Справа 206/4713/17
Провадження 2/206/612/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 листопада 2021 року в залі суду в м. Дніпрі Самарський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючий, суддя Сухоруков А.О.,

за участю секретаря Орлов А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Дніпровської міської ради, Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, ОСОБА_2 , про скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії,

за участі представників:

позивача, адвоката Федосєєв Є.О.,

відповідачів:

Дніпровської міської ради Семчук Н.В.,

ОСОБА_2 , адвоката Діденко Р.А.

ВСТАНОВИВ:

04.02.2020 року до Самарського районного суду м. Дніпропетровська засобами поштового зв`язку надійшла на новий розгляд до суду першої інстанції цивільна справа №206/4713/17-ц, після розгляду Верховним Судом касаційної скарги представника ОСОБА_1 ОСОБА_3 .

В прохальній частині позову та з урахуванням уточнених позовних позивач просить суд визнати незаконним та скасувати рішення Дніпропетровської міської ради № 83/14 від 28 вересня 2016 року про визнання таким, що втратило чинність рішення Дніпропетровської міської ради від 29.10.2014 № 82/56 «Про надання ОСОБА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , дозволу на розроблення проекту землеустрою, щодо відведення земельної ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) по АДРЕСА_1 ». Скасувати рішення Дніпропетровської міської ради від 13 квітня 2017 року № 83/19 «Про передачу земельної ділянки по АДРЕСА_1 у власність гр. ОСОБА_2 для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка)». Скасувати державну реєстрацію за ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_2 ) на земельну ділянку за кадастровим номером :09:455:0285, реєстровий номер об`єкта нерухомого майна 101, номер запису права власності 20495093. Зобов`язати Дніпровську міську раду на найближчій сесії розглянути питання щодо затвердження проекту землеустрою та передачі земельної ділянки по АДРЕСА_1 гр. ОСОБА_1 , для будівництва житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка) (том 1 а.с.35-36).

І. Стислий виклад позиції учасників справи.

В обгрунтування своїх позовних вимог, представник позивача посилається на те, що у 2014 році ОСОБА_1 звернулась до Дніпропетровської міської ради з клопотанням на розробку проекту землеустрою по відведенню земельної ділянки по АДРЕСА_1 , для будівництва житлового будинку, господарських будівель та споруд. Рішенням ДМР № 82/56 від 29.10.2014 позивачу було надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою, щодо відведення земельної ділянки по АДРЕСА_1 , для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд. Після отримання вищезазначеного рішення позивачем було здійснено всі необхідні дії для відведення земельної ділянки, а саме: розроблено та погоджено технічну документацію, отримано кадастровий номер :096455:0265). В подальшому позивач неодноразово зверталась до ДМР з клопотанням про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та передачі у приватну власність позивача. Однак, ДМР, порушуючи порядок та строки розгляду клопотання позивача, усіляко затримувала розгляд клопотання та взагалі не приймала будь-яких рішень. В той же час, як стало відомо позивачу, право власності на земельну ділянку на яку їй було надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою, зареєстровано за ОСОБА_2 . ДМР неодноразово приймала рішення про надання ОСОБА_2 дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки по АДРЕСА_1 . ОСОБА_2 рішення ДМР не виконував та нічого не робив з виділеною земельною ділянкою. Після прийнятого 29.10.2014 ДМР рішення № 82/56, ОСОБА_2 почав писати скарги з приводу вчинення йому перешкод у користуванні земельною ділянкою. Не зважаючи на наявність рішення № 82/56 від 29.10.2014, ОСОБА_2 домігся повторно отримати дозвіл на розроблення проекту землеустрою, про що свідчить рішення ДМР № 85/58 від 26.11.2014. На сьогодні ОСОБА_2 продовжує не реалізовувати своє право на отримання спірної земельної ділянки, та лише чинить перешкоди іншим особам. 13.04.2017 за рішенням ДМР № 344/19 ОСОБА_2 в черговий раз було надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення спірної земельної ділянки, при цьому у той же день, тобто 13.04.2017 Дніпропетровською міською радою прийнято рішення № 83/19 про передачу спірної земельної ділянки у власність ОСОБА_2 . Під час підготовки позовної заяви позивачу стало, також, відомо, що рішенням ДМР № 82/14 від 28.09.2016 рішення ДМР № 82/56 від 29.10.2014, яким позивачу було надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою визнано таким, що втратило чинність. Посилаючись на рішення Конституційного Суду України № 7-рп/2009 від 16.04.2009 позивач вважала, що ДМР незаконно визнано рішення № 82/14 від 28.09.2016 не чинним, враховуючи також той факт, що строк дії такого рішення на той момент ще не сплив, більш того вказане рішення вичерпало свою дію фактом його виконання. На підставі вищевикладеного позивач звернулась за захистом своїх прав до суду (а.с.32-36).

