позивача додатково пояснила, що факт батьківства ОСОБА_6 відносно позивача підтверджується свідоцтвом про народження позивача, де батьком зазначений ОСОБА_19 ; фотографіями, з яких видно, що позивач і ОСОБА_6 одне лице; всі необхідні похоронні процедури і витрати взяла на себе матір позивача; показаннями свідків, які підтвердили ведення ОСОБА_6 та ОСОБА_3 спільного господарства, спільне проживання, участь у вихованні та утриманні позивача матеріально, визнання ОСОБА_6 свого батьківства; висновком судової молекулярно-генетичної експертизи з використанням ДНК між ОСОБА_1 та ОСОБА_17 , рідним братом ОСОБА_6 . Просять позов задовольнити.
Представник відповідача ОСОБА_5 позов не визнала та пояснила, що встановлення батьківства викликане суто матеріальними вимогами. Ні позивач, ні відповідач ОСОБА_3 не могли не знати, що у ОСОБА_6 є син від першого шлюбу. Це свідчить про те, що зустрічі матері позивача з померлим були не періодичними або мав місце короткочасний зв`язок між ними, та спростовує факт проживання ОСОБА_6 однією сім`єю з відповідачем ОСОБА_3 . У позивача було 8 років після досягнення повноліття для встановлення батьківства за життя батька, зокрема за допомогою генетичної експертизи. Але він звернувся до суду лише після смерті ОСОБА_6 , коли померлий вже не може спростувати цієї обставини. Жодних спільних фотографій ні з позивачем, ні з ОСОБА_3 немає. Доказів утримання батьком сина - чеків, квитанцій тощо - теж не надано. Молекулярно-генетична експертиза проведена у відсутності відповідача ОСОБА_5 . Процентного відношення спорідненості не встановлено, що ставить під сумнів висновки цієї експертизи. Щодо правовідносин у цій справі необхідно керуватися Кодексом про шлюб і сім`ю, яким встановлено пріоритет соціального батьківства над біологічним. Місце проживання позивача зареєстроване за іншою адресою, ніж та, за якою проживав померлий ОСОБА_6 . Зазначення у свідоцтві про народження імені та по батькові померлого не свідчить про визнання ним свого батьківства щодо позивача, оскільки ці відомості внесені до актового запису про народження зі слів матері. Родичі ОСОБА_7 побачили позивача вперше на похоронах і він сам представився їм як син померлого. ОСОБА_5 та його матір, колишня дружина ОСОБА_6 , бували в квартирі останнього в той період, коли ОСОБА_1 нібито там проживав, однак доказів його перебування в квартирі не виявили. Просить в позові відмовити.
Відповідач ОСОБА_3 позов визнала та, допитана як свідок, показала, що познайомилася з ОСОБА_6 в Рівненському міському військовому комісаріаті, де вони разом служили. В них виникли стосунки. ОСОБА_6 запросив її в с.Піски до своєї матері для знайомства. Матері представив її як наречену. Вона благословила їх і вони з серпня 1992 року стали жити разом за адресою АДРЕСА_1 . ОСОБА_6 мріяв мати спільну дитину, щоб передати їй свій досвід, тому дуже зрадів, коли вона завагітніла. Ще до народження сина ОСОБА_6 придбав дитяче ліжко та візочок. Для того, щоб забрати її з сином з пологового будинку, чоловік виписав у військоматі автобус. В свідоцтві про народження прізвище батька зазначено ОСОБА_20 , оскільки вирішила отримати статус одинокої матері, бо грошей на той час в сім`ї не вистачало. Матір ОСОБА_6 мала хворобу ОСОБА_21 і потребувала витрат на лікування. Вона 6 років перебувала у відпустці по догляду за дитиною, оскільки син народився з пороком серця. Реєстрація як одинокої матері давала їй додаткові пільги, якими вона користувалася до досягнення сином 23 років. Фактично її та сина утримував ОСОБА_6 . Кожного літа син їздив в санаторій, батько придбав йому велосипед, мобільний телефон, збирав до школи. В 9 класі син захотів навчатися у коледжі, то ОСОБА_6 оплатив навчання та купив комп`ютер. Пізніше сплатив за навчання на факультеті кібернетики. Гроші ОСОБА_6 давав їй, а вже вона здійснювала оплату. 16 липня 2019 року ОСОБА_6 пішов на роботу, а о 16 годині їй подзвонили та повідомили, що чоловік помер. Про своє минуле ОСОБА_6 не розповідав. Ні ОСОБА_5 , ні колишня дружина до чоловіка за весь час спільного її з ним проживання не приїздили. Фотографуватися разом чоловік не хотів, бо був забобонний. Стосунки офіційно не реєстрували, бо їм і так було добре разом.
