УХВАЛА

27 січня 2021 року

м. Київ

справа № 214/1176/17

провадження № 61-14617ск20

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Усика Г. І., розглянувши заяву ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про відвід судді Тітова Максима Юрійовича, у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» про захист прав споживачів, визнання недійсними кредитного договору, договорів поруки та іпотеки з моменту їх укладення, зустрічним позовом Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором, за касаційною скаргою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на рішення Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 24 січня 2020 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 08 вересня 2020 року,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2020 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга

ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на рішення Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 24 січня 2020 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 08 вересня 2020 року.

Ухвалою Верховного Суду у складі судді Касаційного цивільного суду

Тітова М. Ю. від 29 жовтня 2020 року відмовлено у задоволенні клопотання ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про звільнення від сплати судового збору. Касаційну скаргу залишено без руху, надано заявникам десятиденний строк з дня вручення копії цієї ухвали для подання до Верховного Суду касаційної скарги в новій редакції, із зазначенням підстав (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга та сплати судового збору.

На виконання вимог зазначеної ухвали Верховного Суду, у грудні 2020 року заявники надіслали до Верховного Суду касаційну скаргу у новій редакції, яка містить клопотання про звільнення від сплати судового збору.

Ухвалою Верховного Суду від 22 грудня 2020 року відмовлено у задоволенні клопотання ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про звільнення від сплати судового збору за подання касаційної скарги, продовжено заявникам строк для сплати судового збору.

У січні 2021 року до Верховного Суду надійшла заява ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про відвід судді Тітова М. Ю. від розгляду справи.

Заява мотивована посиланням на те, що суддя Тітов М. Ю. безпідставно відмовив у задоволенні клопотання заявників про звільнення від сплати судового збору, не надав належної правової оцінки їх доводам про те, що вони перебувають у скрутному майновому становищі і не мають можливості сплатити судовий збір, що підтверджується відповідними доказами доданими до касаційної скарги, та ухвалив судові рішення всупереч судовій практиці Верховного Суду щодо звільнення споживачів від сплати судового збору за подання касаційної скарги. Зазначене викликає сумнів у неупередженості та об`єктивності судді Тітова М. Ю. під час розгляду справи.

Ухвалою Верховного Суду від 25 січня 2021 року заяву ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про відвід судді Тітова М. Ю. від участі у розгляді справи визнано необгрунтованою та передано для вирішення у порядку, передбаченому частиною першою статті 33 ЦПК України.

За змістом частини першої статті 40 ЦПК України питання про відвід (самовідвід) може бути вирішено як до, так і після відкриття провадження у справі.

Згідно із частиною третьою статті 40 ЦПК України, якщо суд доходить висновку про необгрунтованість заявленого відводу, він вирішує питання про зупинення провадження у справі. У такому випадку вирішення питання про відвід судді здійснюється суддею, який не входить до складу суду, що розглядає справу, і визначається у порядку, встановленому частиною першою статті 33 цього Кодексу. Такому судді не може бути заявлений відвід.

26 січня 2021 року на виконання вимог частини третьої статті 40 ЦПК України заяву ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про відвід судді Тітова М. Ю. від участі у розгляді справи передано на розгляд судді Верховного Суду Усику Г. І., в порядку встановленому частиною першою статті 33 ЦПК України.

Статтею 36 ЦПК України визначено перелік підстав відводу (самовідводу) судді і розширеному тлумаченню ця норма не підлягає.

Згідно із пунктом 5 частини першої статті 36 ЦПК України суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо є обставини, що викликають сумнів у неупередженості або об`єктивності судді.

Частиною четвертою статті 36 ЦПК України передбачено, що незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу.

Європейський суд з прав людини вказав, що наявність безсторонності відповідно до пункту першого статті 6 Конвенції повинна визначатися за суб`єктивним та об`єктивним критеріями. Відповідно до суб`єктивного критерію беруться до уваги особисті переконання та поведінка окремого судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у даній справі. Відповідно до об`єктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд як такий та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності. Стосовно суб`єктивного критерію, особиста безсторонність суду презюмується, поки не надано доказів протилежного. Стосовно об`єктивного критерію, то це означає, що при вирішенні того, чи є у цій справі обґрунтовані причини побоюватися, що певний суддя був небезсторонній, позиція заінтересованої особи є важливою, але не вирішальною. Вирішальним же є те, чи можна вважати такі побоювання об`єктивно обґрунтованими (рішення у справі «Білуха проти України», N 33949/02, § 49-52, від 09 листопада 2006 року).

Вивчивши матеріали касаційного провадження, вважаю, що підстав для задоволення заяви про відвід судді Верховного Суду Тітова М. Ю. немає, оскільки зі змісту заяви ОСОБА_1 , ОСОБА_2 вбачається, що підставою для заявлення відводу є незгода заявників із процесуальними рішеннями судді, зокрема щодо відмови у задоволенні клопотань про звільнення від сплати судового збору, що в силу положень частини четвертої статті 36 ЦПК України не може бути підставою для відводу судді.

Заява ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про відвід судді Тітова М. Ю. не містить обгрунтованих посилань на те, що суддя виявляє упередженість та необ`єктивність щодо розгляду їх касаційної скарги. Презумпція особистої неупередженості судді діє доти, доки не з`являться докази на користь протилежного.

Ураховуючи, що наведені заявниками обставини не є такими, що свідчать чи можуть свідчити про необ`єктивність, упередженість, пряму чи побічну заінтересованість судді Тітова М. Ю., а по суті зводяться до незгоди заявників із процесуальними рішеннями судді, у задоволенні заяви ОСОБА_1 , ОСОБА_2 необхідно відмовити.

Відповідно до частини одинадцятої статті 40 ЦПК України за результатами вирішення заяви про відвід суд постановляє ухвалу.

Керуючись статтями 36, 40 ЦПК України, Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про відвід судді Тітова Максима Юрійовича, у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» про захист прав споживачів, визнання недійсними кредитного договору, договорів поруки та іпотеки з моменту їх укладення, зустрічним позовом Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором, за касаційною скаргою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на рішення Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 24 січня 2020 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 08 вересня 2020 року, відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Г. І. Усик