РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Кремінна

26 січня 2021 року Справа № 414/2038/20

Провадження № 2/414/27/2021

Кремінський районний суд Луганської області в складі:

головуючого судді Акулова Є.М.,

секретаря Дегтяренко Т.В.,

за участю:

позивача ОСОБА_1 та представника позивача адвоката Костроби Т.А;

відповідача ОСОБА_2 ;

представника органу опіки та піклування Мельник С.А

розглянувши в відкритому судовому засіданні, в загальному позовному провадженні, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Костроба Тетяна Анатоліївна до ОСОБА_2 , третя особа Служба у справах дітей Кремінської районної державної адміністрації про позбавлення батьківських прав,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Костроба Т.А. звернулася до суду з вищевказаним позовом та просить позбавити батьківських прав ОСОБА_2 відносно малолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Свої вимоги мотивує тим, що вона перебувала у фактичних шлюбних відносинах з ОСОБА_2 , від якого ІНФОРМАЦІЯ_2 народила дитину, - ОСОБА_3 . Сімейного життя у позивача з відповідачем не склалось, ОСОБА_2 самоусунувся від виконання батьківських обов`язків, зовсім перестав забезпечувати свою дитину, через що вона була змушена, в квітні 2017 року, звернутись до Кремінського районного суду Луганської області з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів.18 квітня 2017 року Рішенням Кремінського районного суду Луганської області позовні вимоги ОСОБА_1 були задоволені повністю та стягнуто аліменти в розмірі однвєї четвертої частини усіх видів заробітку щомісячно на її користь на утримання дитини. Однак, ОСОБА_2 ухилявся від сплати аліментів, на сьогоднішній день має досить велику заборгованість за аліментами, яка становить - 20063,95 гривень. На думку позивача, існування заборгованості та періодичність їх виплати свідчать про безвідповідальне ставлення до виконання своїх батьківських обов`язків щодо утримання своєї дитини.

Натепер ОСОБА_3 зареєстрована та мешкає разом з нею, - ОСОБА_1 та бабусею - ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_1 .

Батько дитини, на її переконання, ніякої участі у вихованні своєї доньки, - ОСОБА_3 , не приймає. Морально етичним вихованням дитини не займається. Лише вона водить дитину до дитячого садочку та на хореографічний гурток. Батько дитини до дитячого садку не приходив жодного разу.

До того ж, вона самостійно займається вирішенням усіх питань щодо моніторингу та поліпшення стану здоров`я своєї доньки, ОСОБА_3 , батько дитини не приймає ніякої участі в цьому.

На думку позивача, відповідач самоусунувся від виконання батьківських обов"язків.

Тому просить позбавити ОСОБА_2 , батьківських прав відносно його дитини, доньки, - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та стягнути з відповідача сплачений нею судовий збір.

Позивач та її представник в судовому засіданні, позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили їх задовольнити.

Позивач підтвердила, що отримала два перекази від батька дитини, загалом більш ніж 20 тис.грн в рахунок погашення заборгованості зі сплати аліментів, проте заборгованість знову існує з початком 2021 року. Вказала, що це сталося після звернення до суду виконавчої служби. Вказала також, що вона особисто не отримувала подарунки для доньки від відповідача та його матері, проте за її вказівкою їх отримувала бабуся та новий її співмешканець. Таку свою поведінку пояснила зайнятістю домашніми справами.

Вона не приводила дитину на побачення з батьком, позаяк остання в ці дні хворіла або відповідач також був з ознаками хвороби. Вважає, що саме батько повинен проявляти ініціативу щодо спілкування, вишукуючи будь яку нагоду.

Також вказала, що дитина фактично не знає батька, до дитсадка та до їх двору відповідач не приходить.

Підтвердила, що зробила на своєму телефоні запис розмов із теперішньою дружиною відповідача задля судового розгляду.

