ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/253/21Головуючий по 1 інстанції
Справа №703/2676/19 Категорія: 305010900 Опалинська О. П.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 січня 2021 року м. Черкаси:

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів цивільної палати:

суддя-доповідачФетісова Т.Л.
суддіГончар Н.І., Сіренко Ю.В.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач (скаржник) - ТОВ «Агро-Рось»,

третя особа - ПАТ НАСК «Оранта»,

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу відповідача на рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 23.11.2019 (повний текст складено 30.11.2020, суддя в суді першої інстанції Опалинська О.П.) у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «Агро-Рось», третя особа без самостійних вимог щодо предмета спору - ПАТ НАСК «Оранта», про відшкодування шкоди, завданої ДТП,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернувся у липні 2019 року до суду з даним позовом, яким просив стягнути на його користь з відповідача різницю між фактичним розміром шкоди від ДТП та страховою виплатою, тобто суму коштів в розмірі 23082,96 грн., а також 20000,00 грн. у відшкодування моральної шкоди, витрати, пов`язані з оплатою висновку спеціаліста в розмірі 1400 гривень, транспортні послуги евакуатора - 960 гривень та витрати на правничу допомогу в сумі 1500 гривень.

В обґрунтування вказав на те, що 28.03.2018 близько 10 год. 00 хв., на а/д Золотоноша-Черкаси-Сміла сталася ДТП за участю транспортного засобу ГАЗ, д.н.з. НОМЕР_1 , власником якого є ТОВ «АГРО - РОСЬ», під керуванням ОСОБА_2 , та легкового автомобіля SUZUKI SWIFT, д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_3 . В результаті ДТП належний позивачу автомобіль, зазнав технічних ушкоджень.

Згідно постанови Смілянського міськрайонного суду Черкаської області у справі №3/703/336/18 від 08.05.2018 винним в зазначеній ДТП визнано ОСОБА_4 . Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 , як працівника ТОВ «АГРО - РОСЬ», була застрахована в ПАТ НАСК Страхова компанія «ОРАНТА» згідно полісу №АМ/0838894 від 01.11.2017.

30.03.2018 в страхову компанію було надано повідомлення про ДТП, що підтверджується страховим актом №ОЦВ - 18-23-4094/1, а 16.05.2018 ПАТ НАСК Страхова компанія «ОРАНТА» отримала від позивача цінним листом з описом вкладення та рекомендованим повідомленням про вручення заяву на виплату страхового відшкодування разом з додатками.

22.05.2018 страховиком було сплачено на картковий рахунок позивача частину належного страхового відшкодування в розмірі 55986 гривень 60 копійок.

Оскільки позивач був не згідний з сумою страхового відшкодування, він звернувся із заявою від 07.06.2018 та просив надати йому розрахунок суми відновлювального ремонту. Однак, страховик не відповів позивачу на це письмове звернення. З позивачем дану суму страхового відшкодування ніхто не погоджував. Так як позивач вважав, що належне йому страхове відшкодування було необгрунтовано занижене, він вимагав від ПАТ НАСК Страхова компанія «ОРАНТА» взяти за основу висновок автотоварознавчого дослідження №54 від 28.03.2018, який був складений експертом товарознавцем Березовським А.А. та направлений на адресу страхової компанії разом із вимогою від 27.06.2018.

Згідно результатів проведеного дослідження №54 від 17.04.2018, складеного експертом товарознавцем Березовським А.А., сума ремонту транспортного засобу, що належить позивачу, складає 222 422 гривні 94 копійки. Позивач зазначив, що ринкова вартість автомобіля SUZUKI SWIFT, д.н.з. НОМЕР_2 , до ДТП складала - 134 127 гривень, а після - 21 044 гривні 04 копійки.

