ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
Справа № 669/686/20
Провадження № 22-ц/4820/1706/21
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 листопада 2021 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд у складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

Купельського А.В. (суддя-доповідач),

Янчук Т.О., Ярмолюка О.І.,

секретар судового засідання Шевчук Ю.Г.

за участю учасників справи: представника апелянта адвоката Демчишина М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Білогірського районного суду Хмельницької області від 27 листопада 2020 року (суддя Давидюк О.І.) у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення моральної шкоди, завданої злочином,

в с т а н о в и в :

У липні 2020 року ОСОБА_2 , звертаючись до суду з вказаним позовом, зазначала, що в ніч на 11 травня 2019 року ОСОБА_1 , керуючи автомобілем «VOLKSWAGEN PASSAT 1.9 TDI KOMBI» р.н. НОМЕР_1 по вул. Крайницькій с. Варивідки Білогірського району Хмельницької області, допустив грубе порушення Правил дорожнього руху та вчинив наїзд на її рідного брата ОСОБА_3 , заподіявши йому тяжкі тілесні ушкодження, від яких останній помер. При цьому, ОСОБА_1 , знаючи, що здійснив наїзд на людину, залишив місце події, не надавши першої необхідної допомоги.

Позивач вказувала, що в кримінальному провадженні за підозрою ОСОБА_1 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 135, ч. 2 ст. 286 КК України, постановою слідчої СВ Білогірського відділення поліції Красилівського ВП ГУНП в Хмельницькій області від 24 травня 2019 року її, позивача ОСОБА_2 , було визнано потерпілою.

В подальшому, вироком Ізяславського районного суду Хмельницької області від 30 квітня 2020 року ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 135, ч. 2 ст. 286 КК України, та призначено покарання у виді чотирьох років дев`яти місяців позбавлення волі.

Зазначала, що померлий ОСОБА_3 був її рідним братом, інших родичів, крім неї, у нього не було, а тому його смертю їй заподіяно важких моральних страждань.

Також позивач вказувала, що після смерті їхніх батьків вона постійно проживала з братом, підтримували та турбувалися один про одного. Несподівана та передчасна смерть брата, його похорони викликали в неї душевний стрес та безмежні страждання, вона постійно відчуває дискомфорт, переживає та страждає, так як для неї смерть брата є тяжкою втратою.

При цьому, її страждання поглиблені тим, що ОСОБА_1 до ухвалення вироку суду жодного разу не поцікавився її станом, не вибачився за скоєне, у вчиненому не розкаявся та не надав жодної компенсації на поховання ОСОБА_3 , хоча вона зазнала великих матеріальних затрат на його поховання.

У зв`язку з цим позивач просила суд стягнути на її користь зі ОСОБА_1 250 000 грн. відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Білогірського районного суду Хмельницької області від 27 листопада 2020 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення моральної шкоди, завданої злочином, задоволено частково.

Стягнуто зі ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 моральну шкоду у розмірі 200 000 грн.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Стягнуто зі ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір в розмірі 2000 грн. судового збору.

Не погоджуючись з цим рішенням, ОСОБА_1 в апеляційній скарзі просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Вважає вказане рішення незаконним та необґрунтованим, ухваленим з істотним порушенням норм матеріального та процесуального права.

Посилається на те, що не зважаючи на наявність вироку та засудження відповідача до покарання у виді позбавлення волі, не забезпечуючи участі останнього у судовому засіданні, не надаючи йому копій процесуальних документів, у тому числі й позовної заяви з додатками, позовні вимоги були задоволені частково. Такими діями судом недодержано мінімальних гарантій справедливого судового розгляду, порушено принцип змагальності сторін та позбавлено відповідача можливості захищати свої інтереси в судовому засіданні, надати заперечення та пояснення щодо обставин справи, які підлягають з`ясуванню.

Позивачем жодних належних та допустимих доказів наявності та розміру моральної шкоди не надано, а лише висловлено припущення, що вона може мати місце за обставин даної справи, що виключає можливість задоволення позовних вимог про її відшкодування відповідачем.

Визначений неспівмірний з обставинами справи розмір моральної шкоди свідчить про наявність у позивача спрямованого бажання на отримання надприбутку з використанням ситуації, що склалась між сторонами, а не відшкодування моральної шкоди.

Судом першої інстанції не врахованого того факту, що відповідач скоїв злочин без прямого умислу та не бажав настання наслідків у вигляді смерті.

Апелянт не згідний з висновком суду, що довідкою Вільшаницької сільської ради Білогірського району Хмельницької області від 31.10.2019 №449 підтверджуються доводи позивача, викладені у позовній заяві, про те, що несподівана та передчасна смерть брата є тяжкою для неї втратою, його похорони викликали у неї душевний стрес та безмежні страждання. За відсутності в матеріалах справи інших доказів, у тому числі й висновку психологічної експертизи, твердження суду першої інстанції про обґрунтованість позовних вимог, зокрема, про завдання моральної шкоди у розмірі 200 000 грн., є свавільними.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення Білогірського районного суду Хмельницької області від 27 листопада 2020 року залишити без змін.

Стосовно неотримання відповідачем копії позовної заяви позивач зазначає, що він її отримав 15 листопада 2019 року, при розгляді кримінальної справи.

Скоївши наїзд на брата позивача залишив місце події, не надавши йому допомоги. Крім брата у ОСОБА_2 рідних немає.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідача, пояснення представника відповідача, перевіривши матеріали справи, ознайомившись з доводами апеляційної скарги, відзивом на неї, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з наступних підстав.

Так, відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Відповідно до вимог ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Відповідно до ч. 3 ст. 23 цього ж Кодексу розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків (п. 3 постанови Пленуму ВСУ від 31 березня 1995 року N 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»).

Як вбачається з п. 9 цієї постанови розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Згідно ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

За приписами ч. 1 ст. 89 суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Судом встановлено, і це підтверджується матеріалами справи, що вироком Ізяславського районного суду Хмельницької області від 30 квітня 2020 року ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 135, ч. 2 ст. 286 КК України, та призначено покарання у виді чотирьох років дев`яти місяців позбавлення волі без позбавлення права керувати транспортними засобами за порушення ним правил безпеки дорожнього руху як особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого ОСОБА_3 , та завідоме залишення без допомоги останнього, який перебував в небезпечному для життя стані і позбавлений був можливості вжити заходи до самозбереження внаслідок безпорадного стану, спричиненого діями ОСОБА_1 (а. с. 5-8).

Позивач ОСОБА_2 є рідною сестрою ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження позивача від 8 листопада 1949 року НОМЕР_2 , свідоцтвом про укладення шлюбу від 25 липня 1979 року НОМЕР_3 , яким правомірно змінено прізвище з « ОСОБА_4 » на « ОСОБА_5 », та актовим записом про народження ОСОБА_3 від 15 жовтня 1959 року №213 (а. с. 18, 19, 27).

При цьому, з довідки Вільшаницької сільської ради Білогірського району Хмельницької області від 31 жовтня 2019 року № 449 встановлено, що померлий ОСОБА_3 за життя проживав разом з сестрою ОСОБА_2 в АДРЕСА_1 , вели спільне господарство, в зв`язку з відсутністю в померлого інших родичів, поховання останнього здійснювала позивач (а. с. 4).

Частково задовольняючи позов, суд виходив з того, що суспільно небезпечні винні дії відповідача призвели до смерті ОСОБА_3 , який був рідним братом позивача. Несподівана та передчасна смерть брата є тяжкою для неї втратою, його похорони викликали в неї душевний стрес та безмежні страждання. У зв`язку з цим суд дійшов висновку про можливість стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди у розмірі 200 000 грн.

Хмельницький апеляційний суд з таким висновком погоджується.

Посилання апелянта, що суд розглянув справу без його повідомлення, є необґрунтованим. Матеріали справи містять рекомендоване повідомлення про вручення рекомендованого повідомлення родичам відповідача за місцем реєстрації ОСОБА_1 , від отримання якого вони відмовились (а. с. 16, 30).

Матеріали справи спростовують твердження ОСОБА_1 , що позивачем жодних належних та допустимих доказів наявності та розміру моральної шкоди не надано. В силу обставин, що склались, у зв`язку зі скоєнням злочину та залишення в небезпеці брата позивача, його смертю та його похованням, очевидним є спричинення позивачу моральних страждань, розмір яких суд визначив відповідно до ст. 23 ЦК України (щодо відшкодування моральної шкоди) та ст. 89 ЦПК України (щодо оцінки доказів у їх сукупності).

Апеляційний суд не бере до уваги аргументи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції не врахованого того факту, що відповідач скоїв злочин без прямого умислу та не бажав настання наслідків у вигляді смерті. Зазначені доводи апелянтом нічим не підтверджені та спростовуються встановленими обставинами у вироку від 30 квітня 2020 року, з якого вбачається, що крім порушення правил експлуатації транспорту особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого, відповідач ще й завідомо залишив без допомоги особу, яка перебуває в небезпечному для життя стані і позбавлена можливості вжити заходів до самозбереження, якщо той, хто залишив без допомоги, сам поставив потерпілого в небезпечний для життя стан (ст.135 КК).

Безпідставними є посилання ОСОБА_1 , що довідкою Вільшаницької сільської ради Білогірського району Хмельницької області від 31.10.2019 №449 не підтверджуються доводи позивача, викладені у позовній заяві, про те, що несподівана та передчасна смерть брата є тяжкою для неї втратою, його похорони викликали у неї душевний стрес та безмежні страждання, і що за відсутності в матеріалах справи інших доказів, у тому числі й висновку психологічної експертизи, твердження суду першої інстанції про обґрунтованість позовних вимог, зокрема, про завдання моральної шкоди у розмірі 200 000 грн. є свавільними.

Вказана довідка отримана позивачем та долучена до позовної заяви на підтвердження обставин, що вона дійсно проживала без реєстрації зі своїм братом, ОСОБА_3 , та що похорон брата проводила ОСОБА_2 , так як більше немає родичів померлого.

Доводи апеляційної скарги, ретельно досліджені судом, висновків суду не спростовують і не дають підстав вважати, що судом допущені порушення матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення спору.

Оскільки рішення суду правильне, обґрунтоване, відповідає обставинам справи, постановлене з дотриманням вимог процесуального права, апеляційний суд не вбачає підстав для його скасування.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, Хмельницький апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Білогірського районного суду Хмельницької області від 27 листопада 2020 року зашити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного рішення.

Повне судове рішення складено 25 листопада 2021 року.

Судді А.В. Купельський

Т.О. Янчук

О.І. Ярмолюк