У Х В А Л А

Справа № 200/12030/18

Провадження № 2/932/1206/20

26 січня 2021 року м. Дніпро

Суддя Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська Куцевол В.В., розглянувши клопотання представника відповідача про залишення позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про стягнення суми боргу, без руху, -

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про стягнення суми боргу.

26.01.2021 року, після відкладення призначеного по справі підготовчого судового засідання, до канцелярії суду надійшла заява представника відповідача ОСОБА_2 адвоката Бабаніної М.П. про залишення позовної заяви ОСОБА_1 без руху.

Клопотання обґрунтовано тим, що позовна заява ОСОБА_1 не містить адреси та контактних даних суду, до якого вона подана; найменування суду вказано невірно, оскільки такої юридичної особи, як Бабушкінський районний суд міста Дніпропетровська, не існує, а зареєстрованим у відповідному реєстрі є Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська; позивачем не зазначено про офіційну електронну адресу та адресу електронної пошти, або про відсутність таких, що має істотне значення внаслідок проживання позивача на тимчасово окупованій території України; позивачем не вказано про вжиття заходів досудового врегулювання спору; долучені до позовної заяви копії письмових доказів у порядку ст. 95 ЦПК України не засвідчені; у позовній заяві не вказано володільця оригіналів письмових доказів, які у копіях долучено до заяви. Ці обставини є підставою для залишення позовної заяви ОСОБА_1 без руху.

Суд, розглянувши клопотання та дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про залишення його без задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що 18.07.2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором позики. При зверненні до суду вказав його найменування як «Бабушкінський районний суд міста Дніпропетровська», а адресу суду та його контактні дані не вказав. Позивач зазначив свій контактний номер телефону, адреси електронної пошти не навів, послався на те, що засоби зв`язку відповідачів йому не відомі. Позивач дійсно не зазначив у своїй заяві про те, хто є володільцем оригіналів письмових доказів, які долучені до заяви у копіях та чи вживались ним заходи досудового врегулювання спору. Долучені позивачем до позовної заяви копії письмових доказів ним у порядку ст. 95 ЦПК України не засвідчені.

З причин невиконання позивачем вимог ст. 95 ЦПК України, а також через наявність у відповідача ОСОБА_2 в особі її повноважного представника сумнівів в достовірності копії письмового доказу, а також з підстав наявності у матеріалах справи сфальсифікованих документів, що встановлено окремою ухвалою суду, у підготовчому судовому засіданні за участі представника відповідача ОСОБА_2 адвоката Бабаніної М.П., постановлено ухвалу, якою визнано явку позивача у наступне підготовче засідання обов`язковою.

Згідно із вимогами ч. 1 ст. 185 ЦПК України, суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Відповідно до вимог п.п. 1, 2, 6, 8 ч. 3 ст. 175 ЦПК України, позовна заява повинна містити найменування суду першої інстанції, до якого подається заява; повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові - для фізичних осіб) сторін та інших учасників справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштовий індекс, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України (для юридичних осіб, зареєстрованих за законодавством України), а також реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України (якщо такі відомості позивачу відомі), відомі номери засобів зв`язку, офіційної електронної адреси та адреси електронної пошти; відомості про вжиття заходів досудового врегулювання спору, якщо такі проводилися, в тому числі, якщо законом визначений обов`язковий досудовий порядок урегулювання спору; перелік документів та інших доказів, що додаються до заяви; зазначення доказів, які не можуть бути подані разом із позовною заявою (за наявності); зазначення щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви.

Згідно із вимогами ч. 11-13 ст. 187 ЦПК України, суддя, встановивши, після відкриття провадження у справі, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175, 177 цього Кодексу, постановляє ухвалу не пізніше наступного дня, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків, який не може перевищувати п`яти днів зо дня вручення позивачу ухвали. Якщо позивач усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, суд продовжує розгляд справи, про що постановляє ухвалу не пізніше наступного дня з дня отримання інформації про усунення недоліків. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, позовна заява залишається без розгляду.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантовано право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обов`язків особи чи при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, що пред`являється особі. Ключовими принципами цієї статті є верховенство права та належне здійснення правосуддя. Ці принципи також є основоположними елементами права на справедливий суд. Так, у справі Delcourt v. Belgium, Європейський суд з прав людини зазначив, що у демократичному суспільстві у світлі розуміння Конвенції, право на справедливий суд посідає настільки значне місце, що обмежувальне тлумачення статті 6 не відповідало б меті та призначенню цього положення. У справі Bellet у. France Європейський суд з прав людини зазначив, що стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права. Отже, позиція Європейського суду з прав людини у багатьох справах ґрунтується на тому, що основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.

