Справа № 199/6370/20
(2/199/703/21)
РІШЕННЯ

іменем України

18.01.2021 Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська в складі:

головуючого судді - Спаї В.В.,

за участю секретаря судового засідання Перетятько А.В.,

за відсутності учасників справи,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження в залі суду в м. Дніпро цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Інфінанс» та Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит Капітал» про визнання правочину недійсним та застосування наслідків його недійсності,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із даним позовом, в його обґрунтування посилаючись на те, що з кінця 2019 та протягом 2020 р. йому ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , почали надходити дзвінки від відповідачів стосовно повернення коштів на підставі кредитного договору № від 04.04.2019 року. Зокрема, вимагали повернення коштів за невідомі борги, які виникли нібито на підставі договору, вчиненого (укладеного) через електрону систему Інтернет.

В червні 2020 р. позивачу стало відомо, що невідомою особою були використані його персональні дані, а саме: прізвище - ОСОБА_2 , ім`я - ОСОБА_3 , по-батькові - ОСОБА_4 , дата народження - ІНФОРМАЦІЯ_2 , а також реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , для отримання кредиту готівкою у ТОВ «ІНФІНАНС» (відповідач-1). В подальшому на підставі Договору відступлення прав вимоги №ІН-4 від 28.10.2019 року відповідачем-1 було відступлено право вимоги за вказаним кредитним договором ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» (далі - відповідач-2), про що свідчать отримані позивачем на підставі адвокатського запиту відповіді і документи із вказаних фінансових компаній, а також копії документів з матеріалів кримінальної справи. Також надано «Заявка-анкета на отримання кредиту» від 04.04.2019 року №б/н, та «Договір надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту № від 04.04.2019 року», що свідчить про підтвердження факту отримання ОСОБА_1 кредиту на суму 1300,00 грн., а також Договір уступки права вимоги ТОВ «ФК «Кредит-Капітал».

Як зазначається позивачем при зверненні до суду, ознайомившись з документами, позивачем було встановлено, що при оформлені кредиту надавався паспорт громадянина України серії НОМЕР_2 , виданий Кіровським РВ ДМУ УМВС України в Дніпропетровській області 23.05.1996 року, який позивач ( ОСОБА_1 ) ніколи не отримував. Довідка про присвоєння ідентифікаційного номера, в якій номер коду збігається з РНОКПП позивача, а саме ( НОМЕР_1 ) на відміну від довідки позивача з РНОКПП, яку видано йому 14.01.2019 року, різниться датою видачі, а саме - 29.08.2001 року. Крім того, серед наданих документів, в тому числі і тих, які надані слідчому, наявні ксерокопії паспорту невідомої йому особи, які були надані для отримання кредиту, а саме паспорт серії НОМЕР_2 , виданий Кіровським РВ ДМУ УМВС України в Дніпропетровській області 23.05.1996 року, що перебуває у розпорядженні відповідачів.

З метою встановлення розповсюдження та використання персональних даних позивача сторонніми особами він звернувся до відповідних компетентних органів.

Так, позивачем отримані відповіді з Головного управління Державної податкової служби у Дніпропетровській області (вих.№21709/10/04-36-52-10-11 від 25.10.2019), Державної податкової служби України (вих.№1065/1/99-00-02-02-01-14 від 21.10.2019), з яких вбачається, що позивач ОСОБА_1 отримав 14.01.2019 свій РНОКПП. Крім того, вказані листи засвідчують, що РНОКПП НОМЕР_1 , присвоєний саме позивачу. Також вказано, що стосовно особи з паспортом серія НОМЕР_3 в реєстрі містяться дані щодо прізвища, імені, по-батькові, дати народження, місця проживання та РНОКПП, які повністю відмінні від даних позивача.

Позивач також вказує, що з відповіді, наданої Управлінням з питань громадянства, паспортизації, реєстрації та еміграції Головного управління Державної міграційної служби в Дніпропетровській області (вих. № 1201.4.1-5005/1201.4.3.1-20 від 07.05.2020), вбачається, що паспорт серії НОМЕР_3 належав ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який значиться, як померла особа. Інші відомості у довідці не відображені.