Відповідач в судовому засіданні проти позовних вимог заперечував, просив відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Посилався на те, що він допомагає матеріально забезпечувати дитину, сплачує в повному обсязі аліменти, цікавиться станом здоров`я дитини, намагається спілкуватися та приймати участь у фізичному та моральному вихованні дитини, передаючи подарунки від себе або його матері, проте позивачка налаштовуючи психологічно доньку проти нього, чинить перешкоди йому в цьому. З цього приводу він не звертався ані до Служби, ані до суду.

Підтвердив, що останні півтора роки працював у лісі у відрядженні, має двох малолітніх дітей від іншого шлюбу, в 2019 році похоронив батька. Зареєстрований, як фізична особа підприємець з вересня 2020 року.

Представник третьої особи в судовому засіданні підтвердила висновок Служби у справах дітей, як органу опіки та піклування Кремінської райдержадміністрації Луганської області, що вважає не доцільним та таким, що не відповідає інтересам дитини, позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , стосовно малолітньої доньки ОСОБА_3 .

Допитані судом свідки зі сторони позивача, а саме ОСОБА_5 вказала, що є сусідкою. Бачила позивачку вагітною та вже з дитиною Батька дитини не бачила. Проте їй відомо від ОСОБА_6 , що бабуся передавала їй подарунки від батька.

Сестра позивачки ОСОБА_7 вказала, що сторони в шлюбі не перебували. Батьки дитину забирали разом, мешкали приблизно з рік, а потім розійшлися з ініціативи ОСОБА_8 , причини не знає. Знає про проблеми у сестри з отриманням аліментів.

Допитаний судом свідок зі сторони відповідача, а саме ОСОБА_9 зазначила, що працювала із відповідачем в магазині. Знає сторони, які жили без реєстрації шлюбу, були хорошою парою. Розірвання відносин було болісне для ОСОБА_8 . Їй відомо про труднощі із спілкуванням з донькою, яке повинно відбуватися виключно в присутності матері. Бабушка зі сторони батька приймала участь у спілкуванні та вихованні онучки, передавала подарунки.

Суд, вислухавши пояснення учасників судового засідання, свідків, дослідивши матеріали справи, дійшов наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Згідно із ч. 1 ст. 152 СК України, право дитини на належне батьківське виховання, забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом.

Частиною 4 ст. 155 СК України передбачено, що ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Згідно з приписами ст. 157 СК України,

1. Питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті.

2. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею.

3. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

4. Батьки мають право укласти договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов`язків тим з них, хто проживає окремо від дитини. Договір укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню.

Той з батьків, хто проживає з дитиною, у разі його ухилення від виконання договору зобов`язаний відшкодувати матеріальну та моральну шкоду, завдану другому з батьків.

5. Той із батьків, з яким за рішенням суду визначено або висновком органів опіки та піклування підтверджено місце проживання дитини, крім того з батьків, до якого застосовуються заходи примусового виконання рішення про встановлення побачення з дитиною та про усунення перешкод у побаченні з дитиною, самостійно вирішує питання тимчасового виїзду за межі України на строк, що не перевищує одного місяця, з метою лікування, навчання, участі дитини в дитячих змаганнях, фестивалях, наукових виставках, учнівських олімпіадах та конкурсах, екологічних, технічних, мистецьких, туристичних, дослідницьких, спортивних заходах, оздоровлення та відпочинку дитини за кордоном, у тому числі у складі організованої групи дітей, та у разі, якщо йому відомо місце проживання іншого з батьків, який не ухиляється та належно виконує батьківські обов`язки, інформує його шляхом надсилання рекомендованого листа про тимчасовий виїзд дитини за межі України, мету виїзду, державу прямування та відповідний часовий проміжок перебування у цій державі.

Той із батьків, з яким за рішенням суду визначено або висновком органів опіки та піклування підтверджено місце проживання дитини, самостійно вирішує питання тимчасового виїзду за межі України на строк до одного місяця та більше з метою лікування, навчання, участі дитини в дитячих змаганнях, фестивалях, наукових виставках, учнівських олімпіадах та конкурсах, екологічних, технічних, мистецьких, туристичних, дослідницьких, спортивних заходах, оздоровлення та відпочинку дитини за кордоном, у тому числі у складі організованої групи дітей, у разі:

1) наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за чотири місяці, підтвердженої довідкою про наявність заборгованості зі сплати аліментів;

2) наявності заборгованості зі сплати аліментів, підтвердженої довідкою про наявність заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за три місяці, якщо аліменти сплачуються на утримання дитини з інвалідністю, дитини, яка хворіє на тяжкі перинатальні ураження нервової системи, тяжкі вроджені вади розвитку, рідкісне орфанне захворювання, онкологічні, онкогематологічні захворювання, дитячий церебральний параліч, тяжкі психічні розлади, цукровий діабет I типу (інсулінозалежний), гострі або хронічні захворювання нирок IV ступеня, або на утримання дитини, яка отримала тяжкі травми, потребує трансплантації органа, потребує паліативної допомоги, що підтверджується документом, виданим лікарсько-консультативною комісією лікувально-профілактичного закладу в порядку та за формою, встановленими центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері охорони здоров`я.

Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, який не ухиляється та належно виконує батьківські обов`язки, не має заборгованості зі сплати аліментів, звертається рекомендованим листом із повідомленням про вручення до того з батьків, з яким проживає дитина, за наданням згоди на виїзд дитини за межі України з метою лікування, навчання, участі дитини в дитячих змаганнях, фестивалях, наукових виставках, учнівських олімпіадах та конкурсах, екологічних, технічних, мистецьких, туристичних, дослідницьких, спортивних заходах, оздоровлення та відпочинку дитини за кордоном, у тому числі в складі організованої групи дітей.

У разі ненадання тим із батьків, з яким проживає дитина, нотаріально посвідченої згоди на виїзд дитини за кордон із зазначеною метою, у десятиденний строк з моменту повідомлення про вручення рекомендованого листа, той із батьків, хто проживає окремо від дитини та у якого відсутня заборгованість зі сплати аліментів, має право звернутися до суду із заявою про надання дозволу на виїзд дитини за кордон без згоди другого з батьків.

Довідка про наявність заборгованості зі сплати аліментів видається органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем у порядку, встановленому законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, жорстоко поводяться з дитиною, є хронічними алкоголіками або наркоманами, вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, засудженні за вчинення умисного злочину щодо дитини.

Відповідно до п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 20 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Згідно з абз. 2 п. 18 вищезгаданої постанови Пленуму Верховного Суду України, зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Позбавлення батьківський прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків.

Отже, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які ухиляються від виконання своїх обов`язків з виховання дітей або зловживають своїми батьківськими правами, жорстоко поводяться з дітьми, шкідливо впливають на них своєю аморальною, антигромадською поведінкою.

При вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні батьками обов`язків по вихованню, а також встановити, що батько ухиляється від їх виконання свідомо, тобто, що систематично, незважаючи на всі інші заходи попередження та впливу, продовжує не виконувати свої батьківські обов`язки, і, такі засоби впливу виявилися безрезультатними.

Умовою по ухиленню від обов`язків по вихованню дитини, як підстава позбавлення батьківських прав, передбачена п. 2. ч. 1 ст. 164 СК України, може бути лише винна поведінка особи, свідоме нехтування нею своїми батьківськими обов`язками. На переконання суду, відповідні переконливі докази умисного ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідача відносно дитини в матеріалах справи відсутні.

Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року (далі - Декларація), у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю (батьком).

Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , є батьком малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 12,24).

ОСОБА_2 характеризується позитивно, має сім`ю: дружину та двох діток, алкогольними напоями не зловживає (а.с.41), працює (а.с.39), в судовому засіданні підтвердив бажання виховувати свою доньку ОСОБА_6 . Вказав на протидію цьому зі сторони її матері, з якою мешкав у цивільногму шлюбі.

З висновку органу опіки та піклування Кремінської райдержадміністрації від 27.11.2020 року вбачається, що не відповідає інтересам дитини, позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , стосовно малолітньої доньки ОСОБА_3 (а.с. 20, 21).

Посилання позивача та її представника на проживання, реєстрацію дитини з матір`ю, на невідвідування відповідачем дитини в дитячому садочку та в хореографічному гуртку, з наданими на те довідками, суд не приймає до уваги, оскільки це аж ніяк не свідчить про небажання відповідача виконувати батьківські обов"язки щодо дитини і що це його свідома поведінка, яка коригуванню не піддається незважаюбчи на застосовані до нього міри. Тим самим, позивачка не спростувала твердження відповідача про обмеження його спілкування з дитиною саме за ініціативою матері.

Наявність нібито існуючої заборгованості з виплати аліментів ОСОБА_2 спростовує довідка старшого державного виконавця Кремінського районного відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) Бабіної С.І. (а.с.38) та підтверджено самою позивачкою, отримавшою грошові перекази ( ас 35).

Надана представником позивача інформація (а.с.74) щодо реєстрацію ОСОБА_2 фізичною особою - підприємцем, дійсність якої відповідач підтвердив, правового значення для справи не має, не свідчить про ухилення його від виконання батьківських обов"язків.

Позивач та її представник не довели поза розумним сумнівом та не надали суду переконливих доказів, в чому ж полягає захист інтересів дитини за умови позбавлення батька по відношенню до дитини батьківських прав та доказів, які б беззаперечно свідчили про умисне ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків стосовно дитини.

При вирішенні справи по суті, суд звертає увагу на новели в українському правозастосуванні. Суд наголошує, що відчуження одного з батьків є формою психологічного насилля над дитиною. Воно може полягати в необґрунтованих звинуваченнях, що по відношенню до дитини раніше здійснювалося насилля з боку іншого з батьків або у звинуваченні в жорсткій та насильницькій поведінці по відношенню до одного з батьків, вселенні дитині відчуття провини, нібито контакт з одним з батьків засмучує іншого, нав`язуванні дитині відчуття, що вона знаходиться в небезпеці під час відвідування одного з батьків, наданні дитині інформації про тяжбу, необґрунтованих звинуваченнях в бік бабусі і дідуся, а також інших членів сім`ї, переїзді без попереднього обговорення.

Зі змісту пояснень сторін та їх поведінки під час судового розгляду, тверджень свідків сторін у справі, суд дійшов переконання про існування труднощів у спілкуванні батьків між собою та різного бачення ними підходів до виховання дитини, спілкування з дитиною, тлумачення прав та обов"язків батьків щодо дитини взагалі, що призводить до відчуження одного з батьків, що в свою чергу є ознаками психологічного насилля над дитиною.

При розгляді даної справи судом не встановлено, що батько ухиляється від виконання батьківських обов`язків свідомо, тобто, що він систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжує не виконувати свої батьківські обов`язки, оскільки такі обставини не підтверджені належними та допустимими доказами.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що позбавлення батьківських прав відносно малолітньої дитини не забезпечуватиме насамперед інтересів самої дитини, що збігається із висновком органу опіки та піклування. Тому слід відмовити у задоволенні позову.

Суд вважає доцільним роз`яснити відповідачу, що у разі непогодження з позивачем щодо дати та часу зустрічей з дитиною, він має право звернутися для врегулювання цього питання до Служби у справах дітей Кремінської районної державної адміністрації, а у крайньому випадку до суду.

За правилами ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Оскільки в задоволенні позову відмовлено, підстави для стягнення судового збору з відповідача відсутні.

Керуючись ч 3,4 ст 60 ЦК України, ст. 19, п 2 ч1ст 164, ст. 171, ст 243-244 Сімейного Кодексу України, ст 3 «Конвенції ООН про права дитини», ст. 76-81, 141, 264-265, 354-355,430 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Костроба Тетяна Анатоліївна до ОСОБА_2 , третя особа Служба у справах дітей Кремінської районної державної адміністрації про позбавлення батьківських прав відмовити за недоведеністю.

Повний текст рішення виготовлено 28 січня 2021 року.

Рішення суду може бути оскаржено до Луганського апеляційного суду через Кремінський районний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а особами, які не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, в тому ж порядку і в той же строк з дня отримання його копії.

Суддя Є. М. Акулов