У рішенні по справі «Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії» від 13 січня 2000 року та у рішенні по справі «Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії» від 28 жовтня 1998 року, Європейський Суд з прав людини вказав, що надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавило заявників права на доступ до суду і завадило розгляду їхніх позовних вимог. Це визнано порушенням п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Водночас, встановлення обмежень доступу до суду повинно застосовуватися з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру, перевіряючи його виконання, слід звертати увагу на обставини справи.

Право на звернення до суду, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним; воно може бути обмеженим. Право на суд покриває надзвичайно широке поле різноманітних категорій - воно стосується як інституційних та організаційних аспектів, так і особливостей здійснення окремих судових процедур. Європейський суд з прав людини, надаючи тлумачення принципу верховенства права в світлі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зазначав, що формальності не можуть бути підставами для виправдання несправедливості.

Постановою Пленуму Верховного Суду України від 01 листопада 1996 року № 9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» визначено, що виходячи із зазначеного принципу та гарантування Конституцією судового захисту конституційних прав і свобод, судова діяльність має бути спрямована на захист цих прав і свобод від будь-яких посягань шляхом забезпечення своєчасного та якісного розгляду конкретних справ.

Вирішуючи клопотання представника відповідача, суд виходить із того, що помилкова вказівка позивачем найменування суду, до якого подана позовна заява, не створює перешкод у розумінні іншими сторонами того суду, що розглядатиме справу, а також не є настільки суттєвою, щоб зумовлювати залишення позовної заяви без руху. Таке прискіпливе ставлення до написання найменування суду може бути розцінено позивачем чи сторонніми спостерігачами як надмірний формалізм, якого суд, з урахуванням сталої практики ЄСПЛ та Верховного Суду, повинен уникати.

Вимога про вказівку позивачем вжиття заходів досудового врегулювання спору у позовній заяві застосовна тоді, коли законом визначений обов`язковий досудовий порядок урегулювання спору. У даному випадку, оскільки спірні правовідносини виникли у зв`язку з невиконанням умов договору позики, позивач не був зобов`язаний застосовувати позасудовий порядок врегулювання спору, тому підстав для залишення позовної заяви без руху не вбачається.

Що стосується ненаведення позивачем у своїх заяві особи, у володінні якої перебувають оригінали письмових доказів, які у копіях долучені до заяви та долучення до неї неналежним чином засвідчених копій письмових доказів, то ці обставини зумовили постановлення судом ухвали від 26.01.2021 року про визнання явки позивача у судове засідання обов`язковою.

Так, згідно із вимогами п. 7 ч. 2 ст. 197 ЦПК України, у підготовчому засіданні суд з`ясовує, чи надали сторони докази, на які вони посилаються у заяві і відзиві, а також докази, витребувані судом чи причини їх неподання; вирішує питання про проведення огляду письмових, речових і електронних доказів у місці їх знаходження; вирішує питання про витребування додаткових доказів та визначає строки їх подання, вирішує питання про забезпечення доказів, якщо ці питання не були вирішені раніше. А відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, питання чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються.

Відповідно, стала судова практика, що склалась у процедурі перегляду апеляційними судами ухвал судів перших інстанції про повернення позовних заяв внаслідок неусунення недоліків, вказує на те, що на думку апеляційної інстанції питання оцінки обґрунтованості заяви вирішується судом на наступних етапах судового розгляду і суд не вправі, з підстав ненадання доказів, залишити позовну заяву без руху та повернути її заявнику.

За вказаних обставин, клопотання представника відповідача задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 2, 12, 13, 95, 175, 177, 187, 197, 258, 260-261, 264, 353-353 ЦПК України, -

У Х В А Л И В:

У задоволенні клопотання представника відповідача про залишення позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про стягнення суми боргу, без руху відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя В.В. Куцевол