Також під час оформлення кредиту невідомими позивачу особами були зазначені засоби зв`язку та місце роботи. Телефони, які зазначені в документі «Заявка-анкета на отримання кредиту» від 04.04.2019 року, позивачу не відомі, більш того, він ніколи не працював в Техноопторгтрейд: відповідно до трудової книжки позивача станом на 04.04.2019 він працював на посаді інженера-електроніка 1 к. сектору технічного обслуговування Дніпропетровського регіонального центру з гідрометеорології Головного управління ДНС в Дніпропетровській області.

19.12.2018 р. позивачем Амур-Нижньодніпровського відділення поліції Дніпровського відділу поліції ГУНП в Дніпропетровській області було подано заяву про вчинення аналогічних злочинів з використанням його персональних даних та 11.01.2019 року на підставі ухвали слідчого судді Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 28.12.2018 року, якою зобов`язано уповноважених службових осіб Амур-Нижньодніпровського ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області внести до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомості про вчинення кримінального правопорушення на підставі заяви ОСОБА_1 від 19.12.2018 року, відкрите кримінальне провадження та внесені відомості до реєстру №0000050.

Протягом досудового розслідування позивачем до органів поліції надавались додаткові факти щодо вчинення невідомими особами правочину з ТОВ «Інфінанс» та ТОВ «ФК «Кредит Капітал», які свідчили про використання персональних даних позивача для оформлення кредитних договорів.

Крім цього, порушено ще два кримінальні провадження №0000122 від 20.08.2020 року та № 0000009 від 07.07.2020 року, стосовно особи, яка сфотографована на фотокартці. Наразі кримінальні справи перебувають на стадії досудового розслідування та розслідуються правоохоронними органами. Таким чином, позивач став жертвою шахрайський дій з боку не відомих для нього осіб.

Про вказані обставини позивач неодноразово повідомляв відповідачів, як в телефонних розмовах так і письмово, однак станом на дату звернення до суду відповідачі не припиняють вимагати повернення коштів та вчиняють дії із застосуванням психологічного тиску.

На переконання позивача, подання позову та звернення до суду є єдиним способом захисту його права та визнання правочинів недійсними.

Позовна заява містить вимоги про:

-визнання кредитного Договору № від 04.04.2019 року, між ТОВ «Інфінанс» та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 недійсним та застосування до нього наслідків недійсності;

-визнання недійсним договору відступлення прав вимоги №ІН-4 від 28.10.2019 року, укладеного між ТОВ «ІНФІНАНС» та ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» , який укладено на підставі кредитного Договору № від 04.04.2019 року та застосувати до нього наслідки недійсності.

Позивач не скористався правом брати участь в судовому засіданні; в окремо поданій заяві позивач просив розглядати справу у його відсутність, позовні вимоги підтримав повністю та просив їх задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві.

Відповідач-1 ТОВ «Інфінанс» не скористався правом брати участь у судових засіданнях та правом надання відзиву на позовну заяву; в окремо поданій заяві просив розглядати справу у його відсутність та відмовити у задоволенні позову.

Відповідач-2 ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» у поданому відзиві на позовну заяву зазначив, що в наявних у відповідача-2 матеріалах кредитної справи, знаходяться паспортні дані позивача, які були надані ним при укладенні кредитного договору, що свідчить про те, що саме позивач ОСОБА_1 укладав кредитний договір з ТОВ «Інфінанс», оскільки ним було надано копію паспорту серії НОМЕР_3 виданий Кіровським РВ ДМУ УМВС України в Дніпропетровській області 15.10.2004 року.

Крім того у матеріалах справи є наявне фото, на якому зображений ОСОБА_1 з оригіналом документу, що посвідчує особу - паспорт громадянина України серія НОМЕР_3 , що, на переконання відповідача-2, свідчить про те, що саме ним укладався даний кредитний договір.

