Провадження № 22-ц/812/131/21

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 січня 2021 року м. Миколаїв

справа № 487/3823/17-ц

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого Тищук Н.О.,

суддів: Кушнірової Т.Б., Лівінського І.В.,

із секретарем Біляєвою В.М.

розглянувши у спрощеному провадженні без виклику сторін апеляційну скаргу

акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк»

на рішення Заводського районного суду м. Миколаєва, ухвалене 5 серпня 2020 року суддею Кузьменком В.В. в приміщенні цього ж суду (дата складання повного рішення не зазначена), у цивільній справі за позовом

акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до

ОСОБА_1

про стягнення кредитної заборгованості,-

В С Т А Н О В И В:

У липні 2017 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся з позовом до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості.

Позивач зазначав, що 8 червня 2012 року ОСОБА_1 підписав анкету-заяву без номеру про приєднання до умов та правил надання банківських послуг. Своїм підписом підтвердив, що ця заява разом з пам`яткою клієнта, умовами та правилами надання банківських послуг а також тарифами банку складають між ним та ПАТ КБ «ПриватБанк» договір про надання банківських послуг. Згідно цієї заяви відповідачу надано 500 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну карту.

Посилаючись на порушення позичальником кредитних зобов`язань, банк просив стягнути заборгованість, яка виникла станом на 31 травня 2017 року у розмірі 22 004, 74 грн., з яких 228, 14 грн. заборгованості за тілом кредиту, 16 356, 56 грн. за відсотками, 3 900 грн. пені, та штрафи 500 грн. фіксована частина та 1 024, 04 грн. процентна складова.

Заочним рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 13 жовтня 2017 року позов задоволено, з ОСОБА_1 на користь банку стягнуто 22 004, 74 грн. кредитної заборгованості.

Ухвалою цього ж суду від 20 листопада 2019 року заочне рішення скасовано, справу призначено до судового розгляду.

Рішенням цього ж суду від 5 серпня 2020 року АТ КБ «ПриватБанк» у задоволенні позову до ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення мотивоване недоведеністю факту погодження між банком та позичальником умов кредитування та недотриманням вимог до письмової форми договору.

В апеляційній скарзі банк просив рішення скасувати та задовольнити позовні вимоги, посилаючись на узгодження між сторонами умов кредитування та прийняття їх позичальником, який активував кредитну картку, користувався кредитними коштами та частково погашав кредитну заборгованість.

Відповідно до частини 1 статті 369 ЦПК апеляційна скарга розглядається судом без повідомлення та виклику учасників справи.

Переглянувши справу за наявними в ній доказами та перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що 8 червня 2012 року ОСОБА_1 підписав анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПАТ КБ «ПриватБанк», в якій зазначено, що вона разом з пам`яткою клієнта, умовами та правилами надання банківських послуг, а також тарифами складає між банком та позичальником договір про надання банківських послуг, а також, що він ознайомився та погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані для ознайомлення в письмовому вигляді (а.с. 6).

Будь-яких відомостей щодо суми кредиту, відсоткової ставки чи штрафних санкцій в анкеті-заяві не зазначено. Отже, ціна кредитного договору в письмовій формі сторонами не узгоджувалась.

До позовної заяви банком додано витяг з тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», зокрема «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», «Універсальна CONTRACT» та «Універсальна GOLD».

Витягом з тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», «Універсальна CONTRACT» та «Універсальна GOLD» та витягом з умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку визначені, в тому числі: пільговий період користування коштами, порядок та строк їх повернення, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування, а також містяться додаткові положення.

Власноручного підпису позичальника ці витяги не містять.

Також матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах розмірі і порядку нарахування.

Роздруківка із сайту позивача, як доказ узгоджених сторонами умов кредитування, повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування.

Тому суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що такий доказ не може вважатись достатньою підставою для покладення на позичальника обов`язків, які передбачені цими документами.

Надані позивачем Правила надання послуг Приватбанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо збільшення прав та обов`язків кожної зі сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені в анкеті-заяві позичальника, яка підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

Встановивши обставини справи та надані позивачем докази, суд першої інстанції виходив з того, що до вказаних правовідносин неможливо застосувати правила частини 1 статті 634 ЦК, за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Без наданих підтверджень про конкретні запропоновані позичальнику умови кредитування, за відсутності в анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитом, пені та штрафів за несвоєчасне виконання зобов`язань, надані банком витяги з Тарифів та Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, тобто бути складовою цього договору.

З доданих до позовної заяви виписки з карткового рахунку (а.с. 107-111) та розрахунку заборгованості (а.с. 4-5) вбачається, що протягом періоду з червня 2012 року по 31 травня 2017 року до заборгованості відповідача за тілом кредиту додавались суми нарахованої пені та проценти за користування кредитними коштами: до 29 серпня 2014 року 30 % річних, до 1 квітня 2015 року 34, 8 % річних та до 31 травня 2017 року - 43,2 % річних.

Враховуючи відсутність доказів узгодження сторонами умов кредитування, суд вважає нарахування банком процентів та пені безпідставним та таким, що призвело до штучного збільшення боргу ОСОБА_1 за тілом кредиту.

Отже, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, пославшись на відповідні норми цивільного законодавства та правильно застосувавши ці норми відповідно до загальних засад цивільного судочинства та висновків, викладених в постановах Верховного Суду.

Оскільки апеляційна скарга не містить доводів, які б спростовували висновки суду чи доводили б порушення ним норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд не вбачає підстав для скасування судового рішення.

Керуючись статями 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» залишити без задоволення.

Рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 5 серпня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, але за наявності підстав, передбачених статтею 389 ЦПК, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий Н.О.Тищук

Судді: Т.Б.Кушнірова

І.В.Лівінський

---------------------------------

Повну постанову складено 26 січня 2021 року