Відповідач Головне територіальне управління юстиції у Дніпропетровській області, скориставшись своїм правом подало відзив на позовну заяву, в якій просив відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі з наступних підстав. На відносини, що виникають у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, розміщене на території України, та обтяжень таких прав поширюється дія Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 №1952-IV. Основними повноваженнями Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області у сфері здійснення Державної реєстрації речових прав на нерухоме майно є організаційні та контролюючі функції, тобто Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області не порушувало інтересів позивача, тому не є належним відповідачем по справі (том 3 а.с.27-29). У судове засідання представник відповідача не з`явився, повідомлявся належним чином, шляхом направлення судової повістки.

Відповідач ОСОБА_2 подав до суду відзив, в якому зазначив, що позивач оформлювала документи на земельну ділянку з кадастровим номером :096455:0265, площа 0,0868 га, а ОСОБА_2 була передана у власність земельна ділянку з кадастровим номером :09:455:0285, площею 0,1000 га, що свідчить про відсутність порушених прав позивача. Також відповідач звертає увагу, що процес оформлення права власності на земельну ділянку ОСОБА_2 розпочався 26.09.2006 ОСОБА_4 (матір`ю відповідача), яка звернулась до Дніпропетровської міської ради з клопотанням про відвід їй земельної ділянки у власність. У зв`язку із погіршенням стану здоров`я 22.12.2008 року ОСОБА_4 видала нотаріальну довіреність на ім`я свого сина ОСОБА_2 , якою уповноважила його здійснювати усі необхідні дії для отримання земельної ділянки у власність. Починаючи з січня 2014 року відповідач ОСОБА_2 продовжив оформлення права власності на земельну ділянку, загальний строк оформлення права власності тривав до 13.04.2017. Відповідач також звертає увагу суду на висновок №14-зв від 20.04.2016 року Постійної комісії з питань архітектури, містобудування та земельних відносин Дніпропетровської міської ради, відповідно до якої комісія визначила пріорітетне право ОСОБА_2 на отримання у власність земельної ділянки, оскільки подав клопотання до міської ради раніше ніж гр. ОСОБА_1 та має статус багатодітної родини, що надає пільгу при виріщенні питання будівництва індивідуальних житлових будинків. Це рішення позивачем не оскаржувалось. Також, позивач, користуючись правом, передбаченим ст. 93 ЦПК України просив позивача надати відповіді на питання у формі заяви свідка (том 3 а.с.77-84).

Представник позивача адвокат Федосєєв Є.О. подав до суду відповідь на відзив, в якій просив вважати відзиві відповідача ОСОБА_2 поданим із пропущенням строку на подання відзив та задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 (том 3 а.с.105-109).

У запереченні на відповідь відповідач ОСОБА_2 вказує, що позивач передчасно звернулась до суду з позовом про скасування рішення Дніпропетровської міської ради №83/19 від 13.04.2017, оскільки воно не визнане незаконним та жодним чином не порушує права позивача на цей час (том 3 а.с.125-133).

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримала, суду пояснила, що земельну ділянку отримує в інтересах своїх дітей та онуків, всіма питаннями займається її адвокат, в подальшому відмовилась брати особисту участь у судових засіданнях.

Представник позивача адвокат Федосєєв Є.О. позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити у повному обсязі, виходячи із усіх наданих письмових доказів.

Представник відповідача Дніпровської міської ради Семчук Н.В. заперечувала проти задоволення позовних вимог.

Відповідач ОСОБА_2 та його представник адвокат Діденко Р.А. заперечували проти задоволення позовних вимог.

ІІ. Заяви, клопотання. Інші процесуальні дії у справі.

04.02.2021 на підставі постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 04 грудня 2019 року до Самарського районного суду м. Дніпропетровська надійшла цивільна справа ОСОБА_1 до Дніпровської (Дніпропетровської) міської ради, Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, третя особа: ОСОБА_2 про скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії на новий судовий розгляд ( том 3 а.с.1).

12.02.2021 у справі відкрито загальне позовне провадження, справу призначено до підготовчого розгляду (том 3 а.с.7).

У судовому засіданні 12.03.2020 року від представника позивача надійшло клопотання про залучення до участі у справі співвідповідача , яке ухвалою Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 12.03.2020 року було задоволено виключено з числа третіх осіб ОСОБА_2 та залучено у якості співвідповідача (том 3 а.с.9-11,14).

26.03.2020 року до суду засобами поштового зв`язку від представника відповідача Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області надійшов відзив на позовну заяву (том 3 а.с.27-29).

15.05.2020 року від представника громадської організації «Користувачів земельних ділянок м. Дніпропетровська» надійшла апеляційна скарга на ухвалу суду від 12.02.2020 року (том 3 а.с.45), яка 18.05.2020 року ухвалою судді Самарського районного суду м. Дніпропетровська була повернута заявнику (том 3 а.с.48-50).

26.05.2020 року ухвалою Дніпровського апеляційного суду апеляційна скарга Громадської організації «Користувачів земельних ділянок м. Дніпропетровська» на ухвалу Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 08 вересня 2017 року повернута апелянту (том 3 а.с.55).

Ухвалою Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 28.07.2020 року апеляційну скаргу Голови Громадської організації «Об`єднання орендарів земельних ділянок» Шамова В.І. на ухвали Самарського районного суду м. Дніпропетровська про відкриття провадження від 08.09.2017 року та 12.02.2020 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Дніпровської міської ради, Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, ОСОБА_2 , про скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії, яка надійшла до суду 27.07.2020 року - повернуто апелянту (том 3 а.с.64-67).

18.08.2020 року до суду надійшов відзив відповідача ОСОБА_2 (том 3 а.с. 77-84).

У підготовчому засіданні відповідач ОСОБА_5 заявив клопотання про зупинення провадження у справі (том 3 а.с.94-65).

07.09.2020 року поштою до суду надійшла відповідь на відзив відповідача ОСОБА_2 (том 3 а.с.105-109).

15.09.2020 року, під час підготовчого засідання представник відповідача ОСОБА_2 адвокат Діденко Роман Анатолійович заявив клопотання про зупинення провадження у справі, у задоволенні якого хвалою Самарського районного суду м. Дніпропетровська було відмовлено (том 3 а.с.115-117, 121а).

29.09.2020 від відповідача ОСОБА_2 надійшли заперечення на відповідь на відзив позивача (том 3 а.с.125-133).

06.10.2020 року клопотання представника відповідача ОСОБА_6 про зобов`язання позивача надати відповіді на питання було задоволено, зобов`язано ОСОБА_1 надати Самарському районному суду м. Дніпропетровська та ОСОБА_2 (тобто відповідачу 3) заяву свідка, в якій зазначити в письмовому вигляді відповідь на питання (том 3 а.с.141-142а).

Ухвалою Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 12.11.2020 року клопотання представника відповідача ОСОБА_2 адвоката Киселиця І.Ю. задоволено. Застосовано до сторони позивача заходи процесуального примусу у вигляді штрафу (том 3 а.с.153-154).

19.11.2020 року на електронну пошту суду від представника позивача ОСОБА_3 надійшла заява про направлення заяви від позивача ОСОБА_1 , яка надійшла до суду в оригіналі 02.12.2020 року (том 3 а.с.158-159, 164-165).

21.12.2020 року ухвалою Самарського районного суду м. Дніпропетровська позовна заява ОСОБА_1 до Дніпровської міської ради, Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, ОСОБА_2 , про скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії - залишено без розгляду (том 3 а.с.175-176).

Постановами Дніпровського апеляційного суду від 03 березня 2021 року скасовано ухвали Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 12 листопада 2020 року про застосування заходів процесуального примусу у вигляді штрафу та ухвалу Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 21 грудня 2020 року про залишення позовної заяви без розгляду, справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду (том 3 а.с. 128-136).

У підготовчому засіданні 26 травня 2021 року відповідач ОСОБА_2 заявив клопотання про колегіальний розгляд справи, у задоволенні якого ухвалою судді від 05.07.2021 року відмовлено (том 3 а.с.146-147, 151-155, 165).

Ухвалою Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 05.07.2021 року, відвід, заявлений відповідачем судді Сухорукову А.О. визнано необгрунтованим (том 3 а.с.157-162, 166-167).

Ухвалою судді Самарського районного суду м. Дніпропетровська Малихіної В.В. від 08 липня 2021 року в задоволенні заяви про відвід головуючого судді Сухорукова А.О. у даній цивільній справі відмовлено (том 3 а.с.171-173).

09.08.2021 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Клопотання відповідача ОСОБА_2 задоволено визнано обов`язкову участь позивача ОСОБА_1 в судовий розгляд справи для надання особистих пояснень (том 3 а.с.176-179, 181).

Під час розгляду справи судом заслухано позивача, представника позивача, відповідача, представників відповідачів, досліджено письмові докази, що містяться в матеріалах справи.

16.11.2021 року в судовому засіданні проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

Судом встановлено, що 26.09.2006 року за вх.№13/7415 ОСОБА_4 звернулась до міського голови Куліченко І.І. з клопотанням про допомогу у відводі земельної ділянки, розташованої за адресою: АДРЕСА_2 для будування індивідуального житлового будинку (том 2 а.с.55).

Відповідно до містобудівного висновку щодо місця розташування об`єкта від 27.12.2007 року №03/5271 м, виданого Головним архітектурно-планувальним управлінням Дніпропетровської міської ради, розміщення жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) на земельній ділянці по АДРЕСА_2 відповідає вимогам забудови зазначеної планувальної території (том 2 а.с.57-58).

22.12.2008 року ОСОБА_4 видала нотаріально засвідчену довіреність на ім`я ОСОБА_2 представляти її інтереси щодо питання відводу (виділення), приватизації та оформлення права власності на земельну ділянку за будь-якою адресою (том 2 а.с.39).

28.01.2014 року ОСОБА_4 відмовилась від відведення земельної ділянки згідно з клопотанням 13/7415 від 26.09.2006 р. в районі АДРЕСА_2 , на користь свого сина ОСОБА_2 (том 2 а.с.40).

13.08.2014 року під вх. №36/4147 до Дніпропетровської міської ради надійшла заява ОСОБА_4 про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 (том 2 а.с.66).

З аналогічною заявою звертався також і ОСОБА_2 (вх. №36/4503 від 11.09.2014 року) (том 2 а.с.69-70).

09.09.2014 ОСОБА_1 звернулась до ДМР з клопотання про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки по АДРЕСА_2 для будівництва житлового будинку (том 1 а.с. 45).

29.10.2014 відповідно до рішення ДМР № 82/56 ОСОБА_1 було надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) по АДРЕСА_2 , також ОСОБА_1 було зобов`язано замовити у суб`єктів господарювання розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та після його погодження, відповідно до чинного законодавства, подати цей проект до міської ради для прийняття відповідного рішення. Строк дії рішення становить два роки з моменту його прийняття (том 1 а.с. 46).

Відповідно до Проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, пояснювальної записки, ФОП ОСОБА_7 розроблено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) на підставі рішення ДМР 82/56 від 29.10.2014, замовник ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_2 (том 1 а.с. 47-80).

Згідно висновку Управління Держземагенства у м. Дніпропетровську Дніпропетровської області Головного управління Держземагенства у Дніпропетровській області № 04-03/101214/2 від 10.12.2014 визнано за можливе погодити проект із землеустрою щодо відведення ОСОБА_1 вищезазначеної земельної ділянки. Окрім того, висновок містить інформацію про погодження ГоловАПУ міської ради проекту землеустрою, розробленого ФОП ОСОБА_7 , щодо відведення земельної ділянки ОСОБА_1 для будівництва та обслуговування жилого будинку по АДРЕСА_2 , площею 0,0868 га (том 1 а.с. 89-91).

Згідно містобудівного висновку щодо відведення земельної ділянки Головного архітектурно-планувального Управління міської ради № 10/2589П3 від 27.11.2014, відповідно до даних містобудівного кадастру за заявою ОСОБА_4 на містобудівній раді від 20.06.2014 № 108 було розглянуто передпроектні пропозиції розміщення жилого будинку, господарських будівель та споруд по АДРЕСА_2 . В той же час, за результатами розгляду вказаних матеріалів управління вважає за можливе погодження за містобудівними вимогами проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0, 0868 га ОСОБА_1 для будівництва та обслуговування жилого будинку по АДРЕСА_2 (том 1 а.с. 81-82).

Відповідно до копії витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ 014 від 11.12.2014, земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_2 , площа 0,0868 га присвоєно кадастровий номер :096455:0265 (том 1 а.с. 92).

26.11.2014 рішенням ДМР № 82/58 ОСОБА_2 надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, розташованої за адресою: АДРЕСА_2 , для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (том 1 а.с. 96-97).

18.12.2014 ОСОБА_2 звернувся до ДМР із заявою про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки по АДРЕСА_2 для будівництва та обслуговування житлового будинку (том 2 а.с. 72).

11.04.2016 ОСОБА_1 звернулась до ДМР з клопотанням, в якому просила затвердити проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки та передати їй у приватну власність земельну ділянку розташовану за адресою: АДРЕСА_2 , додаток проект землеустрою та витяг з Державного земельного кадастру (том 1 а.с. 9).

Відповідно до висновку постійної комісії міської ради з питань архітектури, містобудування та земельних відносин від 20.04.2016 № 14-зв щодо розгляду питання пріоритету відведення земельних ділянок по АДРЕСА_2 , враховуючи, що клопотання гр. ОСОБА_8 та ОСОБА_4 були подані до міської ради раніше, ніж клопотання третіх осіб - гр. ОСОБА_1 та гр. ОСОБА_9 (з якими існує просторове накладання земельних ділянок) та наявність статусу багатодітної родини ОСОБА_2 та ОСОБА_8 , який надає пільги при вирішенні питання будівництва індивідуальних жилих будинків, постійна комісія вважає доцільним визначити пріоритетне право на отримання у власність земельної ділянк (том 2 а.с. 77).

28.09.2016 рішенням ДМР № 83/14 рішення ДМР № 82/56 від 29.10.2014 щодо надання ОСОБА_1 дозволу на розробку проекту та рішення ДМР № 83/56 від 29.10.2014 щодо надання ОСОБА_9 дозволу на розробку проекту, визнано такими, що втратили чинність (том 1 а.с. 37).

27.10.2016 року за вх. №36/599 до Дніпропетровської міської ради надійшло клопотання від ОСОБА_2 про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки по АДРЕСА_2 для будівництва та обслуговування житлового будинку та споруд (том 2 а.с. 79).

16.11.2016 ОСОБА_2 звернувся до ДМР з клопотанням, в якому просив затвердити проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки та передати у приватну власність земельну ділянку розташовану за адресою: АДРЕСА_2 (том 2 а.с. 80).

13.04.2017 рішенням ДМР № 344/19 ОСОБА_2 надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,1000 га (кадастровий номер :09:455:0285) для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарський будівель і споруд по АДРЕСА_2 . Зобов`язано ОСОБА_2 замовити розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та після його погодження, відповідно до чинного законодавства, подати цей проект до міської ради для прийняття рішення (том 1 а.с. 98-99).

Тієї ж дати, тобто 13.04.2017 рішенням ДМР № 83/19 затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки та умови передачі земельної ділянки, визначені під час його погодження, і передано земельну ділянку у власність ОСОБА_2 для будівництва та обслуговування жилого будинку по АДРЕСА_2 (том 1 а.с. 101-104).

30.06.2017 позивач звернулась до ДМР з зазначеним вище клопотанням повторно до Дніпропетровської міської ради. Будь-яких рішень про задоволення або відмову у задоволенні клопотань, за результатами їх розгляду, на час розгляду справи не надано (том 1 а.с. 26).

ІV. Мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного представником позивача, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. Докази, відхилені судом, та мотиви їх відхилення.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного інтересу у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з ч. 2 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частиною 1 ст.81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.ч.5-6 ст.81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з нормою ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

За змістом ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч.1). Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (ч.2). Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ч.3).

Відповідно до ст. 13 Конституції України земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією. Кожний громадянин має право користуватися природними об`єктами права власності народу відповідно до закону. Відповідно до статті 14 Конституції України право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Як зазначено в ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Вирішуючи цей спір, суд виходить з наступних положень закону та відповідних їм правовідносин.

Статтею 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» визначано компетенцію сільських, селищних міських рад, зокрема, щодо вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин. Вказане питання мають вирішуватися виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради.

Відповідно до ст. 12 Земельного кодексу України до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить: а) розпорядження землями територіальних громад; б) передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу; в) надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу; г) вилучення земельних ділянок із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу; ґ) викуп земельних ділянок для суспільних потреб відповідних територіальних громад сіл, селищ, міст; д) організація землеустрою; е) координація діяльності місцевих органів земельних ресурсів; є) здійснення контролю за використанням та охороною земель комунальної власності, додержанням земельного та екологічного законодавства;ж) обмеження, тимчасова заборона (зупинення) використання земель громадянами і юридичними особами у разі порушення ними вимог земельного законодавства; з) підготовка висновків щодо вилучення (викупу) та надання земельних ділянок відповідно до цього Кодексу; и) встановлення та зміна меж районів у містах з районним поділом; і) інформування населення щодо вилучення (викупу), надання земельних ділянок; ї) внесення пропозицій до районної ради щодо встановлення і зміни меж сіл, селищ, міст; й) вирішення земельних спорів; к) вирішення інших питань у галузі земельних відносин відповідно до закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Частиною 3 цієї статті визначено, що безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі: а)приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; б) одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств,установ та організацій; в) одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

При цьому, згідно з ч. 4 ст. 116 ЗК України передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених цим Кодексом, провадиться один раз по кожному виду використання.

Частиною 6 ст. 118 ЗК України встановлено, що громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених ст. 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства).

Згідно з ч. 7 ст. 118 ЗК України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених ст. 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Згідно ч. 1, 3-5 ст. 79 Земельного кодексу України, формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера. Формування земельних ділянок (крім випадків, визначених у частинах шостій - сьомій цієї статті) здійснюється за проектами землеустрою щодо відведення земельних ділянок.

Відтак, з аналізу наведених норм права суд дійшов висновку, що право здійснювати розпорядження землями комунальної власності, у тому числі передавати їх у власність або користування фізичним та юридичним особам, належить до виключної компетенції органу місцевого самоврядування.

Відповідно до абз. 2 ч. 7 ст. 118 Земельного кодексу України, проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян суб`єктами господарювання, що є виконавцями робіт із землеустрою згідно із законом, у строки, що обумовлюються угодою сторін.

Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки погоджується в порядку, встановленому статтею 186-1 цього Кодексу (частина восьма статті 118 ЗК України).

Згідно з ч.ч.9, 10, 11 ст. 118 Земельного кодексу України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обов`язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи) приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.

Відмова органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення клопотання без розгляду можуть бути оскаржені до суду.

У разі відмови органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення заяви без розгляду питання вирішується в судовому порядку.

З аналізу вказаних норм, вбачається, що орган місцевого самоврядування у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки має право вчинити лише такі дії, а саме: прийняти рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність або відмовити у передачі земельної ділянки у власність або залишення клопотання без розгляду.

Суд зазначає, що не розгляд відповідачем в належний термін, передбачений ЗК України, заяви позивача про затвердження проекту землеустрою та наданні у користування земельної ділянки, є протиправною, відсутність письмового рішення Дніпровської (Дніпропетровської) міської ради, прийнятого у передбачений чинним законодавством строк, стосовного ініційованого позивачем питання, про задоволення та/або відмову, позбавило позивача у розумні строки, без затримки домогтись вирішення питання, що стосувалось безпосередньо її законного інтересу, що є неприпустимим з боку держави.

Також необхідно звернути увагу, що із змісту ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», при розгляді справ українські суди повинні застосовувати Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права, у п. 12 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» зазначено, що «в мотивувальній частині кожного рішення у разі необхідності мають бути посилання на Конвенцію та рішення Європейського суду, які згідно з Законом «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є джерелом права і підлягають застосуванню в такій справі».

Рішення Європейського суду є офіційною формою роз`яснення основних (невідчужуваних) прав кожної людини, закріплених і гарантованих Конвенцією, яка є частиною національного законодавства, та у зв`язку з цим - джерелом законодавчого правового регулювання і правозастосування в Україні.

Європейський Суд наголошує на тому, що перша та найбільш важлива вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» (Iatridis v. Greece) [ВП], заява № 31107/96, п. 58, ECHR 1999-ІІ). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А № 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії» (Kushoglu v. Bulgaria), заява № 48191/99, пп. 49-62, від 10 травня 2007 року).

ЄСПЛ в своєму рішенні по справі «Рисовський проти України» від 20.10.2011 вказав, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і послідовніший спосіб.

У справі «Пайн Велі Девелопмент ЛТД» та інші проти Ірландії» Європейський суд з прав людини постановив, що статтю 1 Першого протоколу до Конвенції можна застосовувати для захисту «правомірних очікувань» щодо певного стану речей (у майбутньому), оскільки їх можна вважати складовою частиною власності. «Правомірні очікування» виникають у особи, якщо нею було дотримано всіх вимог законодавства для отримання відповідного рішення уповноваженого органу, а тому вона мала усі підстави вважати таке рішення дійсним та розраховувати на певний стан речей.

В силу ч. 1 ст. 21 ЦК України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади автономної Республіки Крим, або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Слід також зазначити, що Верховний Суд констатував порушення прав ОСОБА_1 на отримання земельної ділянки у власність, оскільки позивач звернулася до суду за захистом майнового права на отримання конкретно визначеної земельної ділянки з її індивідуальними лінійними параметрами, що були визначені за її заявою, нею дотримано визначену законодавством процедуру отримання безоплатно у власність земельної ділянки.

Відсутність належної перевірки, формальний підхід до розгляду клопотання про надання дозволу на розробку проекту землеустрою, його погодження створили передумови для невиправданого, штучного використання процедури надання дозволу на виготовлення документації землеустрою, пільгового порядку одержання ОСОБА_2 земельної ділянки поза передбаченою законом процедурою, а отже, з метою захисту порушених прав ОСОБА_1 на отримання земельної ділянки, яка у встановленому законом порядку сформована за її заявою та поданими документами, правильними є висновок суду першої інстанції про незаконність рішення Дніпровської (Дніпропетровської) міської ради від 13 квітня 2017 року № 344/19, яким ОСОБА_2 надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарський будівель і споруд на АДРЕСА_2 , та скасування державної реєстрації права власності ОСОБА_2 на земель у ділянку з кадастровим номером :09:455:0285, оскільки надання органом місцевого самоврядування дозволу на розробку проекту землеустрою двом окремим громадянам щодо однієї і тієї ж земельної ділянки, є таким, що суперечить вимогам землеустрою, та сприяє позбавлення одного з них можливості завершити розпочату ним відповідно до вимог чинного законодавства процедуру отримання у власність земельної ділянки.

Дніпровська (Дніпропетровська) міська рада всупереч застереженням, які містяться у частині сьомій статті 118 ЗК України, розглядаючи клопотання ОСОБА_2 , яке надійшло пізніше, не пересвідчилась у відповідності розташування об`єкта вимогам законодавства та не врахувала вимог норм законів та підзаконних актів, метою яких і є уникнення такого конфлікту між заінтересованими особами, так і положень Конституції України щодо обов`язку органів державної влади діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України, забезпечувати рівність конституційних прав і свобод громадян, та, незважаючи на державну реєстрацію 11 грудня 2014 року проекту землеустрою за заявою ОСОБА_1 , тобто на те, що здійснено формування земельної ділянки з конкретно визначеними межами за відповідною фізичною особою (стаття 791 ЗК України, стаття 50 Закону України «Про землеустрій»), Дніпровська (Дніпропетровська) міська рада всупереч наданих їй повноважень не ухвалила рішення, за наявності для того законних підстав, про відмову у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою за зверненням ОСОБА_2 , чим суттєво порушила права першого заявника на отримання у власність земельної ділянки.

Щодо вимоги позивача скасувати державну реєстрацію за ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_2 ) земельну ділянку за кадастровим номером :09:455:0285, реєстровий номер об`єкта нерухомого майна 101, номер запису права власності 20495093 суд зазначає наступне.

Відносини, що виникають у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, розміщене на території України, та обтяжень таких прав, врегульовані Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Відповідно до абзацу першого ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація речових прав на нерухоме майно це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до ст. 5 вказаного Закону, у Державному реєстрі прав реєструються речові права та їх обтяження на земельні ділянки, а також на об`єкти нерухомого майна, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких неможливе без їх знецінення та зміни призначення, а саме: підприємства як єдині майнові комплекси, житлові будинки, будівлі, споруди, а також їх окремі частини, квартири, житлові та нежитлові приміщення.

Порядок реєстрації речових прав на нерухоме майно визначений розділом 4-м зазначеного Закону.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація прав проводиться на підставі, зокрема документів, що підтверджують виникнення, перехід, припинення прав на нерухоме майно, поданих органу державної реєстрації прав разом із заявою.

Частиною 2 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» встановлено, що у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом "а"пункту 2 частини шостої статті 37цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав.

У разі скасування судом документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав до 1 січня 2013 року, або скасування записів про державну реєстрацію прав, інформація про які відсутня в Державному реєстрі прав, запис про державну реєстрацію прав вноситься до Державного реєстру прав та скасовується.

Суду, доказу державної реєстрації за ОСОБА_2 земельної ділянки в АДРЕСА_2 не надано. Клопотань про витребування чи отримання судом іншим чином відповідного доказу, позивачем та іншими учасниками процесу не заявлялось. Крім того, проект земельної ділянки, на яку претендує ОСОБА_1 має кадастровий номер :09:455:0265, площею 0,0868 га, земельна ділянка надана ОСОБА_2 має кадастровий номер :09:455:0285, площею 0,1000 га. Належних доказів про тотожність зазначених земельних ділянок, сторонами не надано, клопотань, зокрема про проведення відповідної експертизи, не заявлялось.

V. Висновки суду за результатами розгляду позовної заяви та вирішення питання про розподіл судових витрат.

Суд, враховуючи вищевикладені норми чинного законодавства, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази, а також беручи до уваги факт відсутності письмового рішення відповідача-Дніпропетровської (Дніпровської) міської ради, щодо порушеного права позивача та те, що цей факт став підставою прийняття подадьших ріщень, стосовно спірної земельної ділянки, приходить висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково, а саме: визнати незаконним та скасувати рішення Дніпропетровської міської ради № 83/14 від 28.09.2016 «Про втрату чинності рішень міської ради від 29.10.2014 № 83/56, від 29.10.2014 № 82/56 стосовно надання дозволу на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок для будівництва та обслуговування жилих будинків, господарських будівель і споруд (присадибні ділянки) по АДРЕСА_1 » в частині визнання таким, що втратило чинності, рішення Дніпропетровської міської ради № 82/56 від 29.10.2014 «Про надання гр. ОСОБА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) по АДРЕСА_1 ».

Питання щодо розподілу судових витрат між сторонам суд вирішує згідно ст. 141 ЦПК України.

У відповідності до ЗУ "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" № 1774-VІІІ від 06.12.2016 року, яким внесено зміни до ст. 4 ЗУ "Про судовий збір", з 1 січня 2017 року судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб з січня 2017 року становив 1600 грн., тому саме з цієї суми розраховується значення судового збору протягом всього 2017 року, в якому саме і була подана позовна заява.

Виходячи із приписів п. п. 1 п. 1 ч. 2 ст. 4 З У "Про судовий збір" за подання до суду заяви немайнового характеру, яка подана фізичною особою, підлягає стягненню судовий збір у розмірі 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що на день подання позову становило 640,00 грн. Відповідно до п. 3 ч.2 ст. 141 ЦПК України, у разі часткового задоволення позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Отже, з відповідача Дніпровської міської ради на користь ОСОБА_1 підлягають стягненню судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 1280,00 грн., оскільки задоволено дві вимоги.

Керуючись ст.ст. 3-13,141,235, 258, 259, 263-265, 268ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Визнати незаконним та скасувати рішення Дніпропетровської міської ради № 83/14 від 28.09.2016 «Про втрату чинності рішень міської ради від 29.10.2014 № 83/56, від 29.10.2014 № 82/56 стосовно надання дозволу на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок для будівництва та обслуговування жилих будинків, господарських будівель і споруд (присадибні ділянки) по АДРЕСА_1 » в частині визнання таким, що втратило чинності, рішення Дніпропетровської міської ради № 82/56 від 29.10.2014 «Про надання гр. ОСОБА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) по АДРЕСА_1 ».

Зобов`язати Дніпровську міську раду на найближчій сесії розглянути питання щодо затвердження проекту землеустрою та передачі земельної ділянки по АДРЕСА_2 ОСОБА_1 , для будівництва житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка).

Стягнути з Дніпровської міської ради (, пр. Д. Яворницького, 75, м.Дніпро) на користь ОСОБА_1 (р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1 , АДРЕСА_3 ) судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 1280 (одна тисяча двісті вісімдесят) гривень.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 23 листопада 2021 року.

Суддя А.О. Сухоруков