У відзиві вказується, що позивач зазначає, що при укладенні договору надавалась довідка про присвоєння ідентифікаційного номера, в якій номер РНОКПП збігається з його РНОКПП, а саме № НОМЕР_1 , дата видачі: 29.08.2001 року, проте довідка РНОКПП позивача відрізняється датою видачі, а саме 14.01.2019 року. Відповідно до чинного законодавства, кожній особі платнику податків присвоюється один індивідуальний реєстраційний номер облікової картки, який не може збігатись і повторюватись з іншою особою. Реєстраційний номер облікової картки платника податків (РНОКПП) (раніше індивідуальний податковий номер (ІПН)) - це цифровий код, необхідний кожному платнику податків для обліку в фіскальних органах. Протягом усього життя, РНОКПП (ІПН) не змінюється (крім випадків пов`язаних з релігійними переконаннями). Після смерті платника податків реєстраційний номер втрачає актуальність і не може бути присвоєний комусь іншому.

На переконання відповідача-2, аргументи, наведені позивачем у позовній заяві, є такими, що спрямовані на уникнення відповідальності за невиконання зобов`язання за кредитним договором; просив відмовити у задоволенні позову повністю.

У відповіді на відзив позивач звертав увагу суду на те, що відповідачем-2 навмисно в реквізитах позивача, вказано не достовірну інформацію, що вводить суд в оману.

Так, відповідно до відзиву відповідача-2, останнім зазначено про адресу: просп. Олександра Поля, 44, 3, м. Дніпро. Крім цього, відповідачем-2 вказано про позивача: «засоби зв`язку не відомо», хоча позивачем у позові була зазначена реальна його адреса реєстрації та фактичного мешкання, а також засоби зв`язку, номер телефону, який ним вже використовується більше 10 років, проте, відповідачем-2 з невідомих йому причин вказано про невідому для позивача адресу.

Також відповідачем-2 навмисно направлено відзив на позов за неналежною адресою, а саме: АДРЕСА_1 , що не є його адресою, та йому невідомо, хто там проживає. Таким чином, відповідач-2 навмисно позбавив позивача права на отримання своєчасно відзиву і для надання відповіді на відзив. Однак, вказане свідчить та підтверджує підстави, які позивачем зазначені в позові щодо визнання недійсності кредитного договору.

Позивач зазначає, що кредит було отримано невідомою для нього особою, що використала його особисті дані, а саме прізвище, ім`я та по батькові, дату народження та РНОКПП. Також надано невідомий йому паспорт і вказано адресу, яка саме вказана відповідачем-2 у своєму відзиву. В той же час, відповідач-2 не звернув увагу на копії паспорту які надані позивачем, а також самим відповідачем-2, зокрема, на їх відмінність, як за серійними номерами так і за зовнішніми ознаками відмінності особи на фотокартці. Відповідачу-2 не відомо особисто зовнішні дані позивача, оскільки його дані були отримані через Українське бюро кредитних історій, якому позивач особисто згоду для розповсюдження інформації про себе, не надавав.

Щодо твердження відповідача-2 проте, що позивач намагається уникнути відповідальності, у відповіді на відзив зазначається наступне.

Звернення до суду є єдиним способом захисту прав позивача щодо свавілля з боку «колекторів» та інших фінансових установ за дії, які були вчинені невідомою для позивача особою. Вважає, що дане твердження відповідача-2 жодного відношення до нього не має, так як він не отримував кредит і більшість даних, які були надані для отримання кредиту не є його. Про ці факти позивачем надані відповідні довідки з контролюючих органів та органів, до повноваження яких належить видача документів, що посвідчує особу. Також за вказаним фактом порушено кримінальну справу. Разом з цим, кожного разу, коли йому телефонували так звані кредитори (відповідачі), він просив надати документи, на підставі яких до нього виникло право вимоги, та на підставі яких було вчинено правочини. Однак, жодного разу, окрім погроз збоку «колекторів», документів так надано і не було.

Твердження відповідача-2 про уникнення відповідальності, позивачем розцінюються, як намагання ввести суд в оману, шляхом надання недостовірної інформації.

Також позивач звертає увагу суду на те, що відповідачем-2 не заперечується той факт, що під час оформлення кредиту було надано паспорт громадянина України НОМЕР_2 виданий Кіровським РВ ДМУ УМВС України в Дніпропетровській області 23.05.1996 року. Відтак, на переконання позивача, вказаний паспорт є належним доказом того, що паспорт із фото зображенням іншої особи свідчить, що кредит отримано іншою особою. Проте, на відміну від наданого паспорту, який видано 23.05.1996 року, відповідачем зазначено про паспорт, який видано 15.10.2004 року, що це за паспорт позивачу не відомо. В матеріалах справи вказаний паспорт з такою датою видачі відсутній.

З інших тверджень відповідача-2 стосовно вимог закону щодо визнання договорів, вчинених в електронному вигляді, та їх дійсності позивач вказує, що оскільки, він, ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 не був учасником правочину, та жодних домовленостей з відповідачем-1 не узгоджував, вважає, що договір, який вчинений у електронній формі з іншою особою, з якою у нього однакові персональні дані, не можуть бути застосовані наслідки його дійсності.

Відтак, кредитний договір повинен бути визнаний судом недійсним.

Стосовно твердження відповідач-2 про законодавче врегулювання питання щодо присвоєння та видачі РНОКПП кожній особі індивідуально позивач вказує, що дійсно РНОКПП присвоюється один раз та не може бути подвійним або виданій іншій особі. Проте, в матеріалах справи ним надані відповідні довідки та листи від Головного управління Державної податкової служби у Дніпропетровській області (вих.№21709/10/04-36-52-10-11 від 25.10.2019), Державної податкової служби України (вих.№1065/1/99-00-02-02-01-14 від 21.10.2019), з яких вбачається, що він, ОСОБА_1 , отримав 14.01.2019 свій РНОКПП. Крім того, вказані листи засвідчують, що РНОКПП НОМЕР_1 , присвоєний саме йому. Також вказано, що стосовно особи з паспортом серія НОМЕР_3 в реєстрі містяться дані щодо прізвища, імені, по батькові, дати народження, місця проживання та РНОКПП, які повністю відмінні від даних позивача. Однак, це не виключає можливості з підроблення довідки про РНКОПП. Саме тому позивач звернувся до правоохоронних органів із заявою про порушення кримінальної справи і за його зверненнями до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомості про вчинення кримінального правопорушення №0000050, №0000122, № 0000009, стосовно особи, яка сфотографована на фотокартці у паспорті громадянина.

Процесуальні дії у справі наступні:

- ухвалою суду від 08.12.2020, за клопотанням позивача, витребувано від Товариства з обмеженою відповідальністю «Інфінанс» (01033, м. Київ, вул. Жилянська, 41, ), наступні докази в завірених копіях:

- документи, якими було підтверджено (ідентифіковано) особу яка вчинили дії щодо оформлення кредитних коштів (паспорт, РНОКПП інші відомості);

- копії кредитної справи на позивача ОСОБА_1 РОНКПП НОМЕР_1 ;

- документи - договір, квитанції, правила, положення, розпорядження відповідачів щодо стосується порядку видачі, ідентифікації та перерахунку коштів споживачам;

- документи про перерахунок (транзакцію) коштів з указівкою конкретного розрахункового рахунку - П.І.Б. власника карткового рахунку, дати і часу проведення транзакції, суми коштів.

Витребувано від Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» (79018, м. Львів, вул. Смаль-Стоцького, буд. 1, корп. 28, ) наступні докази в завірених копіях:

- документи кредитної справи, на підставі яких ТОВ «ФК «Кредит Капітал» набув право вимоги до ОСОБА_1 ;

- кредитну справу на ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Як встановлено судом на підставі доказів, наданих суду у порядку ст.ст. 76-80 ч. 1 ст. 81 ЦПК України, 04.04.2019 на підставі Заявки-Анкети на отримання кредиту між ТОВ «Інфінанс» (відповідач-1) та фізичною особою, персональні дані якої зазначені такі: ОСОБА_1 , паспорт серії: НОМЕР_3 , виданий Кіровським РВ ДМУ УМВС 23.05.1996 року, індивідуальний податковий номер НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 , було укладено електронний договір про надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту № (а.с. 17, 18-21).

В подальшому ТОВ «Інфінанс» було відступлене право вимоги ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» за вказаним кредитним договором на підставі договору про відступлення прав вимоги №ІН-4 від 28.10.2019 р. (а.с. 38).

За судового розгляду встановлено, що при оформленні електронного договору надавався паспорт громадянина України серії НОМЕР_2 , виданий Кіровським РВ ДМУ УМВС України в Дніпропетровській області 23.05.1996, який не є документом, який посвідчує особу позивача ОСОБА_1 , оскільки останній його не отримував.

Довідка про присвоєння ідентифікаційного номера, в якій номер збігається з РНОКПП позивача, РНОКПП НОМЕР_1 , містить певні відмінності: відмінність від довідки з РНОКПП позивача полягає у даті видачі, а саме: позивачу було видано 14.01.2019, що також підтверджується відповіддю Головного управління Державної податкової служби у Дніпропетровській області (а.с.37), тоді як РНОКПП, який був наданий при укладанні оспорюваного договору, виданий 29.08.2001.

Серед наданих документів наявна фотокартка невідомої особи, яка тримає в руках вищевказаний паспорт серії НОМЕР_2 , виданий Кіровським РВ ДМУ УМВС України в Дніпропетровській області 23.05.1996 (а.с.75), з якої вбачається, що зовні вказана особа є повною протилежністю позивачу, тобто на фотокартці зображена зовсім інша особа, а не позивач.

Також судом на підставі відповіді Головного управління Державної податкової служби у Дніпропетровській області Державної податкової служби України встановлено, що стосовно особи з паспортом серії НОМЕР_3 в реєстрі містяться дані щодо прізвища, імені, по батькові, дати народження, місця проживання та РНОКПП, які повністю відмінні від даних позивача (а.с. 37).

Згідно листа Управління з питань громадянства, паспортизації, реєстрації, та еміграції Головного управління Державної міграційної служби в Дніпропетровській області від 07.05.2020, паспорт, який було надано для оформлення кредитного договору, серії АЕ№383591 належав ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який помер (а.с. 28).

Як вбачається із Заявки-Анкети на отримання кредиту від 04.04.2019 р., в останній зазначено місце роботи позивача: ТЕХНООПТОРГ-ТРЕЙД.

Як встановлено судом на підставі трудової книжки позивача (а.с. 16), останній з 13.02.2018 р. по 26.06.2019 р. працював на посаді інженера-електроніка 1 к. сектору технічного обслуговування Дніпропетровського регіонального центру з гідрометеорології Головного управління ДНС в Дніпропетровській області.

11.01.2019 р. Амур-Нижньодніпровським відділенням поліції Дніпровського відділу поліції ГУНП в Дніпропетровській області відкрите кримінальне провадження та внесені відомості до єдиного реєстру досудових розслідувань №0000050 за фактом неправомірних дій з боку невстановлених осіб (ЖЄО №987) (а.с. 24). Також відкриті кримінальні провадження №0000122 від 20.08.2020 та № 0000009 від 07.07.2020 за фактом отриманням невідомою особою безлічі кредитів на ім`я позивача (а.с. 25,26).

Правовідносини між сторонами в даній справі виникли з оспорення договору.

Суд, дослідив докази в межах заявлених вимог, дійшов до висновку про наявність підстав для задоволення позову, виходячи з наступного.

За ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства(ч. 7 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Відповідно ч.1 ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа.

Згідно ч.1, 2 ст. 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, який використовується для ідентифікації автора та/або підписувань електронного документа іншими суб`єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа.

З урахуванням викладеного, лише наявність електронних підписів сторін підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останніх.

Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис".

Нормою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, порядок укладення електронного договору. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття.

Також, приписами ст. 12 цього закону передбачено поняття «підпис у сфері електронної комерції».

Так, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Згідно ст. 638 ЦК договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Згідно ст.640 ЦК - договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Згідно ст. 642 ЦК - відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною.

Статтею 509 ЦК України встановлено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Як вбачається зі змісту Заявки-Анкети на отримання кредиту від 04.04.2019, у видачі кредиту може бути відмовлено у випадках надання неправдивої, неповної інформації або навмисного її викривлення та в інших випадках без повідомлення причин відмови.

Разом з тим, відповідачем-1 не надано жодного доказу на підтвердження того, яким чином проводилася та чи взагалі проводилася ідентифікація потенційного позичальника.

Також суд зауважує на тому, що пунктом 4.2 Договору № від 04.04.2019 передбачено, що з підписанням цього Договору Позичальник повідомлений та надає свою згоду (дозвіл) Товариству на обробку його персональних даних, що включає в себе дії Товариства зі збору, реєстрації, накопичення, зберігання, адаптування, зміни, поновлення, поширення (розповсюдження, реалізації, передачі), використання, знеособлення та знищення будь-яких персональних даних Позичальника.

Втім, з оспорюваного кредитного договору неможливо встановити яким чином він підписувався, оскільки останній не містить жодних посилань, які б відсилали до ідентифікації особи, і вказували б на те, що було використано та накладено електронний підпис одноразовим ідентифікатором в порядку ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію».

Положеннями ч. 1 ст. 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою ст. 203 цього Кодексу.

При цьому, відповідно до вимог ч. ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно ч. 3 ст. 5 Закону України «Про електронну комерцію» правочини не можуть бути визнано недійними у зв`язку з його вчинення в електронній формі, якщо інше не передбачено законом.

Відповідно до ст. 204 ЦК правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом (нікчемний правочин) або якщо він визнаний судом недійсним (оспорюваний правочини).

За ч. 3 ст. 215 ЦК України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Аналіз змісту частини третьої статті 215 ЦК України свідчить про те, що договір може бути визнаний недійсним за позовом особи, яка не була його учасником, за обов`язкової умови встановлення судом факту порушення цим договором прав та охоронюваних законом інтересів позивача. Саме по собі порушення сторонами договору при його укладенні окремих вимог закону не може бути підставою для визнання його недійсним, якщо судом не буде встановлено, що укладеним договором порушено право чи законний інтерес позивача і воно може бути відновлене шляхом визнання договору недійсним. При вирішенні позову про визнання недійсним оспорюваного правочину підлягають застосуванню загальні приписи статей 3, 15, 16 ЦК України, які передбачають право кожної особи на судовий захист саме порушеного цивільного права.

За результатами розгляду такого спору вирішується питання про спростування презумпції правомірності правочину й має бути встановлено не лише наявність підстав недійсності правочину, передбачених законом, але й визначено, чи було порушене цивільне право особи, за захистом якого позивач звернувся до суду, яке саме право порушене, в чому полягає його порушення, оскільки залежно від цього визначається необхідний спосіб захисту порушеного права, якщо таке порушення відбулось (правова позиція викладена в постанові Верхового суду від 11.09.2019 у справі № 522/11532/15-ц, провадження № 61-18199св18).

Поняття "охоронюваний законом інтерес", що вживається в частині першій статті 4 Цивільного процесуального кодексу України (1501-06 ) та інших законах України у логічно-смисловому зв`язку з поняттям "права", треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції ( 254к/96-ВР ) і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам (Рішення Конституціного Суду України від 01.12.2004, Справа N 1-10/2004).

За ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 2 ст. 81 ЦПК України).

Відповідно до ч. 5 ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України).

За судового розгляду було встановлено, що позивач ОСОБА_1 не укладав кредитний договір, яким порушено охоронювані законом інтереси позивача, а тому суд приходить до висновку, що Договір про надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту № від 04 квітня 2019 року, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «Інфінанс» () та нібито позивачем ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , є недійсним.

Відповідачі не довели суду зворотного.

Питання про розподіл судових витрат вирішено у відповідності до ч. 2 ст. 133, ч. 6 ст. 141, п. 2 ч. 5 ст. 265 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 13, ч. 1, п. 2 ч. 2 ст. 19, ст. 33, ч. 1 ст. 141, п. 2 ч. 1 ст. 258, ст.ст. 259, 263, 264, 265, 268, 272, 273 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Інфінанс» та Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит Капітал» про визнання правочину недійсним та застосування наслідків його недійсності задовольнити.

Визнати недійсним Договір про надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту № від 04 квітня 2019 року, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «Інфінанс» () та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Дата складення повного судового рішення 28.01.2021 р.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду через Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська або безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя В.В.Спаї