Згідно з договором купівлі - продажу транспортного засобу № 4764 Е. 16.05.2018 даний транспортний засіб був проданий ОСОБА_6 за 20 700 гривень. Оскільки, даний автомобіль є фізично знищеним і розрахунок нанесених відповідачем матеріальних збитків розраховувався відповідно до ч. 2 ст. 30 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільної правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», отже вважає, що матеріальний збиток складає 113082 гривні 96 копійок.

Позивачу ПАТ НАСК «Страхова компанія «Оранта» остаточно виплатило страхове відшкодування в розмірі 90000,00 гривень, отже вимоги до страхової компанії у позивача відсутні. Дана сума страхового відшкодування є частиною матеріального збитку, який отримав позивач в ДТП, що сталась з вини відповідача, та не покриває його повністю.

З цих підстав позивач просив відшкодувати за рахунок роботодавця винуватця ДТП суми матеріальних збитків, не погашені страховою виплатою, а також завдану в ДТП моральну шкоду та витрати на евакуацію автомобіля, експертне дослідження, судовий збір та допомогу адвоката.

Рішенням Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 23.11.2019 позовні вимоги у справі задоволено частково та стягнуто з відповідача на користь позивача матеріальну шкоду в сумі 23082,96 грн., моральну шкоду в сумі 15000,00 грн., а всього 38082,96 грн. Також суд стягнув з відповідача до державного бюджету 1536,80 грн. судового збору за розгляд цієї справи, вказавши, що позивач, як учасник бойових дій, звільнений від його сплати. Суд першої інстанції виходив із того, що роботодавець винуватця ДТП має відшкодувати потерпілому матеріальні збитки, не покриті страховою виплатою, та моральну шкоду, розмір яких вбачається з наданих сторонами справи доказів.

Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог, відповідач подав 22.12.2020 апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, просить рішення суду першої інстанції скасувати в частині задоволення позовних вимог та новим рішенням відмовити у позові повністю. В обґрунтування вказано на те, що висновок авто товарознавчого дослідження №54 від 17.04.2018, яким позивач обґрунтовує розмір своїх збитків, є неналежним доказом, що вбачається з правового висновку ВП ВС від 18.12.2019 у справі №522/1029/18, адже у цьому висновку не вказано, що експерт Березовський А.А. обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок, а також те, що цей висновок готується для подачі до суду. Скаржник звертає увагу, що висновок експерта виготовлявся на замовлення особи, яка не є учасником справи - ОСОБА_3 . Суд не врахував, що ліміт відповідальності страховика відповідача становить 100000,00 грн. по матеріальній шкоді, а страхове відшкодування виплачено в розмірі 90000,00 грн., отже вимоги позивача на суму 10000,00 грн. Стосовно відшкодування матеріальної шкоди має задовольняти страховик, а не особа, відповідальність якої застрахована (відповідач). Позивач, підписавши угоду про припинення зобов`язання передачею відступного від 20.08.2018 з ПАТ «НАСК «Оранта» погодився, що загальна сума страхового відшкодування має становити саме 90000,00 грн. Скаржник вважає, що позивач не зазначив та не довів в чому саме полягала завдана йому моральна шкода, якими неправомірними діями відповідача її завдано, чим підтверджується її розмір. Суд, вказуючи про необхідність стягнення моральної шкоди, не зазначив міркувань стосовно обґрунтованості її розміру. При цьому позивач зазначив, що його моральні страждання обумовлені внаслідок тривалості відсутності виплат з боку страхової компанії, що не стосується правовідносин зі скаржником.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач просив суд апеляційну скаргу ТОВ «Агро-Рось» відхилити, а рішення суду першої інстанції - залишити без змін, оскільки вважає його законним та належним чином обґрунтованим.

За правилами ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Як вбачається зі змісту позовної заяви, предметом позову є вимоги про стягнення 46742,96 грн.

За таких обставин апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч.13 ст.7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Заслухавши доповідь судді, вивчивши та обговоривши наявні докази по справі, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Отже предметом апеляційного перегляду в цій справі є висновки суду першої інстанції щодо вирішення позовних вимог про відшкодування матеріальної шкоди в сумі 23082,96 грн. та моральної шкоди в сумі 15000,00 грн., завданих внаслідок ДТП.

Відповідно до положень ч.ч.1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим . Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

При розгляді справи встановлено, що згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 позивач ОСОБА_1 є власником автомобіля «SUZUKI SWIFT», 2007 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2 (а.с. 7).

28.03.2018 близько 10 год. 00 хв. на а/д Золотоноша-Черкаси-Сміла сталася ДТП за участю транспортного засобу ГАЗ, д.н.з. НОМЕР_1 , власником якого є ТОВ «АГРО - РОСЬ», під керуванням ОСОБА_2 , та легкового автомобіля SUZUKI SWIFT, д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_3 .

В результаті ДТП автомобіль позивача зазнав технічних ушкоджень.

Згідно постанови Смілянського міськрайонного суду Черкаської області у справі №3/703/336/18 від 08.05.2018 винним в зазначеній ДТП визнано ОСОБА_4 .

Відповідно до ч.6 ст.82 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої її ухвалено, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Таким чином вказаною постановою суду від 08.05.2018 встановлена вина водія ОСОБА_4 у спричиненні ДТП, яким позивачу в цій справі завдано збитків, що має преюдиційне значення стосовно даних обставин та під сумнів при розгляді даної цивільної справи ставитися не може.

Далі, відповідно до висновку №54 автотоварознавчого дослідження, складеного 17.04.2018 судовим експертом автотоварознавцем Березовським А.А., вартість матеріального збитку, заподіяного власнику автомобіля «SUZUKI SWIFT», реєстраційний номер НОМЕР_2 , внаслідок пошкодження під час ДТП 28.03.2018, складає 134127 гривень (а.а. 12-25).

Згідно договору купівлі - продажу транспортного засобу №4764 від 16.06.2018 та договору комісії №4764 від 16.05.2018 ціна автомобіля «SUZUKI SWIFT», 2007 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2 , визначена у розмірі 20700 грн. (а.с. 31, 32).

Із поліса №АМ/0838894 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів вбачається, що страхувальник ТОВ «Агро-Рось» застрахувало свою відповідальність в ПАТ НАСК «Оранта» на одного потерпілого за шкоду заподіяну життю і здоров`ю 200000 гривень (ліміт відповідальності), за шкоду заподіяну майну - 100000 гривень (ліміт відповідальності) (а.с. 60).

Зі страхового акта №ОЦВ-18-23-4094/1 вбачається, що сума страхового відшкодування за страховий випадок, який стався 28.03.2018, становить 55986 грн. (а.с. 9).

Із вимоги, направленої голові правління ПАТ «НАСК «ОРАНТА» 27.06.2018 вбачається, що ОСОБА_3 , не погоджуючись із виплатою страхового відшкодування, просив провести його доплату в розмірі 43013 гривень 40 копійок та витрати на евакуацію транспортного засобу в розмірі 960 гривень (а.с.28-29).

20.08.2018 між ПАТ «НАСК «ОРАНТА» та ОСОБА_1 укладено угоду про припинення зобов`язання переданням відступного у загальній сумі 90000,00 грн. (а.с. 33).

Таким чином з системного аналізу наявних у справі доказів, зокрема, щодо вартості автомобіля позивача до ДТП в розмірі 134127,00 грн. та після ДТП в розмірі 21044,04 грн., що вбачається з висновку №54 автотоварознавчого дослідження від 17.04.2018, а також загальної суми отриманого позивачем страхового відшкодування в розмірі 90000,00 грн. (угода від 20.08.2018 про припинення зобов`язання переданням відступного), слідує, що позивачу не було погашено матеріальні збитки від ДТП на суму 134127,00 грн. - 21044,04 грн. - 90000,00 грн. = 23082,96 грн., вимоги про стягнення яких є предметом спору в цій справі.

Також позивач стверджує про те, що внаслідок ДТП та пошкодження його майна (фактичного знищення автомобіля) йому було завдано моральної шкоди в розмірі 20000,00 грн., яку він теж просить відшкодувати за рахунок відповідача.

Правовідносини, наявні між сторонами справи на підставі вищевикладених фактичних обставин, мають наступне правове регулювання.

Відповідно до ч.2 ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Пунктом 1 частини 1 статті 1188 ЦК України встановлено, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Також ч.1 ст.1172 ЦК України передбачено, що юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

Відповідно до ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Частиною 1 статті 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Крім того, ч.ч.1-3 ст.22 ЦК України встановлено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Статтею 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно п.п.3, 5, 9 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Далі, згідно п.3 ч.1 ст.988 ЦК України страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором.

Статтею 1194 ЦК України передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Також відповідно до ст.22 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відшкодування шкоди власником транспортного засобу або винуватцем ДТП, відповідальність яких застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо у страховика не виник обов`язок з відшкодування шкоди, або розмір шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, а також у разі, коли страховик має право регресу до особи, яка застрахувала свою відповідальність.

Зазначені правові висновки мають місце в постанові ВС від 01.08.2018 у справі №363/2222/16-ц та постанові ВС від 30.01.2019 у справі №753/21303/16-ц.

З системного аналізу встановлених при розгляді цієї справи фактичних обставин та вищенаведених норм законодавства слідує, що відповідач має відшкодувати матеріальну та моральну шкоду, завдану позивачу у справі внаслідок ДТП, спричиненого водієм, який перебував на момент його виникнення у трудових відносинах з підприємством-відповідачем.

Такі висновки відповідають вимогам, зокрема, ст.ст.1167, 1172, 1187 ЦК України.

Розмір матеріальних збитків у позивача належним чином підтверджується наявними у справі доказами - висновком №54 автотоварознавчого дослідження від 17.04.2018, та складає 113082,96 грн., з яких страховиком відповідальності відповідача погашено 90000,00 грн.

Таким чином не відшкодованими позивачу лишилися матеріальні збитки в сумі 23082,96 грн.

При цьому ліміт відповідальності страховика відповідача ПАТ НАСК «Оранта» за полісом №АМ/0838894 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів визначено в сумі 100000,00 грн.

Відповідно до правового висновку ВП ВС від 04.07.2018 у справі №755/18006/15-ц покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (ст.3 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції помилково переклав на відповідача обов`язок по відшкодуванню частини матеріальних збитків потерпілого в ДТП в розмірі 10000,00 грн., який покривається лімітом відповідальності страховика відповідача.

В цій частині доводи скаржника є вірними.

Одночасно апеляційний суд вважає, що решта матеріальних збитків позивача в сумі 13082,96 грн. має бути відшкодована відповідачем згідно положень ст. 1194 ЦК України, адже вона перевищує ліміт відповідальності страховика відповідача щодо матеріальної шкоди.

При цьому слід відхилити посилання скаржника у справі на те, що висновок автотоварознавчого дослідження №54 від 17.04.2018 є неналежним доказом, що вбачається з правового висновку ВП ВС від 18.12.2019 у справі №522/1029/18, адже в ньому не вказано, що експерт Березовський А.А. обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок, цей висновок готується для подачі до суду, а також те, що його виготовлено на замовлення іншої особи, яка не є учасником справи, ОСОБА_3 , враховуючи таке.

Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно до положень ч.1 ст.95 ЦПК України письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Зазначений висновок автотоварознавчого дослідження є обґрунтованим та належним чином вмотивованим, він стосується предмету доказування в даній цивільній справі про відшкодування збитків від ДТП. Той факт, що цей висновок складено на замовлення відмінної від позивача особи (його представника) сам по собі не спростовує встановлені ним обставини та не є перешкодою для його врахування при розгляді цієї справи.

Попри те, що зазначений висновок не відповідає вимогам ч.7 ст.102, ч.5 ст.106 ЦПК України щодо попередження експерта про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок, даний документ є письмовим доказом, який належним чином підтверджує відповідні фактичні обставини у справі та по суті скаржником не оспорюється та не спростовується.

Відповідач ні при розгляді справи в суді першої інстанції ні при її апеляційному перегляді не порушував перед судом питання про призначення судової експертизи для встановлення розмірів збитків позивача у зв`язку з необґрунтованістю чи помилковістю зазначеного вище висновку автотоварознавчого дослідження.

Апеляційний суд не може погодитися із посиланням скаржника на те, що позивач не зазначив та не довів в чому саме полягала завдана йому моральна шкода, якими неправомірними діями відповідача її завдано, чим підтверджується її розмір, а суд першої інстанції не навів міркувань стосовно обґрунтованості її розміру, адже за обставин цієї справи, які сторонами не спростовуються, внаслідок ДТП з вини працівника відповідача автомобіль позивача фактично був знищений (став непридатний до використання за призначенням), що безсумнівно призвело до спричинення особі певних моральних страждань, адже позивач втратив своє майно, був вимушений докласти додаткових зусиль для подальшої організації свого життя за відсутності особистого транспортного засобу та для отримання відповідного відшкодування.

Визначена судом сума у відшкодування моральної шкоди в розмірі 15000,00 грн., на думку апеляційного суду, належним чином відповідає засадам розумності та справедливості, адже враховує характер та глибину моральних страждань особи внаслідок знищення її майна та обумовленої цим моральної шкоди. Також слід врахувати, що під час ДТП позивач особисто керував своїм автомобілем, отже безпосередньо відчув усі переживання та негативні наслідки від виникнення вказаної автотранспортної пригоди.

Усі інші доводи скаржника в цій частині таких висновків суду не спростовують.

Інші висновки суду першої інстанції в частині вирішення вимог позивача про компенсацію витрат, пов`язаних з оплатою висновку спеціаліста в розмірі 1400 гривень, транспортних послуг евакуатора в сумі 960 гривень та витрат на правничу допомогу в сумі 1500 гривень під сумнів в апеляційній скарзі не ставляться та при апеляційному перегляді справи в силу положень ч.1 ст.367 ЦПК України про межі апеляційного перегляду не перевіряються.

Відповідно до ст.376 ЦПК України підставою для зміни чи скасування рішення суду першої інстанції є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Отже рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 23.11.2019 у даній справі слід змінити в частині вирішення позовних вимог про відшкодування матеріальної шкоди, визначивши її розмір в сумі 13082,96 грн., у зв`язку з неправильним застосуванням норм матеріального права - ст.1194 ЦК України, та скасувати в частині вирішення питання про компенсацію судових витрат по сплаті судового збору.

Апеляційний суд також вважає, що суд першої інстанції помилково визначив суму судового збору, яка має сплачуватися за розгляд цієї справи, та вирішив, що позивач звільнений від його сплати на підставі п.13 ч.1 ст.5 ЗУ «Про судовий збір» з урахуванням такого.

Предметом спору у справі є вимоги про стягнення 46742,96 грн.

Згідно положень ч.1 ст.4 ЗУ «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня календарного року (у даному випадку це 1921,00 грн., оскільки позов подано у 2019 році), в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі; п.1 ч.2 ст.4 ЗУ «Про судовий збір» - за подання до суду фізичною особою позовної заяви майнового характеру ставка судового збору становить 1% від ціни позову але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Отже за розгляд цієї справи судом першої інстанції мало бути сплачено 1921 * 0,4 = 768,40 грн. судового збору.

Далі, Велика Палата Верховного Суду 12.02.2020 у справі №545/1149/17 вказала, що п.13 ч.1 ст.5 ЗУ «Про судовий збір» (пільги по сплаті судового збору для учасників бойових дій) має відсильний характер та не містить вичерпного переліку справ, в яких учасники бойових дій та прирівняні до них особи звільняються від сплати судового збору. Правовий статус ветеранів війни, умови створення належних умов для їх життєзабезпечення та членів їх сімей, встановлені ЗУ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», ст. 22 якого передбачено, що особи, на яких поширюється дія цього нормативного акта, отримують безоплатну правову допомогу щодо питань, пов`язаних з їх соціальним захистом, а також звільняються від судових витрат, пов`язаних з розглядом цих питань. Перелік пільг учасникам бойових дій та особам, прирівняним до них, міститься у ст. 12 Закону.

Отже, вирішуючи питання про наявність обов`язку в особи-учасника бойових дій по сплаті судового збору за розгляд його заяви чи скарги, для правильного застосування норм п. 13 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір» суд має враховувати предмет та підстави позову; перевіряти чи стосується така справа захисту прав цих осіб з урахуванням положень ст.ст. 12, 22 ЗУ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Аналогічну правову позицію викладено також в постанові ВС від 06.05.2020 у справі №9901/70/20.

У даному випадку справа стосується захисту прав позивача на отримання компенсації збитків від ДТП, отже вести мову про те, що вона пов`язана із захистом соціальних прав особи, як вказано в ст. 22 ЗУ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», підстав немає, оскільки цивільно-правова відповідальність учасників бойових дій регламентується на загальних підставах та не має особливого нормативно-правового регулювання.

За розгляд справи в апеляційному суді, з урахуванням вимогп.6 ч.2 ст.4 ЗУ «Про судовий збір» про те, що за подання апеляційної скарги на рішення суду сплачується 150 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги, мало бути сплачено 1152,60 грн. судового збору, однак скаржник помилково сплатив 3153,00 грн. судового збору.

Отже скаржнику з державного бюджету слід поверти 2000,40 грн. надмірно сплаченого судового збору за розгляд його апеляційної скарги.

На підставі ст.141 ЦПК України у зв`язку із частковим задоволенням позовних вимог (на 60%) за розгляд справи в суді першої інстанції з позивача до державного бюджету слід стягнути 768,40 * 40% (позовні вимоги, у задоволенні яких відмовлено) = 307,36 грн., а з відповідача до державного бюджету слід стягнути 461,04 грн.; за розгляд справи в апеляційному суді з позивача на користь відповідача слід стягнути 1152,60 грн. * 40% (позовні вимоги, у задоволенні яких відмовлено) = 461,04 грн.

Керуючись ст. ст. 141, 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

апеляційну скаргу - задовольнити частково.

Рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 23.11.2019 у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «Агро-Рось», третя особа без самостійних вимог щодо предмета спору - ПАТ НАСК «Оранта», про відшкодування шкоди, завданої ДТП, - змінити в частині вирішення позовних вимог про відшкодування матеріальної шкоди, визначивши, що з ТОВ «Агро-Рось» на користь ОСОБА_1 має бути стягнуто 13082,96 грн. у відшкодування матеріальних збитків, та скасувати в частині вирішення питання про компенсацію судових витрат по сплаті судового збору.

За розгляд справи в суді першої інстанції з ОСОБА_1 до державного бюджету стягнути 307,36 грн. судового збору.

За розгляд справи в суді першої інстанції з ТОВ «Агро-Рось» до державного бюджету стягнути 461,04 грн. судового збору.

За розгляд справи в апеляційному суді з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Агро-Рось» стягнути 461,04 грн. судового збору.

Повернути ТОВ «Агро-Рось» з державного бюджету 2000,40 грн. надмірно сплаченого судового збору за розгляд апеляційної скарги.

Постанова апеляційного суду набирає чинності з дня прийняття і може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом 30 днів в порядку та за умов, визначених цивільним процесуальним законодавством.

Повну постанову складено 27.01.2021.

Суддя-доповідач

Судді