Суд, заслухавши пояснення сторін, показання свідків, з`ясувавши обставини та дослідивши представлені у справі докази, дійшов таких висновків.
Суд встановив, що ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_6 в м.Рівне, що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 , виданим 23 вересня 1993 року відділом ЗАГС м.Рівне. Батьками ОСОБА_1 вказані ОСОБА_7 (батько) та ОСОБА_3 (мати).
Відомості про батька ОСОБА_1 внесені відділом реєстрації актів цивільного стану Рівненського міського управління юстиції в актовий запис про народження дитини № 2519 від 23 вересня 1993 року відповідно до ч.1 ст.135 СК України (за вказівкою матері), про що свідчить витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України № 1 від 1 серпня 2019 року.
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с.Піски Житомирського району Житомирської області, помер ІНФОРМАЦІЯ_2 в м.Рівне, про що свідчить свідоцтво про смерть серії НОМЕР_3 , видане 16 липня 2019 року Рівненським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Рівненській області.
Замовником послуг з організації та проведення поховання померлого ОСОБА_6 була відповідач ОСОБА_3 , що підтверджується договором-замовленням СК № 002151 та договором-замовленням СК № 002152 від 16 липня 2019 року, укладеними між КП «Спецкомбінат-ритуальна служба» Рівненської міської ради та ОСОБА_3 .
Шлюб ОСОБА_6 та ОСОБА_8 розірваний 8 січня 1991 року, про що свідчить свідоцтво про розірвання шлюбу серії НОМЕР_4 , видане відділом ЗАГС м.Рівне.
Відповідно до ст.128 Сімейного кодексу України за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-яків відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до ЦПК України. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений особою, яка вважає себе батькои дитини. Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього кодексу.
В п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15 травня 2006 року роз`яснено, що оскільки підстави для визнання батьківства за рішенням суду, зазначені у ст.128 СК, істотно відрізняються від підстав його встановлення, передбачених у ст.53 КпШС, суди, вирішуючи питання про те, якою нормою слід керуватися при розгляді справ цієї категорії, повинні виходити з дати народження дитини. При розгляді справ про встановлення батьківства щодо дитини, яка народилася до ІНФОРМАЦІЯ_8 , необхідно застосовувати відповідні норми КпШС, беручи до уваги всі докази, що достовірно підтверджують визнання відповідачем батьківства, в їх сукупності, зокрема, спільне проживання й ведення спільного господарства відповідачем та матір`ю дитини до її народження, спільне виховання або утримання ними дитини.
Позивач народився ІНФОРМАЦІЯ_6 , тому питання про встановлення батьківства в цьому випадку регулюється нормами Кодексу про шлюб та сім`ю України.
Частинами другою та третьою статті 53 КпШС України встановлено, що в разі народження дитини у батьків, які не перебувають у шлюбі, при відсутності спільної заяви батьків батьківство може бути встановлене в судовому порядку за заявою одного з батьків або опікуна (піклувальника) дитини, особи, на утриманні якої знаходиться дитина, а також самої дитини після досягнення нею повноліття. При встановленні батьківства суд бере до уваги спільне проживання та ведення спільного господарства матір`ю дитини і відповідачем до народження дитини, або спільне виховання чи утримання ними дитини, або докази, що з достовірністю підтверджують визнання відповідачем батьківства.
За змістом ст.53 КпШС України законом визначено чотири юридично значимі обставини встановлення батьківства, кожна з яких є необхідною і достатньою для задоволення позову: 1) спільне проживання та ведення спільного господарства батьками дитини до її народження; 2) спільне виховання батьками дитини; 3) спільне утримання батьками дитини; 4) визнання батьківства батьком дитини.
Встановлення судом батьківства може мати місце в разі доведення хоча б однієї із зазначених обставин.
Спільне проживання та ведення спільного господарства в зазначених випадках може підтверджуватися наявністю обставин, характерних для сімейних відносин (проживання в одному жилому приміщенні, спільне харчування, спільний бюджет, взаємне піклування, придбання майна для спільного користування тощо). Припинення цих відносин до народження дитини може бути підставою для відмови в позові лише у випадках, коли це сталося до її зачаття.
Спільне виховання дитини має місце, коли вона проживає з матір`ю та особою, яку остання вважає (або яка вважає себе) батьком дитини, або коли ця особа спілкується з дитиною, проявляє батьківську турботу щодо неї.
Під спільним утриманням дитини слід розуміти як перебування її на повному утриманні матері й особи, яку остання вважає (або яка вважає себе) батьком дитини, так і, як правило, систематичне надання цією особою допомоги в утриманні дитини незалежно від розміру допомоги.
Доказами визнання батьківства можуть бути листи, заяви, анкети, інші документи, а також показання свідків, пояснення самих сторін, які достовірно підтверджують визнання відповідачем батьківства. Батьківство може бути визнано як у період вагітності матері (наприклад, висловлення бажання мати дитину, піклування про матір майбутньої дитини тощо), так і після народження дитини.
Частина третя статті 53 КпШС України не обмежує коло доказів, які можуть бути взяті судом до уваги, що з достовірністю підтверджують батьківство. Питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це.
Свідок ОСОБА_22 показала, що знайома з відповідачем ОСОБА_3 з 1971 року, разом навчалися у школі. ОСОБА_15 почала працювати у Рівненському міському військовому комісаріаті та познайомилася там з ОСОБА_23 . Вони стали зустрічатися, а потім жити разом. В 1993 році в них народився син ОСОБА_24 . ОСОБА_6 радів народженню сина та особисто запропонував їй стати хрещеною матір`ю дитини, на що вона погодилася. З пологового будинку ОСОБА_3 з сином ОСОБА_6 забрав автобусом та завіз у свою квартиру на АДРЕСА_1 . При цьому були присутні вона, сестра ОСОБА_15 та кум ОСОБА_25 . В цій же квартирі робили хрестини ОСОБА_24 . Вона часто відвідувала ОСОБА_15 , ОСОБА_26 та ОСОБА_24 , спілкувалася з ними по телефону, приходила на дні народження та святкування релігійних свят. ОСОБА_6 ніколи не ставив під сумнів, що ОСОБА_24 його син. Навпаки, радів, що син був схожий на нього. Він доглядав сина, гуляв з ним, дбав про нього, купив йому комп`ютер, велосипед, платив за навчання. Поховання ОСОБА_6 організовували ОСОБА_15 та ОСОБА_24 . На похоронах були присутні родичі ОСОБА_6 . До смерті ОСОБА_6 позивач та ОСОБА_3 постійно проживали в квартирі по АДРЕСА_1 . Востаннє вона відвідувала їх за цією адресою 8 березня 2021 року.
