ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 листопада 2021 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді: Барильської А.П.,

суддів: Бондар Я.М., Зубакової В.П.,

секретар судового засідання: Голуб О.О.

сторони:

позивач: ОСОБА_1

відповідач: Приватне акціонерне товариство «Центральний гірничо збагачувальний комбінат»

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі, в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Центральний гірничо збагачувальний комбінат» на рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 15 вересня 2021 року, яке постановлено суддею Власенко М.Д. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області та повний текст рішення суду складено 15 вересня 2021 року,-

В С Т А Н О В И В:

В серпні 2021 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до Приватного акціонерного товариства «Центральний гірничо збагачувальний комбінат» (далі ПрАТ «ЦГЗК») і просив стягнути у відшкодування моральної шкоди 300 000 грн. у зв`язку з отриманим ним професійним захворюванням на виробництві, внаслідок праці протягом тривалого часу в шкідливих умовах праці та судові витрати, пов`язані з наданням професійної правничої допомоги у розмірі 6 000 гривень. Висновком МСЕК від 27 липня 2021 року позивачу було первинно встановлено 60% втрати професійної працездатності, ІІІ група інвалідності, безстроково.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 15 вересня 2021 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ПрАТ «ЦГЗК» на користь ОСОБА_1 у відшкодування моральної шкоди 180 000 грн. без утримання податку з доходів з фізичних, на користь держави судовий збір у сумі 1 800 грн. та судові витрати, пов`язані з наданням професійної правничої допомоги у розмірі 6 000 гривень.

В іншій частині позову відмовлено.

В апеляційній скарзі відповідач ПрАТ «ЦГЗК» ставить питання про зміну рішення суду і ухвалення нового рішення про зменшення суми відшкодування моральної шкоди до 100 000 гривень та зменшення суми витрат на правничу допомогу до 750 гривень, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права.

Крім того, звертає увагу на те, що у рішенні не наведено жодних мотивів, які б свідчили про обґрунтованість стягнутої судом суми моральної шкоди в розмірі 180 000 грн. та судом не враховано судову практику в аналогічних справах.

Апелянт вважає, що стягнення витрат на правничу допомогу у розмірі 6 000 грн. є необґрунтованою та неспівмірною із складністю справи та виконаних адвокатом робіт

Відзив на апеляційну скаргу не подавався.

Заслухавши суддю-доповідача, представника ПрАТ «ЦГЗК» - Громко Н.В., яка підтримала доводи апеляційної скарги та просила її задовольнити, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог, доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, з наступних підстав.

Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що позивач працював з 21 жовтня 1993 року по 01 лютого 1994 року на посаді монтера шляху, з 01 лютого 1994 року по 13 жовтня 2004 року помічником машиніста тепловозу на вивезенні гірничої маси, з 13 жовтня 2004 року по 05 жовтня 2020 року машиністом тепловоза на вивезенні гірничої маси на Петрівського кар`єру управління залізничного транспорту на ПрАТ «ЦГЗК». 05 жовтня 2020 року позивач звільнений за власним бажанням, у зв`язку з виходом на пенсію за ст. 38 КЗпП України (а.с. 5-6).

Відповідно до п. 17 Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння) за формою П-4 від 30 червня 2021 року, професійне захворювання у позивача виникло за обставин праці на підприємстві відповідача, де він підпадав під вплив підвищеного рівня загальної вібрації та пилу, переважно фіброгенної дії (а.с. 13-зворот).

Згідно п. 18 Акту, причиною виникнення професійного захворювання є загальна вібрація та пил, переважно фіброгенної дії, які перевищували нормативні показники ГДК (а.с. 13-зворот).

Висновком МСЕК від 27 липня 2021 року позивачу було первинно встановлено 60% втрати професійної працездатності, ІІІ група інвалідності, безстроково (а.с. 15-16).

Звертаючись до суду з позовом, позивач посилався на те, що у зв`язку з отриманим професійним захворюванням йому спричинено моральну шкоду, яку має компенсувати відповідач, як особа, яка не забезпечила позивачу безпечних та нешкідливих умов праці, внаслідок чого він отримав професійне захворювання.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог позивача, суд першої інстанції керувався вимогами ст. 153, ч. 1 ст. 237-1 КЗпП України й виходив з обов`язку відповідача відшкодувати на користь позивача спричинену йому моральної шкоди у зв`язку з отриманим на виробництві професійним захворюванням.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для стягнення моральної шкоди, та з визначеним судом розміром моральної шкоди, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України, забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Частиною першої ст. 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

У пункті 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зав`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Згідно рішення Конституційного Суду України від 27.01.2004 року, моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні та фізичні страждання.

Суд, на підставі медичних документів про лікування позивача у зв`язку з отриманим професійним захворюванням, правильно встановив, що позивачу була заподіяна моральна шкода, так як він переносить фізичний біль, зазнав порушення свого звичайного способу життя і вимушений витрачати свої сили на організацію свого життя, внаслідок чого переносить моральні страждання та хвилювання.

