РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 листопада 2021 року

м. Рівне

Справа № 569/7702/20

Провадження № 22-ц/4815/947/21

Рівненський апеляційний суд :

в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ :

головуючий Боймиструк С.В.

судді: Гордійчук С.О., Шимків С.С.

секретар судового засідання: Ковальчук Л.В.,

з участю: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 адвоката Кітовського Віталія Леонідовича на ухвалу Рівненського міського суду Рівненської області від 29 березня 2021 року у справі за скаргою ОСОБА_3 на бездіяльність приватного виконавця виконавчого округу Рівненської області Сідоренка Сергія Петровича,-

В С Т А Н О В И В :

У травні 2020 року представник ОСОБА_3 адвокат Кітовський Віталій Леонідович звернувся до суду із скаргою, яка мотивована тим, що рішенням апеляційного суду Рівненської області від 27 серпня 2014 року задоволено позов ПАТ «Універсал Банк» та звернуто стягнення на предмет договору іпотеки, а саме домоволодіння, розташоване за адресою АДРЕСА_1 , яке є предметом іпотеки за договором іпотеки № 07-652-КФ-2007 від 31 жовтня 2007 року, та належить їй на праві приватної власності. Постановою приватного виконавця виконавчого округу Рівненської області Сідоренка С.П. від 6 грудня 2019 року було відкрито виконавче провадження № 60814137 з примусового виконання виконавчого листа № 1715/14952/12 від 12 грудня 2014 року про звернення стягнення на предмет іпотеки. 28 січня 2020 року приватний виконавець звернувся до відділу опіки та піклування служби у справах дітей виконавчого комітету Рівненської міської ради із запитом про надання дозволу на примусову реалізацію домоволодіння за адресою АДРЕСА_1 . Розпорядженням міського голови м. Рівного від 28 лютого 2020 року відмовлено приватному виконавця у наданні дозволу на примусову реалізацію домоволодіння. 3 березня 2020 року приватний виконавець надіслав АТ «Універсал Банк» повідомлення, у якому вказав, що у зв`язку з відмовою у наданні дозволу на реалізацію майна не може виконати виконавчий документ та звернути стягнення на домоволодіння. Оскільки виконання виконавчого листа № 1715/14952/12 від 12 грудня 2014 року можливе виключно шляхом продажу домоволодіння на прилюдних торгах, а звернення стягнення на будь-яке інше майно є неможливим, то приватний виконавець був зобов`язаний повернути виконавчий документ стягувачу. 3 березня 2020 року приватному виконавцю вже було відомо про відмову у наданні дозволу на реалізацію домоволодіння, він був зобов`язаний повернути виконавчий документ стягувачу, винісши відповідну постанову. Однак, станом на 15 травня 2020 року приватний виконавець постанову про повернення виконавчого документа не виніс, що свідчить про його незаконну бездіяльність, яка порушує права та законні інтереси боржника.

Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 29 березня 2021 року скаргу представника ОСОБА_3 адвоката Кітовського Віталія Леонідовича залишено без задоволення.

Не погоджуючись із вказаною ухвалою представник ОСОБА_3 адвокат Кітовський Віталій Леонідович подав апеляційну скаргу, в якій зазначає, що судом застосована правова позиція Верховного Суду відносини в якій не є подібними до відносин, що склались у цій справі.

Вказує, що ОСОБА_3 як боржник зацікавлена у мінімізації витрат виконавчого провадження, які можуть бути стягнені як додаткові витрати виконавчого провадження на стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум за рахунок продажу належного їй майна. Відтак, протиправна бездіяльність приватного виконавця, який за наявності передбачених законом підстав не повертає виконавчий документ стягувачу, має наслідком збільшення витрат виконавчого провадження, які підлягають стягненню за рахунок майна ОСОБА_3 , що безумовно свідчить про порушення її прав.

Зазначає, що виконавець за наявності підстав для повернення виконавчого листа стягувачу неправомірно не вчинив відповідні дії та продовжує збирати конфіденційну інформацію про боржника, яка не має жодного значення для виконання рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Вважає, що оскільки суть бездіяльності приватного виконавця полягає у неповерненні виконавчого документа стягувачу, яке відбувається шляхом винесення постанови, то зобов`язання виконавця винести постанову, тобто вчинити дії від здійснення яких він ухиляється є належним та ефективним засобом правового захисту, який передбачений законом.

З цих підстав, просить скасувати ухвалу Рівненського міського суду Рівненської області від 29 березня 2021 року та задовольнити вимоги скарги у повному обсязі.

У відзиві на апеляційну скаргу приватний виконавець зазначає, що скарга ОСОБА_3 безпідставна, вона не довела порушення своїх прав у виконавчому провадженні, а захисту не підлягає право, яке на її думку може бути порушене в майбутньому, зокрема щодо додаткових витрат виконавчого провадження. Він за своїми обов`язками вживає всі передбачені законом заходи до виконання рішення суду, від виконання якого боржник ухиляється протягом 7 років. Її вимога про повернення виконавчого листа свідчить про намагання ухилення від виконання рішення суду. Просить апеляційну скаргу відхилити, а рішення місцевого суду залишити без змін.

Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

За результатами апеляційного розгляду колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Відмовляючи в задоволенні заяви, суд першої інстанції виходив з того, що саме по собі порушення приватним виконавцем вимог п.28 Інструкції з організації примусового виконання рішень та ст.37 Закону України «Про виконавче провадження», які передбачають повернення виконавчого документа стягувачу у разі ненадання дозволу органів опіки та піклування щодо передачі на реалізацію нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, без зазначення за захистом якого права чи інтересу звернулася боржник до суду не може слугувати підставою для задоволення скарги.

З такими висновками колегія суддів погоджується з огляду на таке.

Як вбачається з матеріалів справи, що рішенням апеляційного суду Рівненської області від 27 серпня 2014 року у цивільній справі № 1715/14952/12 задоволено позов ПАТ «Універсал Банк» та звернуто стягнення на предмет договору іпотеки, а саме: домоволодіння, розташоване за адресою АДРЕСА_1 , яке є предметом іпотеки за договором іпотеки № 07-652-КФ-2007 від 31 жовтня 2007 року, посвідченим приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Киселюк О.В., зареєстрованим в реєстрі за № 3258, та належить ОСОБА_3 на праві власності шляхом продажу предмету іпотеки на прилюдних торгах в межах процедури виконавчого провадження за ціною, встановленою в порядку, передбаченому Законом України «Про виконавче провадження», для задоволення грошових вимог ПАТ «Універсал Банк» за кредитним договором № 07-652-КФ-2007 від 31 жовтня 2007 року в розмірі 368876,03 доларів США.

12 грудня 2014 року Рівненський міський суд Рівненської області видав виконавчий лист у справі № 1715/14952/12.

16 січня 2015 року державний виконавець відділу державної виконавчої служби Рівненського міського управління юстиції відкрив виконавче провадження № 45969124 про примусове виконання виконавчого листа № 1715/14952/12, виданого 12 грудня 2014 року Рівненським міським судом, про звернення стягнення на предмет договору іпотеки. Надалі, 5 грудня 2016 року виконавчий документ постановою державного виконавця Матвійчук І.О. Рівненського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області повернуто стягувачу на підставі п.2 ч.1 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження», встановлено повторний строк пред`явлення виконавчого листа для виконання до 5 грудня 2019 року.

3 грудня 2019 року стягувач звернувся до приватного виконавця виконавчого округу Рівненської області Сідоренка С.П. із заявою про примусове виконання рішення від 12 грудня 2014 року у справі № 1715/14952/12.

Постановою від 6 грудня 2019 року приватний виконавець виконавчого округу Рівненської області Сідоренко С.П. відкрив виконавче провадження з виконання виконавчого листа № 1715/14952/12, виданого 12 грудня 2014 року Рівненським міським судом Рівненської області, про звернення стягнення на предмет іпотеки.

18 грудня 2019 року приватний виконавець виконавчого округу Рівненської області Сідоренко С.П. отримав відповідь відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання Управління державної міграційної служби України в Рівненській області про реєстрацію місця проживання боржника ОСОБА_3 за адресою АДРЕСА_1 , а також зареєстрованих за цією адресою неповнолітніх ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

На виконання вимог п.28 Інструкції з організації примусового виконання рішень приватний виконавець виконавчого округу Сідоренко С.П. 28 січня 2020 року звернувся до відділу опіки та піклування служби у справах дітей Рівненської міської ради із запитом № 282 про надання дозволу на примусову реалізацію предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів.

Розпорядженням Рівненського міського голови № 193-р від 21 лютого 2020 року відмовлено приватному виконавця виконавчого округу Рівненської області Сідоренку С.П. про надання дозволу на примусову реалізацію домоволодіння, яке знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , право користування яким мають малолітні ОСОБА_4 та ОСОБА_5 .

Листом служби у справах дітей виконавчого комітету Рівненської міської ради № 01-15/58 від 24 лютого 2020 року приватному виконавцю повідомлено про відмову в наданні дозволу на примусову реалізацію домоволодіння та земельної ділянки за адресою АДРЕСА_1 , в якому зареєстровані неповнолітні.

В свою чергу, листом від 3 березня 2020 року № 817 приватний виконавець виконавчого округу Рівненської області Сідоренко С.П. повідомив АТ «Універсал Банк» про прийняття рішення не звертати стягнення на предмет іпотеки, а саме домоволодіння, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , до виповнення повноліття неповнолітнім ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Постановою від 27 березня 2020 року приватний виконавець виконавчого округу Рівненської області Сідоренко С.П. наклав арешт на домоволодіння та земельну ділянку, що знаходяться за адресою АДРЕСА_1 .

Не погоджуючись з рішенням приватного виконавця не звертати стягнення на предмет іпотеки до виповнення повноліття ОСОБА_4 та ОСОБА_5 стягувач АТ «Універсал Банк» звернувся до Рівненського міського суду Рівненської області зі скаргою на бездіяльність приватного виконавця щодо не передачі пакету документів до ДП «Сетам» для подальшої реалізації нерухомого майна.

Боржник ОСОБА_3 , в свою чергу, звернулася до суду з даною скаргою на бездіяльність приватного виконавця щодо неповернення стягувачу виконавчого документа на підставі п.9 ч.1 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідно до ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Згідно ст. 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей», держава охороняє і захищає права та інтереси дітей під час вчинення правочинів щодо нерухомого майна. Неприпустиме зменшення або обмеження прав та інтересів дітей під час вчинення будь-яких правочинів щодо жилих приміщень. Органи опіки та піклування здійснюють контроль за дотриманням батьками та особами, які їх замінюють, житлових прав і охоронюваних законом інтересів дітей відповідно до закону. Для вчинення будь-яких правочинів щодо нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування, що надається відповідно до закону. Посадові особи органів опіки та піклування несуть персональну відповідальність за захист прав та інтересів дітей при наданні дозволу на вчинення правочинів щодо нерухомого майна, яке належить дітям.

У пункті 28 Розділу VIII Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року № 512/5(далі - Інструкції з організації примусового виконання рішень), у разі передачі на реалізацію нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування, що надається відповідно до закону. Якщо такий дозвіл не надано, виконавець продовжує виконання рішення за рахунок іншого майна боржника, а в разі відсутності такого майна повертає виконавчий документ стягувачу з підстави, передбаченої пунктом 9 частини першої статті 37 Закону.

Відповідно до ст.447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Як вбачається зі скарги на рішення та бездіяльність приватного виконавця боржник обґрунтовувала порушення своїх прав та інтересів бездіяльністю приватного виконавця, що полягала у не поверненні виконавчого листа стягувачу на підставі п. 9 ч.1, ст.37 Закону України «Про виконавче провадження».

Однак, як вірно зазначив суд першої інстанції, встановленню в порядку судового контролю за виконанням рішення підлягають не лише обставини прийняття або вчинення виконавцем рішень, дій чи бездіяльності відповідно до закону та в межах повноважень, а й факт наявності чи відсутності порушення прав заявника.

Частиною першою ст.81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

З досліджених скарги на рішення та бездіяльність приватного виконавця, письмових пояснень ОСОБА_3 та акту обстеження житлових умов проживання (а.с. 151-157) вбачається, що позиція боржника в суді першої інстанції була побудована на доказуванні обов`язковості дозволу органів опіки та піклування для примусової реалізації предмету іпотеки на публічних торгах та факту користування неповнолітніми дітьми житлом на яке звернено стягнення. Боржник не зазначав, які права та інтереси порушуються бездіяльністю виконавця, що є визначальною умовою для вирішення скарги. Крім того, відповідно до положень ч.7 ст.9 та ч.3 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження» у разі повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п.9 ч.1 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження» відомості про боржника з Єдиного реєстру боржників не виключаються, арешт з майна не знімається.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 зазначає, що порушення її прав полягає зокрема у збільшенні витрат виконавчого провадження. Такі доводи не можуть враховуватись оскільки сам факт відкриття виконавчого провадження обумовлений відсутністю добровільного виконання судового рішення.

Наведені у апеляційній скарзі доводи про те, що приватний виконавець обмежує права боржника на особисте та сімейне життя не заслуговують на увагу оскільки такі дії вчиняються в рамках виконавчого провадження, метою якого є повне виконання рішення суду та вжиття усіх передбачених законом заходів з примусового виконання рішення суду.

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 20 січня 2021 року у справі №619/562/18 вказано, що «належним доказом вжиття усіх передбачених Законом заходів з примусового виконання рішення суду, що свідчить про повноту виконавчих дії, є повне виконання рішення суду. Невиконання рішення суду, що набрало законної сили, свідчить про неповноту виконавчих дій, що є недопустимим з огляду на статтю 129-1 Конституції України.

Крім того, апелянт долучає витяг з автоматизованої системи виконавчого провадження, але в порушення вимог ст. 367 ЦПК України не зазначає докази неможливості його подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції щодо неможливості задоволення вимоги заявника про зобов`язання приватного виконавця винести постанову про повернення стягувачу виконавчого документа, оскільки зазначені дії є компетенцією виконавця відповідно до Закону України «Про виконавче провадження». Такий висновок узгоджується з позицією Верховного Суду викладеній у постанові від 08 квітня 2020 року у справі № 646/7101/16-ц в якій зазначається, що відповідно до роз`яснень, викладених у п. 18 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 6 "Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах", у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути допущені порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи. При цьому суд не має права зобов`язувати зазначених осіб до вчинення тих дій, які згідно із Законом про виконавче провадження можуть здійснюватися лише державним виконавцем або відповідною посадовою особою державної виконавчої служби.

З огляду на викладене, колегія суддів доходить висновку, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції, зводяться до переоцінки доказів у справі та незгоди із ухваленим у справі судовим рішенням.

Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно з`ясувавши всі дійсні обставини спору сторін та виконавши інші вимоги цивільного судочинства, вирішив дану справу згідно із законом а тому підстав для скасування ухвали суду та задоволення поданої апеляційної скарги, виходячи з меж її доводів, апеляційний суд не вбачає.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 адвоката Кітовського Віталія Леонідовича залишити без задоволення.

Ухвалу Рівненського міського суду Рівненської області від 29 березня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Повний текст постанови складений 25 листопада 2021 року.

Головуючий: С.В. Боймиструк

Судді: С.О. Гордійчук

С.С. Шимків