Свідок ОСОБА_27 показала, що її дядько ОСОБА_6 (двоюрідний брат її матері) в лютому 1993 року приїздив до її сестри на весілля та розповідав, що в нього є нова дружина і буде син. Ще до народження ОСОБА_28 приїжджала в с.Піски разом з ОСОБА_6 і він знайомив її з матір`ю та братом ОСОБА_29 . В 2002 році дядько був у неї на весіллі та казав, що в нього є сім`я, вони спільно проживають. На весілля ОСОБА_15 з сином не приїхали, бо зі слів дядька ОСОБА_24 хворів в той час. Особисто з ОСОБА_3 та ОСОБА_1 до смерті дядька знайома не була, знала про них зі слів дядька, з яким переважно спілкувалася телефоном. ОСОБА_6 постійно говорив, що ОСОБА_24 його син, розповідав про його навчання в школі. Зі слів дядька знає, що в нього не було відносин з колишньою дружиною після розлучення. В 2015 році у Фейсбуці вона знайшла ОСОБА_5 та намагалася їх помирити з ОСОБА_24 . Але вони обоє відмовилися від спілкування один з одним. Про смерть дядька їй повідомила матір. Вона намагалася зв`язатися з ОСОБА_5 по телефону, надіслала повідомлення. Він повідомив, що йому не цікаво і дзвонити йому не потрібно. Колишня дружина ОСОБА_8 телефонувала їй і хотіла, щоб вона не приїжджала на суд та не давала показань як свідок. ОСОБА_6 любив фотографувати, але не любив фотографуватися. Навіть з її весілля немає жодної його фотографії.
Свідок ОСОБА_30 показала, що ОСОБА_31 знає з 1991 року, разом працювали у Рівненському міському військовому комісаріаті. В 1992 році до них на службу прийшов ОСОБА_6 ОСОБА_15 та ОСОБА_26 почали симпатизувати одне одному, далі почали зустрічатися, мали гарні відносини. В кінці 1992 року ОСОБА_6 отримав чергове звання та запросив співробітників, в тому числі і її, до себе додому відсвяткувати цю подію Коли прийшли, то побачили, що ОСОБА_6 з ОСОБА_3 вже живуть разом. У вересні 1993 року в них народився син ОСОБА_24 . ОСОБА_6 святкував цю подію на роботі, був гордий і задоволений, казав, що «мій син - копія я».
Свідок ОСОБА_32 показала, що є рідною сестрою ОСОБА_3 . ОСОБА_6 знала з 1992 року та спілкувалася з ним до його смерті. Він працював у військоматі, де і познайомився з сестрою та почав з нею зустрічатися. ОСОБА_6 приходив до неї і просив благословити, бо батьків в ОСОБА_15 не було. В 1993 році в них народився син ОСОБА_24 . ОСОБА_26 взяв автобус на роботі, щоб забрати ОСОБА_15 з сином з пологового будинку до них на квартиру за адресою АДРЕСА_1 . ОСОБА_24 народився з пороком серця, то ОСОБА_26 дуже переживав за нього, турбувався. Жили ОСОБА_6 та ОСОБА_3 як сім`я, утримував сім`ю матеріально ОСОБА_26 . Сестра отримувала соціальну допомогу як одинока матір, оскільки використовувала будь-який шанс, щоб мати зайву копійку. Тому і прізвище сина зазначила своє. До народження ОСОБА_24 сестра з ОСОБА_26 їздили до його матері в село. Про попередню сім`ю ОСОБА_6 не згадував.
Свідок ОСОБА_33 показала, що працювала у військовому комісаріаті з 1987 року. Її двоюрідна сестра ОСОБА_34 прийшла працювати в 1988 році. Потім до них прийшла ОСОБА_35 , а тоді вже ОСОБА_15 . В кінці 1990 року у військомат прийшов ОСОБА_6 . Всі знали, що він розлучений та має сина. Коли ОСОБА_3 завагітніла, всі на роботі казали, що від ОСОБА_6 . Але коли її забирали з пологового, то ОСОБА_6 був на службі. Після того, як вона пішла в декрет, розмов про це не було. Вона особисто запитувала ОСОБА_26 , чи це його дитина, але він лише засміявся. Після виходу на пенсію, ОСОБА_6 жив у громадянському шлюбі з її сестрою ОСОБА_34 . В 2008-2010 роках вони вели спільне господарство. Потім в ОСОБА_36 захворіли батьки і вона переїхала до них в село. ОСОБА_6 приїздив до ОСОБА_36 в п`ятницю і вони жили до неділі, мали намір зареєструвати шлюб. Вона бувала у кватирі ОСОБА_6 декілька разів, але ні позивача, ні ОСОБА_3 там не бачила. ОСОБА_24 бачить вперше, ОСОБА_6 ніколи не брав його з собою і при ній сином не називав. ОСОБА_6 розповідав, що в 1995 році до нього приїздила колишня дружина ОСОБА_37 . Про смерть ОСОБА_6 сестру повідомила вона. Коли ОСОБА_38 приїхала з села, то зустріла ОСОБА_15 і ОСОБА_39 , які сказала, що його похованням займатимуться вони. ОСОБА_38 віддала ОСОБА_15 ключі від квартири, карточку та сказала, де лежать гроші за продане майно, забрала свої документи. У сестри з ОСОБА_3 були неприязні відносини ще під час роботи у військоматі. ОСОБА_3 повідомив про смерть ОСОБА_6 прапорщик ОСОБА_40 , бо ОСОБА_26 дав номер ОСОБА_24 і ОСОБА_36 , щоб їм дзвонили, якщо з ним щось станеться. Зі слів ОСОБА_40 відомо, що ОСОБА_6 скаржився, що ОСОБА_15 і ОСОБА_41 тиснуть на нього, щоб він переписав квартиру на ОСОБА_24 .
Свідок ОСОБА_42 показав, що з ОСОБА_6 познайомився в 1983 році, дружили сім`ями. Після розлучення ОСОБА_6 з першою дружиною продовжували зустрічатися. Бував у нього вдома по 5-6 разів на рік. Ні позивача, ні відповідача ОСОБА_3 в квартирі не бачив, дитячих речей також. ОСОБА_3 особисто не знав, бо працював в районному військовому комісаріаті, а вона в міському. Після розлучення ОСОБА_6 бачив один раз ОСОБА_37 (колишню дружину) в м.Рівне. Де вона зупинялася не знає, зустрілися на вулиці. Про особисте життя ОСОБА_26 нічого не розповідав, що має іншого сина теж ніколи не говорив.
Для встановлення наявності біологічної спорідненості по чоловічій лінії між ОСОБА_1 та братом померлого ОСОБА_6 - ОСОБА_17 суд за клопотанням представника позивача призначив у справі судову молекулярно-генетичну експертизу.
Відповідно до висновку судової молекулярно-генетичної експертизи № СЕ-19/114-21/9673-БД від 6 серпня 2021 року, проведеної Львівським науково-дослідним експертно-криміналістичним центром, в результаті проведеного дослідження встановлено, що генетичні ознаки Y-хромосоми зразка букального епітелію ОСОБА_1 збігаються з генетичними ознаками Y-хромосоми зразка букального епітелію ОСОБА_43 , що не виключає їх біологічну спорідненість.
В судових дебатах представник відповідача покликається на наявність сумнівів щодо висновків експерта, оскільки відсутнє процентне зазначенні точності ДНК тесту. Однак, про призначення повторної експертизи під час з`ясування обставин та дослідження доказів представник відповідача не клопотала. Доводи про обов`язкову наявність у висновку експерта процентного співвідношення спорідненості ґрунтуються на припущеннях.
Судову експертизу проведено головним судовим експертом сектору молекулярно-генетичних досліджень відділу біологічних досліджень та обліку Львівського НДЕКЦ МВС Бено Ю.Й., який має відповідну кваліфікацію та стаж експертної роботи з 2013 року. Експерт повідомлений про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок. За таких обставин, суд вважає висновок експерта належним, допустимим та достовірним доказом.
Оцінивши зазначені вище докази в сукупності - показання свідків, висновок судової молекулярно-генетичної експертизи, докази понесення матір`ю позивача витрат на поховання померлого ОСОБА_6 , зазначення у свідоцтві про народження позивача імені та по батькові померлого ОСОБА_6 , суд вважає встановленим факт спільного проживання матері позивача та ОСОБА_6 до та після народження ОСОБА_1 , участь ОСОБА_6 у вихованні та утриманні позивача та визнання ОСОБА_6 свого батьківства щодо позивача.
Доказів, що свідки давали показання на прохання позивача та відповідача ОСОБА_3 , на що покликається представник відповідача ОСОБА_5 , суду не надано. Всі свідки були попереджені судом про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиве показання і за відмову від давання показань та приведені до присяги. При цьому, суд допитав не лише свідків, які є родичами позивача та відповідача ОСОБА_3 , а й інших свідків.
Показання свідка ОСОБА_33 щодо підтвердження факту проживання її сестри ОСОБА_34 з ОСОБА_6 однією сім`єю як чоловіка та жінки є суперечливими, оскільки свідок називала різні періоди проживання сестри з померлим («з 2008 року по 2010 рік вели спільне господарство», «з 2006 року коли ОСОБА_44 пішов на пенсію, то жив у громадянському шлюбі з сестрою ОСОБА_45 », «з 2010 року вони були у відносинах», «до того, як пішов на пенсію, то стали проживати разом»). Зазначені обставини свідку відомі зі слів сестри ОСОБА_34 . Клопотання про виклик в судове засідання як свідка особисто ОСОБА_46 заявлено не було.
Показання свідка ОСОБА_42 суд до уваги не приймає, оскільки про особисте життя ОСОБА_6 йому нічого не розповідав.
Будь-яких доказів на спростування встановлених судом фактів відповідач ОСОБА_5 не надав. Твердження представника відповідача про відвідування відповідачем та колишньою дружиною ОСОБА_6 в 1995, 1998 та 2005 роках належними та допустимими доказами не доведено. Не надано суду і доказів на підтвердження понесення витрат на поховання померлого ОСОБА_6 частково Рівненським міським військовим комісаріатом. Реєстрація місця проживання позивача та відповідача ОСОБА_3 за адресою, відмінною від адреси місця проживання померлого ОСОБА_6 , сама по собі не свідчить про неможливість їх спільного проживання в квартирі ОСОБА_6 та неможливість відповідно ОСОБА_1 бути сином ОСОБА_6 .
Посилання представника відповідача на можливість вирішення позивачем питання про батьківство за життя ОСОБА_6 також не спростовує встановлених судом обставин визнання останнім за життя свого батьківства щодо позивача.
Повідомлення ОСОБА_6 свого сина ОСОБА_10 про наявність іншого сина залежало виключно від бажання батька, а тому не може слугувати доказом заперечення ОСОБА_6 батьківства щодо ОСОБА_1 .
Разом з тим, суд не приймає як докази факту батьківства ОСОБА_6 відносно позивача долучені до позовної заяви світлини, оскільки вони не підтверджують зазначеної обставини. Посилання представника позивача на світлини як доказ зовнішньої схожості позивача та померлого ОСОБА_6 безпідставні, оскільки висновком відповідної експертизи не підтверджені.
Враховуючи встановлені судом обставини, що достовірно засвідчують походження позивача від конкретної особи, а саме ОСОБА_18 , наявні підстави для встановлення батьківства ОСОБА_6 щодо ОСОБА_1 , а отже, позов належить задовольнити.

На підставі наведеного та керуючись ст.10, 12, 89, 263-265, 273, 353, 354 ЦПК України, суд
У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_5 про визнання батьківства - задовольнити.
Встановити, що ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , померлий ІНФОРМАЦІЯ_2 , є батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця м.Рівне.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Рівненського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Сторони у справі :
позивач ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_1 ;
відповідач - ОСОБА_3 , місце проживання: АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_5 ;
відповідач - ОСОБА_5 , місце проживання: АДРЕСА_3 ; місце реєстрації: АДРЕСА_4 ; РНОКПП НОМЕР_6 .
Повне судове рішення складене 24 листопада 2021 року.

Суддя