Зазначений висновок суду першої інстанції є обґрунтованим, відповідає вимогам діючого законодавства, обставинам справи та узгоджується з роз`ясненнями, наданими у Постанові Пленуму Верховного Суду України в п. 13 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4.

Колегія суддів вважає, що не заслуговують на увагу і доводи апеляційної скарги щодо безпідставності стягнення судових витрат на користь позивача на правничу допомогу в розмірі 6 000 гривень, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ч. 1 ст. 58 ЦПК України сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України, представником у суді може бути адвокат або законний представник.

Частинами 1-5 ст. 137 ЦПК України встановлено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Аналогічний висновок викладений в Постановах Верховного Суду від 18 грудня 2018 року у справі № 910/4881/18, від 14 лютого 2019 року у справі № 916/24/18 та від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 , скориставшись своїм правом на правничу допомогу, 05 серпня 2021 року уклав договір про надання правничої допомоги з адвокатом Радченко О.М. та згідно Розрахунку та Акту виконаних робіт, йому надана правнича допомога: попереднє опрацювання матеріалів, підготовка правової позиції та збір документів 1 500 грн., підготовка позовної заяви, інших процесуальних документів, подання позову до суду 4 500 грн.(а.с. 29-31).

На підтвердження понесення витрат на надання правничої допомоги позивачем надано квитанцію №02/08/21 про сплату адвокату 6 000 грн. (а.с. 32).

Колегія суддів погоджується із визначеним судом першої інстанції розміром відшкодування моральної шкоди, стягнутої з відповідача на користь позивача, який визначено ним, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди " № 4 від 31.03.1995 року , яким передбачено, що розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнала позивачка, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

Визначаючи розмір витрат на професійну правничу допомогу у сумі 6 000 грн., судом першої інстанції було враховано та документально доведено, що позивачем були понесені витрати на правничу допомогу на зазначену суму, у зв`язку з чим, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про стягнення з відповідачасудових витрат на правничу допомогу у розмірі 6 000 гривень, оскільки визначений судом розмір витрат на оплату послуг адвоката є співмірними із складністю справи та виконаних адвокатом робіт, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт, обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та значенням справи для сторони, також представником позивача було надано до суду належні та допустимі докази понесених позивачем витрат у справі.

Клопотання відповідача про витребування доказів, а саме довідки виданої банківською установою про наявність у нього рахунку для поповнення, не підлягає задоволенню, оскільки за положеннями статті 84 ЦПК України, учасник справи вправі подати клопотання про витребування доказів судом виключно у разі неможливості самостійно надати докази, однак матеріали справи не містять доказів неможливості отримання відповідачем доказів по справі протягом розгляду спору судом першої інстанції.

На думку колегії суддів, судом враховано конкретні обставини по справі, моральні страждання позивача, істотність вимушених змін у життєвих стосунках позивача, тяжкості наслідків, які настали в його здоров`ї, незворотності таких наслідків, розміру втрати працездатності, постійний характер страждань позивача, з урахуванням ступеню вини відповідача та тривалості праці позивача на підприємстві відповідача.

Колегія суддів не бере до уваги доводи апеляційної скарги ПрАТ «ЦГЗК» про те, що у рішенні судом не наведено жодних мотивів, які б свідчили про обґрунтованість стягнутої судом суми моральної шкоди в розмірі 180 000 грн. та судом не враховано судову практику в аналогічних справах, оскільки суд першої інстанції з урахуванням того, що позивачу встановлено стійку втрату професійної працездатності у розмірі 60%, безстроково, що свідчить про неможливість відновлення попереднього фізичного стану та безумовно тягне за собою незворотність змін у буденному житті позивача, з урахуванням судової практики Верховного Суду при розгляді справи з аналогічними правовідносинами визначив розмір відшкодування моральної шкоди у розмірі 180 000 грн., що є розумним, виваженим і справедливим.

Таким чином, встановивши, що професійне захворювання позивача, яке завдає йому фізичного болю та душевних страждань, виникло з вини ПрАТ «ЦГЗК», де позивач працювала протягом тривалого часу з 1994 року по 2020 року, яким не було виконано вимоги законодавства щодо створення на робочому місці в період виконання ним робіт на підприємстві відповідача, умов праці відповідно до нормативно-правових актів, на думку колегії судів, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що позивачу з вини відповідача ПрАТ «ЦГЗК» була заподіяна моральна шкода, й саме на нього повинен бути покладений обов`язок з її відшкодування.

На підставі викладеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції при ухваленні рішення врахував тяжкість фізичних і моральні страждань позивача, їх тривалість, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, конкретні обставини по справі, і наслідки, що наступили, виходив із засад розумності, виваженості та справедливості вірно визначив розмір моральної шкоди, яка підлягає стягненню з відповідача у вигляді одноразового відшкодування у розмірі 180 000 гривень.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду обґрунтоване і підтверджується матеріалами справи, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 374,375,381,382 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» залишити без задоволення.

Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 15 вересня 2021 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 24 листопада 2021 року.

Головуючий:

Судді: