Дата документу 25.01.2021 Справа № 311/357/20
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ЄУН 311/357/20 Головуючий у 1 інстанції Носик М.А.
Провадження №22ц/807/301/21 Суддя-доповідач: Поляков О.З.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 січня 2021 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Запорізького апеляційного суду у складі:

Головуючого: Полякова О.З.,

суддів: Кухаря С.В.,

Крилової О.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 на рішення Василівського районного суду Запорізької області від 19 жовтня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ЮНІВЕС» про стягнення страхового відшкодування,-

В С Т А Н О В И Л А:

У січні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ПрАТ «СК «ЮНІВЕС» про стягнення страхового відшкодування.

В обґрунтування своїх вимог зазначала, що01 травня 2018 року, приблизно о 20 год. 40 хв., за участю водія ОСОБА_3 сталося ДТП, внаслідок якого водій ОСОБА_3 та його пасажир ОСОБА_4 отримали тілесні ушкодження, з якими були доставлені до Василівської лікарні, де ОСОБА_4 помер. 31 липня 2019 року вироком Василівського районного суду Запорізької області у справі №311/4238/18 ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст. 286 КК України та призначено йому покарання у виді шести років шести місяців позбавлення волі, з позбавленням права керувати транспортним засобом на 3 роки. Ухвалою Запорізького апеляційного суду від 03 жовтня 2019 року вирок залишено без змін.

Відповідальність водія транспортного засобу - автомобіля марки «ЗАЗ-1103», реєстраційний номер НОМЕР_1 , на дату вчинення дорожньо-транспортної пригоди застрахована згідно полісу АМ001234508 у ПрАТ «СК «ЮНІВЕС».

18 червня 2018 року ТОВ «ЮК «ЦЕНТР АВТОВИПЛАТ ПОЛІС» в інтересах матері загиблого - ОСОБА_1 та батька - ОСОБА_5 на адресу ПрАТ «СК «ЮНІВЕС» надіслано заяву про виплату страхового відшкодування та долучено до вказаної заяви необхідні документи. 23 червня 2018 року ПрАТ «СК «ЮНІВЕС» отримали заяву та зареєстрували страхову справу №12290. У вищезазначеній заяві, заявлено вимогу про виплату страхового відшкодування для батька потерпілого - ОСОБА_5 - моральна шкода в сумі 22338 грн. та матері потерпілого - ОСОБА_1 - моральна шкода в сумі 22338 грн. Загальна сума страхового відшкодування становить 44676 грн.

З моменту отримання заяви, а саме, 23 червня 2018 року, про виплату страхового відшкодування від 18 червня 2018 року пройшло більше 90 днів, однак ПрАТ «СК «ЮНІВЕС» не повідомило про прийняте рішення про виплату страхового відшкодування та не здійснило виплату, враховуючи той факт, що в межах 90 днів жодних листів з проханням долучення документів, необхідних для прийняття рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) на адресу ТОВ «ЮК «ЦЕНТР АВТОВИПЛАТ ПОЛІС» не надходило.

Станом на день подання позову, виплата страхового відшкодування у справі №12290 не проведена. На неодноразові звернення до ПрАТ «СК «ЮНІВЕС» із запитами про отримання інформації щодо стану розгляду заяви про виплату страхового відшкодування від 30 жовтня 2019 року та 02 грудня 2019 року, жодної інформації не отримано. Зважаючи на те, що з моменту отримання ПрАТ «СК «ЮНІВЕС» заяви про виплату грошового відшкодування пройшло більше 90 днів, а заявник так і не отримав належного грошового відшкодування моральної шкоди, ПрАТ «СК «ЮНІВЕС» зобов`язане сплатити потерпілому пеню за кожний день прострочення виплати страхового відшкодування розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня.

Посилаючись на наведені обставини, з урахування уточнених позовних вимог, ОСОБА_1 просила суд стягнути з ПрАТ «СК «ЮНІВЕС» страхове відшкодування в розмірі 44676 грн., пеню з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України у розмірі 10004,24 грн., три відсотки річних у розмірі 1186,06 грн., та інфляційні втрати у розмірі 1262,61 грн., а всього разом - 12452,91 грн., та понесені судові витрати у зв`язку із розглядом справи на професійну правничу допомогу у розмірі 9500 грн.

Рішенням Василівського районного суду Запорізької області від 19 жовтня 2020 року позов задоволено частково. Стягнуто з ПрАТ «СК «ЮНІВЕС» на користь ОСОБА_1 страхове відшкодування у розмірі 22338 грн., витрати на правничу допомогу у сумі 3000 грн., а всього - 25338 грн. В іншій частині позову у задоволенні відмовлено. Стягнуто з ПрАТ «СК «ЮНІВЕС» судовий збір в дохід держави у розмірі 840,80 грн.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 , посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, та порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, подала апеляційну скаргу.

В обґрунтування скарги ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 зазначає, що відповідно до Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами. Враховуючи, що розмір мінімальної заробітної плати у 2018 році становив 3723 грн., сума відшкодування на її користь повинна становити 44676 грн.

Скаржниця також зазначає, що судом першої інстанції не надано правову кваліфікацію дій відповідача, адже саме через затягування страхової виплати, тобто порушення 90 денного строку, її чоловік не одержав своєї частини виплати моральної шкоди, оскільки загинув 26 лютого 2019 року. Враховуючи наведене, виплату страхового відшкодування моральної шкоди слід здійснити позивачу у повному обсязі у зв`язку із відсутністю інших осіб, коло яких передбачено Законом. Окрім цього, у разі часткового задоволення позовних вимог, суд повинен був вирахувати суму пені, 3% річних і інфляційних втрат відповідно до співмірності задоволених позовних вимог.

ОСОБА_1 в апеляційній скарзі також посилається на невмотивованість оскаржуваного рішення, не роз`яснення порядку визначення суми відшкодування, відсутність жодного обґрунтування зменшення витрат, понесених нею на правничу допомогу, просить скасувати рішення Василівського районного суду Запорізької області від 19 жовтня 2020 року, та ухвалити нове, яким її позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Відзиву на апеляційну скаргу не надходило.

Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 369 цього Кодексу.

Зважаючи на те, що ціна позову у справі становить менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа є малозначною, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.

Згідно з ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з огляду на наступне.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 01 травня 2018 року, приблизно о 20 год. 40 хв., водій ОСОБА_3 , керуючи автомобілем «ЗАЗ 1103», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись по проїзній частині автодороги Енергодар - Василівка - Бердянськ, з боку м. Бердянськ в напрямку м. Енергодар, на території Василівського району Запорізької області, на відстані 2400 м від повороту на с. Широке, не впорався з керуванням свого транспортного засобу, виїхав за межі проїзної частини вліво, де скоїв наїзд на металеву огорожу. Внаслідок даного ДТП водій ОСОБА_3 та його пасажир ОСОБА_4 отримали тілесні ушкодження, з якими були доставлені до Василівської районної лікарні, де ОСОБА_4 помер.

Вироком Василівського районного суду Запорізької області від 31 липня 2019 року у справі №311/4238/18 ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст.286 КК України та призначено покарання у виді шести років шести місяців позбавлення волі, з позбавленням права керувати транспортним засобом на 3 роки. Цивільний позов ОСОБА_1 задоволено, та стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 100000 грн. і матеріальну в розмірі 16554 грн., а всього 116554 грн. (а.с. 21-26).

Сторонами також не заперечується, та підтверджується матеріалами справи, що відповідальність водія транспортного засобу - автомобіля марки «ЗАЗ-1103», реєстраційний номер НОМЕР_1 , на дату вчинення дорожньо-транспортної пригоди застрахована згідно полісу АМ001234508 у ПрАТ «СК «ЮНІВЕС»(а.с. 16).

18 червня 2018 року ТОВ «ЮК «ЦЕНТР АВТОВИПЛАТ ПОЛІС» в інтересах матері загиблого ОСОБА_4 - ОСОБА_1 та батька - ОСОБА_5 на адресу ПрАТ «СК «ЮНІВЕС» надіслано заяву про виплату страхового відшкодування для батька потерпілого - ОСОБА_5 - моральна шкода в сумі 22338 грн. та матері потерпілого - ОСОБА_1 - моральна шкода в сумі 22338 грн. (а.с. 8).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 (батько загиблого ОСОБА_4 ) помер (а.с. 54).

Відповідно до частини першої статті 979 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю потерпілого в ДТП, а також особам, яким завдано шкоди смертю годувальника, та витрати на поховання, якщо смерть потерпілого настала в результаті страхового випадку, здійснюється у порядку, передбаченому параграфом 2 глави 82 ЦК України та Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон).

Згідно пункту 22.1 статті 22 Закону у разі настання страхового випадку, страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Положеннями статті 27 Закону встановлено, що страхове відшкодування (регламентна виплата) виплачується, якщо смерть потерпілого внаслідок ДТП настала протягом одного року після ДТП та є прямим наслідком цієї ДТП.

Страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого на умовах, встановлених статтею 1200 ЦК України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку.

Відповідно до частини першої статті 1200 ЦК України у разі смерті потерпілого, право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті.

Шкода відшкодовується, зокрема, одному з батьків (усиновлювачів) або другому з подружжя чи іншому членові сім`ї незалежно від віку і працездатності, якщо вони не працюють і здійснюють догляд за: дітьми, братами, сестрами, внуками померлого, - до досягнення ними чотирнадцяти років.

Пунктом 27.3 Закону визначено, що страховик відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим); загальний розмір страхового відшкодування цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами.

Відповідно до частини першої статті 35 Закону для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику заяву про страхове відшкодування. У цій заяві має міститися: а) найменування страховика, якому подається заява, або МТСБУ; б) прізвище, ім`я, по батькові (найменування) заявника, його місце проживання (фактичне та місце реєстрації) або місцезнаходження; в) зміст майнової вимоги заявника щодо відшкодування заподіяної шкоди та відомості (за наявності), що її підтверджують; г) інформація про вже здійснені взаєморозрахунки осіб, відповідальність яких застрахована, або інших осіб, відповідальних за заподіяну шкоду, та потерпілих; ґ) підпис заявника та дата подання заяви.

Для отримання страхового відшкодування, матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, встановлено спеціальний порядок, який включає в себе обов`язкове подання потерпілим чи іншою особою, яка має право на отримання відшкодування, страховику заяви про страхове відшкодування з наданням документів, перелік яких закріплений у п. 35.2 вказаної статті, а саме: а) паспорт громадянина, а в разі його відсутності інший документ, яким відповідно до законодавства України може посвідчуватися особа заявника, якщо заявником є фізична особа; б) документ,що посвідчує право заявника на отримання страхового відшкодування (довіреність, договір оренди, свідоцтво про право на спадщину), у разі якщо заявник не є потерпілим або його законним представником; в) довідка про присвоєння одержувачу коштів ідентифікаційного номера платника податку (за умови його присвоєння), якщо заявником є фізична особа; г) документ, що підтверджує право власності на пошкоджене майно на день скоєння дорожньо-транспортної пригоди, - у разі вимоги заявника про відшкодування шкоди, заподіяної майну;ґ) свідоцтво про смерть потерпілого - у разі вимоги заявника про відшкодування шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого;

д) документи, що підтверджують витрати на поховання потерпілого, - у разі вимоги заявника про відшкодування витрат на поховання потерпілого;

е) документи, що підтверджують перебування на утриманні потерпілого,його доходи за попередній (до настання дорожньо-транспортної пригоди) календарний рік, розміри пенсій, надані утриманцям внаслідок втрати годувальника,- у разі вимоги заявника про відшкодування шкоди у зв`язку із смертю годувальника; є) відомості про банківські реквізити заявника (за наявності).

Колегія суддів погоджується з висновком суду, що ОСОБА_5 мав право на отримання страхового відшкодування після смерті сина, але після подання заяви на виплату помер, а отже стягненню підлягає сума, заявлена в частині стягнення страхового відшкодування моральної шкоди, заявленої ОСОБА_1 у розмірі 22338 грн.

Так, відповідно до частини третій статті 1230 ЦК України до спадкоємця переходить право на відшкодування моральної шкоди, яке присуджено судом спадкодавцеві за його життя.

У постанові Верховного Суду від 09 грудня 2020 року у справі № 460/2653/14-ц, провадження № 61-18839св19, зазначено, що право на отримання моральної шкоди, що не була присуджена за життя особи, не спадкується, відповідно у випадку смерті особи до постановлення рішення про стягнення моральної шкоди, матеріально-правового та процесуального правонаступництва за вимогою про відшкодування моральної шкоди не відбувається.

Разом з тим, посилання суду на те, що саме відсутність доказів того, що ОСОБА_1 є єдиним спадкоємцем після смерті чоловіка ОСОБА_5 позбавляє її право на отримання страхової виплати, не призвели до помилкового вирішення спору.

Відмовляючи у задоволенні вимоги ОСОБА_1 щодо стягнення з ПрАТ «СК «ЮНІВЕС» пені, 3% річних та інфляційних втрат, у зв`язку з їх безпідставністю, суд першої інстанції керувався приписами п. 36.2 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», відповідно до яких, страховик протягом 15 днів з дня узгодження ним розмір страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування(регламентної виплати) та виплатити його. Якщо у зв`язку з відсутністю документів,що підтверджують розмір заявлено шкоди, страховик (МТСБУ) не може оцінити її загальний розмір, виплата страхового відшкодування(регламентна виплата) здійснюється у розмірі заподіяної шкоди, оціненої страховиком (МТСБУ). Страховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи, якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна; у разі невизнання майнових вимог заявника або з підстав, визначених статтями 32 та/або 37 цього Закону, - прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати).

Якщо дорожньо-транспортна пригода розглядається в цивільній, господарські або кримінальній справі, перебіг цього строку припиняється до дати, коли страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) стало відомо про набрання рішенням у такій справі законної сили.

Оскільки обставини дорожньо-транспортної пригоди розглядалися Василівським районним судом Запорізької області в межах кримінальної справи №1-кп/311/93/2019, вирок по якій було ухвалено 21 липня 2019 року, та який набрав законної сили 03 жовтня 2019 року, про що ПрАТ «СК «ЮНІВЕС» стало відомо після отримання ухвали про відкриття провадження від 03 лютого 2020 року у цій справі, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для стягнення з відповідача пені, 3% річних та інфляційних втрат.

Крім того, саме з урахуванням вищенаведених обставин, не можуть бути прийняті до уваги посилання в апеляційній скарзі на те, що саме затягування страховиком з виплатою позбавило її чоловіка на отримання такого відшкодування.

Також не знайшли свого підтвердження доводи апеляційної скарги в частині порушення судом першої інстанції норм процесуального права при зменшенні розміру витрат, понесених ОСОБА_1 на правову допомогу, які підлягають відшкодуванню.

Так, відповідно до ч. 5 ст. 137 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл витрат на правничу допомогу суд може за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат, які підлягають розподілу між сторонами (частина 5 ст. 137 ЦПК України).

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (§ 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (§§ 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (§ 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Оскільки, у судовому засіданні представник ПрАТ «СК «ЮНІВЕС» заявив про зменшення розміру витрат на оплату правничої допомоги, з огляду на складність справи, обсяг письмових пояснень по справі, підготовлених представником позивача - ОСОБА_2 , суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про можливість зменшення їх розміру.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Рішення суду першої інстанції містить достатньо вичерпні висновки, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи, та обґрунтування щодо доводів сторін по суті позову, що є складовою вимогою частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Інші приведені в апеляційній скарзі доводи є такими, що не спростовують висновків суду першої інстанції та не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вони зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці.

Відповідно до вимог ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, не вбачається, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 7 ч. 13, 367, 369 ч. 1 ст. 374, ст. 375, 381, 382, 384, п. 1 ч. 1 ст. 389 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Василівського районного суду Запорізької області від 19 жовтня 2020 року у цій справі - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повна постанова складена 25 січня 2021 року.

Головуючий:

Судді: