ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Постанова

Іменем України

13 січня 2021 року

м. Харків

справа № 619/76/15-ц

провадження № 22-ц/818/140/21

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Пилипчук Н.П. ,

суддів: Маміної О.В., Кругової С.С.,

за участю секретаря судового засідання : Плахотнікової І.О. ,

Учасники справи:

позивачі прокурора Дергачівського району Харківської області, в інтересах Державного агентства лісових ресурсів України, Державного підприємства «Харківська лісова науково-дослідна станція»,

відповідачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , Малоданилівська селищна рада Дергачівського району Харківської області,

третя особа - Головне управління Держгеокадастру в Харківській області, Відділ містобудування, архітектури та цивільного захисту Дергачівської районної державної адміністрації Харківської області,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом прокурора Дергачівського району Харківської області, в інтересах Державного агентства лісових ресурсів України, Державного підприємства «Харківська лісова науково-дослідна станція» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , Малоданилівської селищної ради Дергачівського району Харківської області, треті особи: Головне управління Держгеокадастру в Харківській області, Відділ містобудування, архітектури та цивільного захисту Дергачівської районної державної адміністрації Харківської області про визнання недійсними рішення органу місцевого самоврядування, державного акту, витребування земельної ділянки, за апеляційними скаргами прокурора Харківської області Фільчакова О. та Державного підприємства «Харківська лісова науково-дослідна станція» в особі заступника директора Мостепанюк Андрія Андрійовича, на рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 11 жовтня 2019 року, ухвалене суддею Нечипочернко І.М., -

В С Т А Н О В И В :

У січні 2015 року прокурор Дергачівського району Харківської області в інтересах Державного агентства лісових ресурсів України, Державного підприємства «Харківська лісова науково-дослідна станція» (далі ДП «Харківська лісова науково-дослідна станція») звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , Малоданилівської селищної ради Дергачівського району Харківської області, треті особи: відділ Держземагентства у Дергачівському районі Харківської області, сектор містобудування та архітектури Дергачівської районної державної адміністрації Харківської області, про визнання недійсними рішення органу місцевого самоврядування, державного акта на право власності на земельну ділянку та витребування земельної ділянки.

В обгрунтування позову зазначає, що за результатом перевірки в порядку нагляду за додержанням та застосуванням законів прокуратурою району 04 жовтня 2014 року до ЄРДР внесені відомості № 0000029 за частиною другою статті 364 КК України та розпочате досудове розслідування щодо колишніх посадових осіб районного відділу земельних ресурсів.

Встановлено, що рішеннями Малоданилівської селищної ради Дергачівського району від 02 березня 2010 року передано у власність 12 фізичним особам 12 земельних ділянок загальною площею 2 га для індивідуального житлового будівництва та обслуговування житлового будинку. Під час перевірки та досудового розслідування достовірно встановлено, що безоплатна передача зазначених земельних ділянок призвела до фактичного вилучення з постійного користування Данилівського дослідного держлісгоспу (на підставі наказу Державного агентства лісових ресурсів України від 20 січня 2015 року №16 змінено назву на ДП «Харківська лісова науково-дослідна станція») 2 га земель лісогосподарського призначення. Зазначає, що ДП «Харківська лісова науково-дослідна станція» не погоджувало вилучення вказаних земель зі свого постійного користування. Крім того, зміна цільового призначення земель із категорії земель лісогосподарського призначення на землі житлової та громадської забудови не проводилася. Вказане свідчить про незаконне вибуття з власності держави без належного дотримання процедури вилучення земельних ділянок із постійного користування ДП «Харківська лісова науково-дослідна станція» в порядку статті 149 ЗК України. Рішенням ХLIV сесії V скликання Малоданилівської селищної ради Дергачівського району Харківської області від 02 липня 2009 року ОСОБА_1 наданий дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення в натурі меж земельної ділянки площею 0,2500га у с. Лужок для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд. У подальшому, рішенням LІV сесії V скликання Малоданилівської селищної ради Дергачівського району Харківської області від 02 березня 2010 року передано безоплатно у приватну власність земельну ділянку площею 0,25га в с. Лужок для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (кадастровий номер :00:000:0108). На підставі вказаних рішень та технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі, затверджених посадовими особами управління Держкомзему у Дергачівському районі та відділу містобудування та архітектури Дергачівської районної державної адміністрації, ОСОБА_1 отримала державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ №11618. Одночасно з цим, за результатами перевірки, проведеної прокуратурою району, встановлено, що зазначена земельна ділянка з кадастровим :00:000:0108 відповідно до інформації посадових осіб ДП «Харківська лісова науково-дослідна станція» перебуває у кварталі №33 Дергачівського лісництва, відноситься до земель лісового фонду, переданих у постійне користування ДП «Харківській лісовій науково-дослідній станції». Погодження на зміну цільового призначення чи вилучення вказаної земельної ділянки посадовими особами держлісгоспу не надавалося. Земельна ділянка із зазначеним кадастровим номером відноситься до земель лісогосподарського призначення та розташована на території земель, які перебувають у користуванні ДП «Харківська лісова науково-дослідна станція» на підставі матеріалів лісовпорядкування, які згідно з пунктом 5 Прикінцевих положень Лісового кодексу України до одержання в установленому порядку державними лісогосподарськими підприємствами державних актів на право постійного користування земельними лісовими ділянками є документами, що підтверджують право на раніше надані землі. Розпорядженням Харківської обласної державної адміністрації від 06 листопада 2009 року №634 Данилівському дослідному держлісгоспу надано в постійне користування земельну ділянку № НОМЕР_1 площею 3,3047 га урочища «Бор Чернея». Крім того, вищевказаній земельній ділянці площею 3,3047 га присвоєний кадастровий номер :27:000:0004, що підтверджується довідкою Дергачівського районного відділу земельних ресурсів від 31 січня 2006 року. Проведеними дослідженнями Харківським державним проектно-вишукувальним інститутом агромеліорації і лісового господарства «Харківдіпроагроліс» із залучення відповідних спеціалістів у сфері топо-геодезичних вишукувань встановлено, що координати поворотних точок спірної земельної ділянки площею 0,2500 га з кадастровим номером :00:000:0108 перебувають у межах земельної ділянки площею 3,3047 га з кадастровим номером :27:000:0004 ДП «Харківська лісова науково-дослідна станція». Під час досудового розслідування за вказаними фактами проведена перевірка Державною інспекцією сільського господарства в Харківській області, якою підтверджені викладені обставини.

Посилаючись на викладене, позивач, з урахуванням уточнених вимог, просив:

визнати недійсним рішення ХLIV сесії V скликання Малоданилівської селищної ради Дергачівського району Харківської області від 02 березня 2010 року «Про передачу у приватну власність земельної ділянки ОСОБА_1 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд за адресою: АДРЕСА_1 »;

визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку (кадастровий номер :00:000:0108) площею 0,25 га серії ЯЛ № 116181, зареєстрований у Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 19 та виданий на ім`я ОСОБА_1 ;

витребувати з володіння ОСОБА_2 на користь держави в особі ДП «Харківська лісова науково-дослідна станція» земельну ділянку площею 0,25 га (кадастровий номер :00:000:0108), що знаходиться на території Малоданилівської селищної ради Дергачівського району Харківської області.

Рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 11 жовтня 2019 року в задоволені позову прокурора Дергачівського району Харківської області в інтересах Державного агентства лісових ресурсів України, Державного підприємства «Харківська лісова науково-дослідна станція» - відмовлено.

В апеляційній скарзі прокурор Харківської області та Державне підприємство «Харківська лісова науково-дослідна станція» в особі заступника директора Мостепанюк А.А. просять скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про задоволення позову, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що висновки суду про те, що позивачем не надано належних та допустимих доказів того, що земельна ділянка, надана ОСОБА_1 знаходиться в межах земельної ділянки, яка перебуває у користуванні позивача спростовуються матеріалами справи. Також судом не надано оцінку доводам прокурора, що передана земельна ділянка ОСОБА_1 у приватну власність для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд належить до земель лісогосподарського призначення. Вказує, що судом безпідставно відхилено повідомлення Харківського державного проектно-вишукувальним інституту агромеліорації і лісового господарства «Харківдіпроагроліс» № А-10-145 від 25 липня 2014 року, у якому зазначено, що спірна земельна ділянка знаходиться в межах земельної ділянки з кадастровим номером :27:000:0004.

Також зазначає, що твердження суду про те, що спірна земельна ділянка надана ОСОБА_1 раніше ніж у ДП «Харківська лісова науково-дослідна станція» виникло право користування вказаною земельною ділянкою є безпідставними, оскільки рішенням Малоданилівської селищної ради Дергачівського району Харківської області від 02 липня 2009 року ОСОБА_1 було надано лише дозвіл на виготовлення технічної документації. Дане рішення не підтверджує факту набуття прав ОСОБА_1 на спірну земельну ділянку.

Вказує, що матеріали справи містять достатньо належних та допустимих доказів для задоволення позовних вимог. Судом не було застосовано норми матеріального права, які підлягали застосуванню, що призвело до порушення майнових прав апелянта.

Апеляційна скарга Державне підприємство «Харківська лісова науково-дослідна станція» в особі заступника директора Мостепанюк А.А. мотивована тим, що матеріали справи не містять даних про належне повідомлення про час ті місце розгляду справи, на 11 жовтня 2019 року. Посилається на те, що судом першої інстанції не було виконано вказівки Верховного Суду, вказані у постанові від 18 липня 2018 року. Вказує, що твердження суду про те, що спірна земельна ділянка надана ОСОБА_1 раніше ніж у ДП «Харківська лісова науково-дослідна станція» виникло право користування вказаною земельною ділянкою є помилковим, оскільки судом першої інстанції не було враховано, що право держаної власності на ліси виникло у держави не з дати створення Публічної кадастрової карти та запровадження кадастрових номерів земельних ділянок, відповідних електронних записів про приналежність земельних ділянок, а за правилами значно раніше чинного законодавства з різним документальним оформленням та нормативним врегулюванням.

Колегія суддів, вислухавши суддю - доповідача, пояснення з`явившихся осіб, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до ч.ч.1, 2, 3, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим, має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам процесуального закону рішення суду першої інстанції не відповідає.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження своїх позовних вимог.

Проте, погодитися з таким висновком суду колегія суддів не може, виходячи з наступного.

Судовим розглядом встановлено та підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, що рішенням ХLІV сесії V скликання Малоданилівської селищної ради Дергачівського району Харківської області від 02 липня 2009 року ОСОБА_1 надано дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення в натурі меж земельної ділянки площею 0,2500 га в с. Лужок для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (т.1 а.с.37).

Рішенням LІV сесії V скликання Малоданилівської селищної ради Дергачівського району Харківської області від 02 березня 2010 року громадянці ОСОБА_1 передано безоплатно у приватну власність земельну ділянку площею 0,25га в с. Лужок для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд в АДРЕСА_1 , кадастровий номер :00:000:0108 (т.1 а.с.38).

ОСОБА_1 на земельну ділянку площею 0,2500га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 було отримано державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ №116181 (т.1 а.с.8), який посвідчує право власності ОСОБА_1 на земельну ділянку кадастровий номер :00:000:0108, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд, зареєстрований 02 листопада 2010 року в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та право постійного користування землею, договорів оренди землі за №19.

У подальшому, згідно договору купівлі-продажу від 14 квітня 2014 року ОСОБА_3 від імені ОСОБА_4 , який в свою чергу діяв від імені власника ОСОБА_1 , продав, а ОСОБА_2 , купила земельну ділянку площею 0,2500га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 . Цільове призначення земельної ділянки - для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд.

Згідно зі ст. 19 Земельного кодексу України визначені категорії земель та встановлено, що землі України за основним цільовим призначенням поділяються на такі категорії: а) землі сільськогосподарського призначення; б) землі житлової та громадської забудови; в) землі природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення; г) землі оздоровчого призначення; ґ) землі рекреаційного призначення; д) землі історико-культурного призначення; е) землі лісогосподарського призначення; є) землі водного фонду; ж) землі промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення.

Статтями 38 та 39 Земельного кодексу України (в редакції, чинній на момент прийняття селищною радою рішення від 02 березня 2010 року) встановлено, що до земель житлової та громадської забудови належать земельні ділянки в межах населених пунктів, які використовуються для розміщення житлової забудови, громадських будівель і споруд, інших об`єктів загального користування.

Використання земель житлової та громадської забудови здійснюється відповідно до генерального плану населеного пункту, іншої містобудівної документації, плану земельно-господарського устрою з дотриманням будівельних норм, державних стандартів і норм, регіональних та місцевих правил забудови.

За приписами ст.55 Земельного кодексу України (в редакції, чинній на момент прийняття селищною радою рішення від 02 березня 2010 року) до земель лісогосподарського призначення належать землі, вкриті лісовою рослинністю, а також не вкриті лісовою рослинністю, нелісові землі, які надані та використовуються для потреб лісового господарства. До земель лісогосподарського призначення не належать землі, зайняті: зеленими насадженнями у межах населених пунктів, які не віднесені до категорії лісів; окремими деревами і групами дерев, чагарниками на сільськогосподарських угіддях, присадибних, дачних і садових ділянках.

Згідно зі ст.ст.56, 57 Земельного кодексу України (в редакції, чинній на момент прийняття селищною радою рішення від 02 березня 2010 року) землі лісогосподарського призначення можуть перебувати у державній, комунальній та приватній власності. Громадянам та юридичним особам за рішенням органів місцевого самоврядування та органів виконавчої влади можуть безоплатно або за плату передаватись у власність замкнені земельні ділянки лісогосподарського призначення загальною площею до 5 гектарів у складі угідь селянських, фермерських та інших господарств. Громадяни і юридичні особи в установленому порядку можуть набувати у власність земельні ділянки деградованих і малопродуктивних угідь для залісення.

Земельні ділянки лісогосподарського призначення за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування надаються в постійне користування спеціалізованим державним або комунальним лісогосподарським підприємствам, іншим державним і комунальним підприємствам, установам та організаціям, у яких створено спеціалізовані підрозділи, для ведення лісового господарства. Порядок використання земель лісогосподарського призначення визначається законом.

У ст. 20 Земельного кодексу України (в редакції, чинній на момент прийняття селищною радою рішення від 02 березня 2010 року) зазначено, що віднесення земель до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень. Зміна цільового призначення земель провадиться органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування, які приймають рішення про передачу цих земель у власність або надання у користування, вилучення (викуп) земель і затверджують проекти землеустрою або приймають рішення про створення об`єктів природоохоронного та історико-культурного призначення. Зміна цільового призначення земель, які перебувають у власності громадян або юридичних осіб, здійснюється за ініціативою власників земельних ділянок у порядку, що встановлюється Кабінетом Міністрів України. Зміна цільового призначення земель, зайнятих лісами, провадиться з урахуванням висновків органів виконавчої влади з питань охорони навколишнього природного середовища та лісового господарства. Види використання земельної ділянки в межах певної категорії земель (крім земель сільськогосподарського призначення та земель оборони) визначаються її власником або користувачем самостійно в межах вимог, встановлених законом до використання земель цієї категорії, з урахуванням містобудівної документації та документації із землеустрою.

Статтею 21 Земельного кодексу України (в редакції, чинній на момент прийняття селищною радою рішення від 02 березня 2010 року) встановлені наслідки порушення порядку встановлення та зміни цільового призначення земель та передбачено, що порушення порядку встановлення та зміни цільового призначення земель є підставою для: а) визнання недійсними рішень органів державної влади та органів місцевого самоврядування про надання (передачу) земельних ділянок громадянам та юридичним особам; б) визнання недійсними угод щодо земельних ділянок; в) відмови в державній реєстрації земельних ділянок або визнання реєстрації недійсною; г) притягнення до відповідальності відповідно до закону громадян та юридичних осіб, винних у порушенні порядку встановлення та зміни цільового призначення земель.

Аналогічні положення закріплені в ст.21 ЗК України у чинній редакції.

У позовній заяві прокурор зазначає, що рішенням LІV сесії V скликання Малоданилівської селищної ради Дергачівського району Харківської області від 02 березня 2010 року ОСОБА_1 передано безоплатно у приватну власність земельну ділянку площею 0,25га в с. Лужок для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (кадастровий номер :00:000:0108). У подальшому ОСОБА_1 отримала державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ №11618. За результатами перевірки, проведеної прокуратурою району, встановлено, що зазначена земельна ділянка з кадастровим :00:000:0108 відповідно до інформації посадових осіб ДП «Харківська лісова науково-дослідна станція» перебуває у кварталі №33 Дергачівського лісництва, відноситься до земель лісового фонду, переданих у постійне користування Данилівського дослідного держлісгоспу (на підставі наказу Державного агентства лісових ресурсів України від 20 січня 2015 року №16 змінено назву на ДП «Харківська лісова науково-дослідна станція»). Погодження на зміну цільового призначення чи вилучення вказаної земельної ділянки посадовими особами держлісгоспу не надавалося. Земельна ділянка із зазначеним кадастровим номером відноситься до земель лісогосподарського призначення та розташована на території земель, які перебувають у користуванні ДП «Харківська лісова науково-дослідна станція» на підставі матеріалів лісовпорядкування, які згідно з пунктом 5 Прикінцевих положень Лісового кодексу України до одержання в установленому порядку державними лісогосподарськими підприємствами державних актів на право постійного користування земельними лісовими ділянками є документами, що підтверджують право на раніше надані землі. Вказаній земельній ділянці площею 3,3047 га присвоєний кадастровий номер :27:000:0004.

Згідно п.3 ч.1 ст. 131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Тлумачення пункту 3 частини першої статті 131-1 Конституції України, з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, свідчить, що прокурор може представляти інтереси держави в суді тільки у виключних випадках, які прямо передбачені законом.

Розширене тлумачення випадків (підстав) для представництва прокурором інтересів держави в суді не відповідає принципу змагальності, який є однією з засад правосуддя (пункт 3 частини другої статті 129 Конституції України).

У пункті 3 ч.1 ст.131-1 Конституції України міститься відсилання до окремого закону, яким мають бути визначені виключні випадки та порядок представництва прокурором інтересів держави в суді. Таким є Закон України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року за №1697-VII.

Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах (частина четверта статті 56 ЦПК України).

Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу (абзац 1 частини третьої статті 23 Закону України «Про прокуратуру»).

Таким чином, для перевірки наявності підстав для звернення прокурора з позовом в інтересах держави суду слід перевірити, а прокурору в позовній заяві необхідно обґрунтувати, чи вимагають захисту реальні державні інтереси та чи є передбачені ч.3 ст.23 Закону України «Про прокуратуру» підстави для звернення прокурора до суду в інтересах держави.

У Рішенні Конституційного Суду України у справі за конституційними поданнями Вищого арбітражного суду України та Генеральної прокуратури України щодо офіційного тлумачення положень ст.2 Арбітражного процесуального кодексу України (справа про представництво прокуратурою України інтересів держави в арбітражному суді) від 08.04.1999 № 3-рп/99 Конституційний Суд України, з`ясовуючи поняття «інтереси держави» висловив міркування, що інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інших) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону України, гарантування її державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх суб`єктів права власності та господарювання тощо (п. 3 мотивувальної частини).

Із врахуванням того, що «інтереси держави» є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах (п. 4 мотивувальної частини).

Отже, на думку колегії, «інтереси держави» охоплюють широке і водночас чітко не визначене коло законних інтересів, які не піддаються точній класифікації, а тому їх наявність повинна бути предметом самостійної оцінки суду у кожному випадку звернення прокурора з позовом. Надмірна формалізація «інтересів держави», особливо у сфері публічних правовідносин, може призвести до необґрунтованого обмеження повноважень прокурора на захист суспільно значущих інтересів там, де це дійсно потрібно.

За таких обставин, з урахуванням предмету спору, прокурором належним чином обґрунтована наявність порушень інтересів держави.

Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими та електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно до статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Згідно вимог статті 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до статті 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Стаття 80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Статтею 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

При цьому, колегія суддів звертає увагу на те, що судове доказування - це діяльність учасників процесу при визначальній ролі суду по наданню, збиранню, дослідженню і оцінці доказів з метою встановлення з їх допомогою обставин цивільної справи. При цьому, збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених ЦПК України.

Доказування є єдиним шляхом судового встановлення фактичних обставин справи і передує акту застосування в судовому рішенні норм матеріального права, висновку суду про наявність прав і обов`язків у сторін.

Апеляційним судом встановлено, що 13 лютого 2007 року директор Данилівського дослідного інституту ДЕРЖЛІСГОСП УкрНДІЛГА Державного комітету лісового господарства України ОСОБА_5 звертався до Голови Дергачівської РДА Кацуби В.М. із клопотанням про надання висновку про погодження та розпорядження про затвердження висновку про погодження «Технічної документації із землеустрою та встановлення меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та складання документів, що посвідчують право постійного користування земельними ділянками Данилівським дослідним держлісгоспом для ведення лісового господарства та проведення науково-дослідних робіт на території Дергачівської міської ради» (т.V, а.с.29).

Розпорядженням Дергачівської РДА №569 від 06 серпня 2007 року «Про затвердження висновку щодо погодження технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та складання документів, що посвідчують право постійного користування земельними ділянками Данилівському дослідному державному лісгоспу» затверджено висновок щодо погодження технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та складання документів, що посвідчують право постійного користування земельними ділянками Данилівським дослідним державним лісгоспом для ведення лісового господарства та проведення науково-дослідних робіт на території Дергачівської міської ради за межами населених пунктів, загальною площею 2879,8930га. (т.V, а.с.25).

09 липня 2009 року директор Данилівського дослідного держлісгоспу УкрНДІЛГА Державного комітету лісового господарства України звертався до Голови Харківської обласної державної адміністрації Авакова А.Б. із листом про надання Держлісгопу у постійне користування земельні ділянки лісового фонду, загальною площею 2879,8930га на території Дергачівської міської ради в Дергачівському районі Харківської області, для ведення лісового господарства та проведення науково-дослідних робіт (т.V, а.с.38).

Розпорядженням Харківської обласної адміністрації від 06 листопада 2009 року №634 «Про надання в постійне користування земельних ділянок Данилівському дослідному державному лісгоспу на території Дергачівського району» відповідно до ст.ст.17, 55, 57, 92, 122, 123, 125, 126, 186 та п.12 розділу Х «Перехідних положень» ЗК України затверджено технічну документації із землеустрою щодо встановлення меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) і складення документів, що посвідчують право постійного користування земельними ділянками Данилівським дослідним державним лісгоспом для ведення лісового господарства та проведення науково-дослідних робіт за межами населених пунктів Дергачівської міської ради на території Дергачівського району та надано Данилівському дослідному державному лісгоспу у постійне користування земельні ділянки загальною площею 2879,8930га за рахунок земель лісогосподарського призначення для ведення лісового господарства та проведення науково-дослідних робіт за межами населених пунктів Дергачівської міської ради на території Дергачівського району, в т.ч. земельна ділянка № НОМЕР_1 урочища «Бор Чернея» площею 3,3047га (т.1 а.с.17).

У п.3 цього розпорядження зазначено:

Данилівському дослідному державному лісгоспу у місячний термін із дня прийняття розпорядження замовити виготовлення державних актів на право постійного користування земельними ділянкам;

звернутися до Харківської обласної регіональної філії ДП «Центр державного земельного кадастру» для реєстрації земельних ділянок у базі даних Державного реєстру земель;

приступити до використання земельних ділянок після встановлення меж земельних ділянок в натурі (на місцевості), одержання державних актів на право постійного користування земельними ділянками та їх державної реєстрації.

Згідно довідки Дергачівського районного відділу земельних ресурсів про присвоєння кадастрового номеру земельній ділянці та наявності суміжних землекористувачів земельна ділянка лісового фонду Данилівського дослідного Державного лісгоспу Дергачівського лісництва №22 рочище «Бор Черная» розташоване на території Дергачівської міської ради Дергачівського району Харківської області за межам населеного пункту відповідно з вказівкою Державного комітету України по земельним ресурсам від 20 березня 2002 року №12 «Про присвоєння кадастрових номерів земельним ділянкам для ведення державного земельного реєстру земель» від 31 січня 2006 року та кадастрового плану земельної ділянки № НОМЕР_1 присвоєний кадастровий номер :27:000:0004 (т.1 а.с.14-15).

Наказом Державного агентства лісових ресурсів України від 20 січня 2015 року №16 змінено найменування Данилівського дослідного Державного лісгоспу на Державне підприємство «Харківська лісова науково-дослідна станція».

У наказі також зазначено, що Державне підприємство «Харківська лісова науково-дослідна станція» є правонаступником прав та обов`язків Данилівського дослідного Державного лісгоспу (т.ІV, а.с.151).

Матеріали справи також свідчать, що згідно листа першого заступника начальника Головного управління Держземагенства у Харківській області №29-20-9-11561/0/9-15 від 15 травня 2015 року на земельну ділянку, яка знаходиться з адресою: АДРЕСА_1 , зареєстровано державний акт на право власності на земельну ділянку, цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд. Зазначена земельна ділянка в державному реєстрі земель за дослідним лісгоспом не зареєстрована (т. 1 а.с. 127).

Разом з тим, згідно листа директора ДП «Харківська лісова науково-дослідна станція» №238 від 03 липня 2015 року, державний акт на право постійного користування земельною ділянкою №:27:000:0004 знаходиться в стадії виготовлення. Зазначена земельна ділянка перебуває в постійному користуванні ДП «Харківська лісова науково-дослідна станція» на підставі лісовпорядкування, які згідно з п.5 Прикінцевих положень ЛК України є документами, що підтверджують право на раніше надані землі (т. 1 а.с. 183).

Як вбачається з листа голови Комісії з реорганізації відділу Держземагенства у Дергачівському районі Харківської області №2018-29-07-2636/0-15 від 31 липня 2015 року, земельна ділянка №:27:000:0004 у Державному земельному кадастрі не зареєстрована ( т.1 а.с. 182, т. 2 а.с. 201).

Відповідно до проекту формування території Малоданилівської селищної ради народних депутатів Дергачівського району Харківської області, розробленого ХФ «УкрНИИЗемпроект» у 1992 році, наявність на території Малоданилівської селищної ради ( в районі села Лужок) земель, що знаходяться в постійному користуванні Данилівського державного лісгоспу УкрНДІЛГА, не визначено, про що мається лист Відділу Держземагенства у Дергачівському районі Харківської області (т.1 а.с. 201-207).

Малоданилівська селищна рада Дергачівського району Харківської області листом від 11 вересня 2015 року за вих. №0219/899 повідомила, що законодавством, яке діяло в 2008-2009 роках при відведенні земельної ділянки, як об`єкта будівництва, обов`язкове для врахування було містобудівне обґрунтування. Території для містобудівних потреб визначались за погодженням спеціально уповноважених органів з питань містобудування та архітектури, а погоджене містобудівне обґрунтування було підставою для надання вихідних даних на проектування об`єкта та розробку проекту відведення земельної ділянки. Проект відведення земельної ділянки погоджувався з органом по земельних ресурсах, природоохоронними і санітарно-епідеміологічними органами, органами архітектури і охорони культурної спадщини і на основі наданих висновків про можливість відведення земельної ділянки для вказаних цілей, де вказувались граничні розміри земельної ділянки та її площа, склад угідь земель, вимоги щодо відведення земельної ділянки, і далі подавався на розгляд відповідних місцевої державної адміністрації або органу місцевого самоврядування. Відповідно до вищезазначеного було розроблено та погоджено відповідними органами містобудівне обґрунтування про можливість розташування земельних ділянок для будівництва, обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд в селі Лужок Дергачівського району Харківської області. Згідно містобудівного обґрунтування був наданий дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення в с. Лужок загальної земельної ділянки для розташування земельних ділянок для будівництва, обслуговування житлових будинків, господарських будівель і споруд. Далі був розроблений проект землеустрою, погоджений відповідними службами наданням необхідних висновків та затверджений селищною радою. Після цього, шляхом розроблення технічної документації із землеустрою були надані і передані у приватну власність земельні ділянки для будівництва, обслуговування жилих будинків, господарських будівель і споруд в АДРЕСА_1 (т.1 а.с. 198).

Згідно проекту формування території Малоданилівської селищної ради, розробленого в 1992 році, масив, до складу якого входить, в т.ч. земельна ділянка з кадастровим номером :00:000:0108, не відноситься до земель, що перебувають у користуванні лісництва, а отже до земель державного лісового фонду, про що свідчить лист Відділу Держгеокадастру у Дергачівському районі Харківської області (т.2 а.с. 70).

Як зазначав прокурор у своїй позовній заяві прокуратурою району 04 жовтня 2014 року до ЄРДР внесені відомості № 0000029 за частиною другою статті 364 КК України та розпочате досудове розслідування щодо колишніх посадових осіб районного відділу земельних ресурсів.

05 травня 2020 року до Харківського апеляційного суду надійшли письмові пояснення прокуратури Харківської області, в яких зазначено, що наразі Дергачівською місцевою прокуратурою Харківської області 29 квітня 2020 року завершено досудове розслідування та скеровано до Дергачівського районного суду обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000499 від 24 квітня 2020 року відносно ОСОБА_6 за ознаками кримінальних правопорушень - злочинів, передбачених ч.2 ст. 364, ч. 2 ст. 366 КК України.

Так, ОСОБА_6 будучи начальником управління Держкомзему у Дергачівському районі Харківської області діючи умисно, зловживаючи своїм службовим становищем, в інтересах третіх осіб та в порушення вимог діючого на той час законодавства у сфері земельних відносин, вніс завідомо неправдиві відомості щодо категорії земельних ділянок, розташованих на території лісового фонду ДП «Харківська лісова науково-дослідна станція» в результаті чого земельні ділянки з кадастровими номерами:

:00:000:0104, :00:000:0105, :00:000:0106, :00:000:0108, :00:000:0109, :00:000:0110, :00:000:0112 вибули з власності держави та перейшла у власність фізичних осіб.

Ухвалою Дергачівського районного суду Харківської області від 28 травня 2020 року по справі №619/1375/20 по кримінальному провадженню №000499 від 24 квітня 2020 року ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні злочинів передбачених ч.2 ст.364 КК України, ч.2 ст.366 КК України, звільнено від кримінальної відповідальності на підставі ст.49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності.

Кримінальне провадження №000499 від 24 квітня 2020 року закрито.

Як зазначено в ухвалі суду від 28 травня 2020 року ОСОБА_6 обвинувачувався в тому, що займаючи посаду начальника управління Держкомзему у Дергачівському районі Харківської області, достовірно знав, що спірна земельна ділянка, відповідно до планово-картографічних матеріалів, в тому числі до проектів формування кордонів населених пунктів, наявними в розпорядженні управління Держкомзему у Дергачівському районі, знаходиться на території Малоданилівської селищної ради Дергачівського району Харківської області за межами населеного пункту та на території лісового фонду ДП «Харківська лісова науково-дослідна станція» Українського ордену «Знак пошани» науково-дослідного інституту лісового господарства та агролісомеліорації ім. Г.В. Висоцького на підставі матеріалів лісовпорядкування. Не зважаючи на це, ОСОБА_6 , 27 листопада 2009 року в робочий час, знаходячись в адміністративній будівлі управління Держкомзему у Дергачівському районі Харківської області за адресою: Харківська область, м. Дергачі, вул. Петровського 163-Д, реалізуючи свій злочинний умисел на завдання тяжких наслідків державним інтересам, шляхом зловживання службовим становищем та службового підроблення, діючи навмисно та протиправно, в інтересах третіх осіб, в порушення вимог постанови Кабінету міністрів України №677 від 26 травня 2005 року «Про затвердження Порядку розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок» та постанови Кабінету Міністрів України №266 від 04 березня 2004 року «Про затвердження Типового договору про розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки», видав технічне завдання на розробку ОСОБА_1 технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд, в АДРЕСА_1 , площею 0,2500 га, в яке вніс завідомо неправдиві відомості щодо місцезнаходження земельної ділянки та віднесення її по цільовому використанню до земель для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. Продовжуючи свою злочинну діяльність, охоплену єдиним умислом, ОСОБА_6 , 01 грудня 2009 року, у робочий час, знаходячись в адміністративній будівлі управління Держкомзему у Дергачівському районі Харківської області за адресою: Харківська область, м. Дергачі, вул. Петровського 163-Д, реалізуючи свій злочинний умисел на завдання тяжких наслідків державним інтересам, шляхом зловживання службовим становищем та службового підроблення, діючи навмисно та протиправно, в інтересах третіх осіб ОСОБА_1 , в порушення вимог положення про управління Держкомзему у Дергачівському районі Харківської області, ст.ст. 12,17,20,118,122,149,151, 207, 208 Земельного кодексу України, п.12 Перехідних положень Земельного кодексу України, розпорядження Кабінету Міністрів України №610-р від 10 квітня 2008 року, п.п.2,9,10 «Порядку розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №677 від 26 травня 2004 року, володіючи нормами діючого земельного законодавства та маючи достатній досвід роботи в органах виконавчої влади з питань земельних ресурсів, достовірно знаючи про те, що вказана земельна ділянка знаходиться на території Малоданилівської селищної ради Дергачівського району Харківської області за межами населеного пункту та на території лісового фонду ДП «Харківська лісова науково-дослідна станція» Українського ордена «Знак пошани» науково-дослідного інституту лісового господарства і агролісомеліорації ім. Г.В. Висоцького є землями лісогосподарського призначення та вона не визначена в натурі (на місцевості), надав довідку про присвоєння кадастрового номеру земельній ділянці ОСОБА_1 , для будівництва, обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, в АДРЕСА_1 , загальна площа 0,2500 га. На підставі вказаних документів ТОВ «ЕКО-ПРАВО» у грудні 2009 року розроблено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд, в АДРЕСА_1 . Продовжуючи свою злочинну діяльність, ОСОБА_6 , 28 грудня 2009, в робочий час, знаходячись в адміністративній будівлі управління Держкомзему у Дергачівському районі Харківської області за адресою: Харківська область, м. Дергачі, вул. Петровського 163-Д, продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел, направлений на завдання тяжких наслідків державним інтересам, шляхом зловживання службовим становищем та службового підроблення, діючи навмисно та протиправно, в інтересах третіх осіб ОСОБА_1 , в порушення вимог положення про управління Держкомзему у Дергачівському районі Харківської області, ст.ст. 12,17,20,118,122,149,151,207,208 Земельного кодексу України, п.12 Перехідних положень Земельного кодексу України, розпорядження Кабінету Міністрів України №610-р від 10.04.2008, п.п.2,9,10 «Порядку розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №677 від 26.05.2004, володіючи нормами діючого земельного законодавства та маючи достатній досвід роботи в органах виконавчої влади з питань земельних ресурсів, достовірно знаючи про те, що вказана земельна ділянка знаходиться на території Малоданилівської селищної ради Дергачівського району Харківської області за межами населеного пункту та на території лісового фонду ДП «Харківська лісова науково-дослідна станція» Українського ордена «Знак пошани» науково-дослідного інституту лісового господарства і агролісомеліорації ім. Г.В. Висоцького є землями лісогосподарського призначення та вона не визначена в натурі (на місцевості), розпорядження якими можливе лише за згодою землекористувачів на підставі рішень Кабінету Міністрів України та вона не визначена в натурі (на місцевості), за результатами розгляду вищевказаної технічної документації склав висновок Управління Держкомзему у Дергачівському районі Харківської області на технічну документацію із землеустрою щодо встановленню меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку ОСОБА_1 , яка розташована в АДРЕСА_1 №09/1394, в який вніс завідомо неправдиві відомості щодо категорії вказаної земельної ділянки землі житлової та громадської забудови, завіривши вказаний документ своїм підписом та печаткою управління Держкомзему у Дергачівському районі Харківської області. На підставі вказаного висновку управління Держкомзему у Дергачівському районі Харківської області №09/1394 від 28.12.2009 та рішення Малоданилівської селищної ради LIV сесії V скликання від 02.03.2010 затверджено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), та складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку та передано ОСОБА_1 у приватну власність земельну ділянку для будівництва, обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд площею 0,2500 га в АДРЕСА_1 , без зміни цільового призначення та цільового використання. В подальшому, на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ №116181, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №19, за ОСОБА_1 зареєстровано право власності на земельну ділянку, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 площею 0,2500 га (кадастровий номер :00:000:0108). На підставі вищезазначеного державного акту серії ЯЛ №116181 з державної власності, на користь фізичної особи ОСОБА_1 , безоплатно вибула земельна ділянка з кадастровим номером :00:000:0108, розташована за межами населеного пункту смт. Мала Данилівка Дергачівського району Харківської області, яка знаходиться в постійному користуванні ДП «Харківська лісова науково-дослідна станція» Українського ордена «Знак пошани» науково-дослідного інституту лісового господарства і агролісомеліорації ім. Г.В. Висоцького, загальна вартість якої складає, відповідно до висновків судової оціночно-земельної експертизи, 185651 (сто вісімдесят п`ять тисяч шістсот п`ятдесят одна гривня) грн. Таким чином, ОСОБА_6 вчинив кримінальне правопорушення - злочин, передбачений ч. 2 ст.364 КК України, а саме: зловживання службовим становищем, тобто умисне, в інтересах третіх осіб, використання службовою особою службового становища всупереч інтересам служби, що завдало тяжких наслідків охоронюваним законом державним інтересам.

Частиною 6 ст.82 ЦПК України передбачено, що вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Згідно з пунктом 5 розділу VIII «Прикінцеві положення» ЛК України до одержання в установленому порядку державними лісогосподарськими підприємствами державних актів на право постійного користування земельними лісовими ділянками, документами, що підтверджують це право на раніше надані землі, є планово-картографічні матеріали лісовпорядкування.

До розмежування земель державної та комунальної власності повноваження щодо розпорядження землями (крім земель, переданих у приватну власність, та земель, зазначених в абзаці третьому пункту 12 розділу Х «Перехідні положення» ЗК України) в межах населених пунктів здійснюють відповідні сільські, селищні, міські ради, а за межами населених пунктів - відповідні органи виконавчої влади (абзац перший пункту 12 розділу Х «Перехідні положення» ЗК України).

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 21 Закону України «Про місцеві державні адміністрації», пункту 5 частини першої статті 31 ЛК України до повноважень державних адміністрацій у сфері лісових відносин належить, зокрема, передання у власність земельних лісових ділянок площею до 1 га, що перебувають у державній власності, на відповідній території.

Згідно листа відділу Держгеокадастру у Дергачівському районі Харківської області ГУ Держгеокадастру межі сільських населених пунктів Дергачівського району Харківської області встановлювались згідно проектів, розроблених ХФ «УкрНИИЗемпроект» у 1992 році. Межі сільських, селищних та міської ради в натурі (на місцевості) не встановлювались (т.ІІ, а.с.109).

Доводи представників відповідача про те, що спірна земельна ділянка знаходиться в межах с. Лужок спростовуються картографічними матеріалами, що містяться в відомостях Дергачівської районної державної адміністрації Харківської області, згідно яких спірна земельна ділянка не потрапляє у межі генеральних планів с. Лужок та м. Дергачі (т.ІV, а.с.108).

Представники відповідача з посиланням на відповіді Малоданилівської селищної ради Дергачівського району Харківської області від 26 серпня 2015 року №02-19/826, від 11 вересня 2015 року №0219/895, від 11 вересня 2015 року №0219//899, 06 липня 2015 року №0219/662 та на відповідь ГУ Держземагенства у Харківській області від 15 травня 2015 року №29-20-9-11561//9-15 вказують, що на території с. Лужок відсутні землі Данилівського дослідного держлісгоспу (т.І, а.с.195-198).

Такі доводи не спростовують висновків суду, оскільки матеріали справи містять відомості про те, що спірна земельна ділянка, саме на час прийняття оскаржуваного рішення, знаходиться поза межами с. Лужок.

Представники відповідачів, з посиланням на відповіді відділу Держгеокадастру, звертають увагу на те, що земельна ділянка кадастровий номер :27:000:0004 у Державному земельному кадастрі не зареєстрована.

Між тим, матеріалами справи підтверджено, що відомості про присвоєння спірній земельній ділянці кадастрового номеру :27:000:0004, перенесені до архівного шару державного земельного кадастру.

Так, згідно з публічною кадастровою картою України земельна ділянка з кадастровим №:27:000:0004 відповідно до Українського класифікатора цільового використання цільового використання землі, віднесена до земель лісового призначення (код цільового використання 5.1), яка тим самим накладається на земельну ділянку із кадастровим №:00:000:0108.

Співставленням архівного файлу земельної ділянки з присвоєним кадастровим №:27:000:0004 та земельної ділянки із кадастровим №:00:000:0108 встановлено їх повний перетин та перебування в межах земельної ділянки лісогосподарського призначення ДП «ХЛНДС (т.5, а.с.15-18).

Дані обставини також підтверджуються відомостями планшету №4 лісовпорядкування Данилівського дослідного Державного лісгоспу (т.V, а.с.8).

Представниками відповідача надана копія висновку експерта ХНДІСЕ ім. Засл. проф. М.С. Бокаріуса за результатами проведення судової експертизи з питань землеустрою №10341, складеного 20 вересня 2019 року, згідно якого цільове призначення земельних ділянок для будівництва та обслуговування житлового будинку в с. Лужок, Дергачівського району Харківської області з кадастровими номерами :00:000:0106, :00:000:0108, :00:000:0109, :00:000:0010, :00:000:0111, :00:000:0112, :00:000:0114, :00:000:0115 не змінено та затверджено, за основним цільовим призначенням відносяться до категорії земель житлової та громадської забудови, та не потребують зміни цільового призначення.

Також, представники відповідача наголошували на тому, що матеріали справи містять суперечливі докази, в тому числі щодо площі земельної ділянки, яка була виділена Данилівському дослідному держлісгоспу.

Між тим, матеріали справи свідчать, що згідно акту огляду кварталу №33, виділ 1, 2, 3 Дергачівського лісництва ДП «ХЛНДС» комісією у складі старшого майстра Дергачівського лісництва ДП «ХЛНДС» Ковальова В.К., інженера з охорони та захисту лісу першої категорії ОСОБА_7 , юрисконсульта ОСОБА_8 , здійснено огляд кварталу 33, виділ 1,2,3 загальною площею 3.3. га, урочище Млин ( колишній Бор Чернея, Дергачівського лісництва ДП «ХЛНДС», який знаходиться на території Малоданилівської ОТГ, Дергачівського району, Харківської області.

Виявлено, що виділи 1, 2, 3 кварталу 33 урочище Млин ( колишній Бор Чернея, Дергачівського лісництва ДГІ «ХЛНДС») та лісонасадження, розташовані на останніх, розділені капітальним парканом, з обладнаними входами та виходами, що становлять у собі 3 окремих земельних ділянки, доступ на які, є обмежений.

На огороджених земельних ділянках встановлені пошкодження лісонасаджень, проте проводити заходи оздоровлення лісу, заходи догляду лісу та охорони лісу не представляється за можливе в зв`язку з відсутністю доступу.

Під час обстеження використовувались дані публічної кадастрової карти України та додатку «Кадастр ЮА», планшетів лісокористування, відповідно до яких встановлено накладення земельної ділянки відповідача на земельні ділянки ДП «ХЛНДС».

Під час проведення обстеження здійснювалось відеозйомка факту обстеження, яка є додатком до вказаного акту.

Як зазначено у листі Харківського державного проектно-вишукувального інституту агромеліорації і лісового господарства «ХАРКІВДІПРОАГРОЛІС» від 25 липня 2014 року №А-10-145 на ім`я в.о. прокурора Дергачівського району Харківської області, Інститутом «Харківдіпроагроліс» виконана робота по суміщенню наданих прокуратурою координат одинадцяти земельних ділянок з матеріалами геодезичної зйомки ділянки лісогосподарського призначення, яка знаходиться в постійному користуванні Данилівського дослідного держлісгоспу (квартал 33) Дергачівського лісництва.

За результатами суміщення повідомлено, що земельні ділянки, кад. номери: :000:000:0104, :000:000:0105; :000:000:0106;

:000:000:0108; :000:000:0109; :000:000:0110; :000:000:0111; :000:000:0112; :000:000:0113; :000:000:0114 та :000:000:0115, знаходяться в межах ділянки лісогосподарського призначення, кадастровий номер :27:000:0004 (т.V, а.с.19).

Згідно відповіді відділу Держгеокадастру у Дергачівському районі Харківської області від 27 жовтня 2015 року №10-20.18-0.3-113/2-15 на території Дергачівської міської ради Дергачівського району Харківської області Данилівському дослідному лісгоспу землі у постійне користування надані на підставі розпорядження голови Харківської обласної державної адміністрації від 06 листопада 2009 року №634.

Згідно вказаного розпорядження землі передані за рахунок земель лісогосподарського призначення для ведення лісового господарства та проведення науково-дослідних робіт за межами населених пунктів Дергачівської міської ради на території Дергачівського району.

Земельним ділянкам, визначеним у Технічній документації були визначені кадастрові номери, зокрема, :27:000:0004.

Відповідно до публічної кадастрової карти земельній ділянці з кадастровим номером :27:000:0004 у відповідності до Українського класифікатора цільового використання землі, затвердженого листом Держкомзему України від 24 квітня 1998 року №14-1-7/1205, визначене цільове використання 5.1 для ведення лісового господарства.

Згідно даних Державного земельного кадастру земельні ділянки з кадастровими номерами :00:000:0104, :00:000:0105, :00:000:0106, :00:000:0108, :00:000:0109, :00:000:0010, :00:000:0111, :00:000:0112, :00:000:0113, :00:000:0114, :00:000:0115, :00:000:0116 перетинаються із земельною ділянкою з кадастровим номером :27:000:0004.Однак згідно Державного класифікатора об`єктів адміністративно-територіального устрою України та розпорядження голи Харківської обласної державної адміністрації від 06 листопада 2099 року №634 земельна ділянка з кадастровим номером :27:000:0004 відноситься до земель Дергачівської міської ради, в той час як земельна ділянка, з якою перетинаються ділянки з кадастровими номерами :00:000:0104, :00:000:0105, :00:000:0106, :00:000:0108, :00:000:0109, :00:000:0010, :00:000:0111, :00:000:0112, :00:000:0113, :00:000:0114, :00:000:0115, :00:000:0116, розташована на території Малоданилівської селищної ради, поблизу с. Лужок (т.ІІ, а.с.42).

Таким чином, з викладеного вбачається, що на час вирішення питання про надання земельної ділянки ОСОБА_1 , спірна земельна ділянка була ділянкою лісогосподарського призначення, була розташована поза межами населеного пункту.

Отже, Малоданилівська селищна рада Дергачівського району Харківської області не мала права розпоряджатися такою земельною ділянкою лісогосподарського призначення, яка перебувала у державній власності.

Клопотання про призначення у справі відповідної експертизи апеляційному суду сторони не заявляли.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції звертав увагу на те, що право на оформлення користування земельною ділянкою у Данилівського дослідного держлісгоспу виникло на підставі розпорядження Дергачівської РДА №569 від 06 серпня 2007 року «Про затвердження висновку щодо погоджегня технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та складання документів, що посвідчують право постійного користування земельними ділянками Данилівському дослідному державному лісгоспу», в той час як ОСОБА_1 було надано дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою ще 02 липня 2009 року, відповідно до рішення Малоданилівської селищної ради Дергачівського району Харківської області.

Такі доводи не спростовують висновків суду про те, що спірна земельна ділянка відносилась до земель лісогосподарського призначення державної власності, тому Малоданилівська селищна рада Дергачівського району Харківської області не мала права розпоряджатися даною земельною ділянкою.

Таким чином, матеріали справи свідчать, що спірна земельна ділянка відноситься до земель лісогосподарського призначення, яка передана у постійне користування Данилівському дослідному держлісгоспу, у зв`язку з чим вона була неправомірно надана у власність відповідачу ОСОБА_1 , яка у свою чергу була у подальшому відчужена на користь ОСОБА_2 .

Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Верховний Суд України у постанові №6-93цс13 від 23 жовтня 2013 року зазначив, що державний акт на право приватної власності на землю видається на підставі рішення органу місцевого самоврядування або органу виконавчої влади, тому вирішення питання про правомірність видачі державного акта безпосередньо залежить від законності рішення, на підставі якого такий акт виданий, і дотримання вимог, передбачених земельним законодавством, зокрема статтями 116, 118 ЗК України.

Так як суд визнає недійсним рішення LІV сесії V скликання Малоданилівської селищної ради Дергачівського району Харківської області від 02 березня 2010 року «Про передачу у приватну власність земельної ділянки ОСОБА_1 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по АДРЕСА_1 », то з урахуванням правових позицій, викладених у постанові Верховного Суду України №6-93цс13 від 23 жовтня 2013 року, суд визнає недійсним і державний акт на право власності на земельну ділянку (кадастровий номер :00:000:0108) площею 0,25 га серії ЯЛ №116181, який був виданий на підставі зазначеного рішення.

Матеріали справи також свідчать, що представник відповідача Малоданилівської селищної ради Дергачівського району Харківської області просив застосувати позовну давність, з посиланням на те, що про можливе порушення інтересів держави, прокуратурі Дергачівського району Харківської області було відомо, ще при розслідуванні кримінальної справи №37100092, про що свідчить протокол старшого помічника прокуратури Дергачівського району Харківської області Макарова С. від 11 лютого 2011 року щодо виїмки рішення LІV сесії V Малоданилівської селищної ради Дергачівського району Харківської області. Той факт, що прокурор дізнався про можливі порушення законодавства лише за результатами перевірки у порядку нагляду за додержанням та застосуванням законів в 2014 року, не може бути підставою для прийняття позову. Вказує, що прокурор Дергачівського району Харківської області повинен був звернутися до районного суду з позовною заявою протягом трьох років після порушення кримінальної справи №37100092, оскільки за цей період часу міг провести всі необхідні перевірки та виявити будь-які порушення вимог законодавства України. Окрім того, прокурор не використав можливості долучити до позовної заяви клопотання про поновлення строку позовної давності та довести поважності причин пропуску строку.

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (ст. 256 ЦК України).

Отже, позовна давність є строком для подання позову як безпосередньо суб`єктом, право якого порушене (зокрема і державою, що наділила для виконання відповідних функцій у спірних правовідносинах певний орган державної влади, який може звернутися до суду), так і прокурором, уповноваженим законом звертатися до суду з позовом в інтересах держави як носія порушеного права, від імені якої здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах може певний її орган.

На віндикаційні позови держави в особі органів державної влади поширюється загальна позовна давність (пункт 60 постанови Великої Палати Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі № 362/44/17).

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

І в разі подання позову суб`єктом, право якого порушене, і в разі подання позову в інтересах держави прокурором, перебіг позовної давності за загальним правилом починається від дня, коли про порушення права або про особу, яка його порушила, довідався або міг довідатися суб`єкт, право якого порушене, зокрема, держава в особі органу, уповноваженого нею виконувати відповідні функції у спірних правовідносинах. Перебіг позовної давності починається від дня, коли про порушення права держави або про особу, яка його порушила, довідався або міг довідатися прокурор, лише у таких випадках: 1) якщо він довідався чи міг довідатися про таке порушення або про вказану особу раніше, ніж держава в особі органу, уповноваженого нею здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах; 2) якщо держава не наділила зазначеними функціями жодний орган (пункти 46, 48, 65-66 постанови Великої Палати Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі № 362/44/17).

Велика Палата Верховного Суду звертала увагу на те, що для цілей застосування частини третьої та четвертої статті 267 ЦК України поняття «сторона у спорі» може не бути тотожним за змістом поняттю «сторона у цивільному процесі»: сторонами в цивільному процесі є такі її учасники як позивач і відповідач (частина перша статті 30 ЦПК України у редакції, чинній на час розгляду справи судами першої й апеляційної інстанцій; частина перша статті 48 ЦПК України у редакції, чинній на час розгляду справи Великою Палатою Верховного Суду); тоді як сторонами у спорі є належний позивач і той належний відповідач, до якого звернута відповідна матеріально-правова вимога позивача.

При цьому перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

Матеріали справи не містять належних та допустимих доказів того, що особи за захистом інтересів яких звернувся прокурор, знали або мали можливість дізнатися про порушення їх прав.

Посилання представника відповідача Малоданилівської селищної ради Дергачівського району Харківської області, що прокуратура дізналася про порушення інтересів держави у 2011 році при вчиненні слідчих дій у кримінальній справі №37100092 є безпідставними, оскільки сам по собі факт вилучення у 2011 році документів з Малоданилівської селищної ради Дергачівського району Харківської області не свідчить про те, що лише на їх підставі прокуратура мала можливість дійти висновку про перетинання спірної земельної ділянки із земельною ділянкою Данилівського дослідного держлісгоспу.

Про цей перетин прокуратура Дергачівського району Харківської області дізналася із відомостей Державної інспекції сільського господарства в Харківській області (т.І, а.с.9), з яких вбачається, що земельні ділянки з кадастровими номерами :00:000:0104, :00:000:0105, :00:000:0106, :00:000:0108, :00:000:0010, :00:000:0111, :00:000:0112, :00:000:0113, :00:000:0114, :00:000:0115, :00:000:0116 знаходяться в межах ділянки лісогосподарського призначення кадастровий номер :27:000:0004.

За таких обставин відсутні підстави для застосування позовної давності до спірних правовідносин.

Серед способів захисту речових прав цивільне законодавство виокремлює, зокрема, витребування майна з чужого незаконного володіння (стаття 387 ЦК України) й усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном ( стаття 391 ЦК України, частина друга статті 52 ЗК України). Вказані способи захисту можна реалізувати шляхом подання віндикаційного та негаторного позовів відповідно.

Предметом віндикаційного позову є вимога власника, який не є фактичним володільцем індивідуально-визначеного майна, до особи, яка незаконно фактично володіє цим майном, про повернення його з чужого незаконного володіння.

Негаторний позов це позов власника, який є фактичним володільцем майна, до будь-якої особи про усунення перешкод, які ця особа створює у користуванні чи розпорядженні відповідним майном. Позивач за негаторним позовом вправі вимагати усунути існуючі перешкоди чи зобов`язати відповідача утриматися від вчинення дій, що можуть призвести до виникнення таких перешкод. Означений спосіб захисту спрямований на усунення порушень прав власника, які не пов`язані з позбавленням його володіння майном.

Власник земельної ділянки може вимагати, зокрема, усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою (частина друга статті 152 ЗК України).

Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном (стаття 391 ЦК України).

Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права та інтересу (ч.1 ст.256 ЦК України).

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст.257 ЦК України).

Для окремих видів вимог встановлена спеціальна позовна давність.

Відповідно до ст.253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 ст.261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Водночас, заволодіння громадянами та юридичними особами землями лісового фонду всупереч вимогам ЗК України (перехід до них права володіння цими землями) є неможливим. Отже, зайняття земельної ділянки лісового фонду з порушенням ЗК України треба розглядати як не пов`язане з позбавленням володіння порушення права власності держави чи відповідної територіальної громади. У такому разі позовну вимогу метою якої є повернення земельної ділянки слід розглядати як негаторний позов, який можна заявити впродовж усього часу тривання порушення прав законного володільця відповідної земельної ділянки лісогосподарського призначення.

Власник земельної ділянки лісового фонду може вимагати усунення порушення його права власності на цю ділянку, зокрема, оспорюючи відповідні рішення органів державної влади чи органів місцевого самоврядування, договори або інші правочини, та вимагаючи повернути таку ділянку.

Згідно з принципом jura novit curia («суд знає закони») неправильна юридична кваліфікація позивачем і відповідачами спірних правовідносин не звільняє суд від обов`язку застосувати для вирішення спору належні приписи юридичних норм.

У цій справі помилкова з огляду на її обставини юридична кваліфікація позивачем позовної вимоги фактично про повернення спірної земельної ділянки лісового фонду як вимоги, до якої слід застосувати приписи статей 330, 387 і 388 ЦК України, не призведе до не правильного вирішення спору, враховуючи висновки суду щодо незаконності передачі спірної земельної ділянки лісогосподарського призначення у власність ОСОБА_1 .

Таким чином, суд першої інстанції не врахував, що спірна земельна ділянка віднесена до земель лісогосподарського призначення, які перебувають у державній власності, наявні підстави для її повернення згідно зі статтею 391 ЦК України та частини другої статті 152 ЗК України у державну власність, хоча прокурор помилково посилався на положення статей 387 і 388 ЦК України.

Такі висновки щодо застосування вказаних норм права відповідають правовій позиції, викладеній у постановах Великої Палати Верховного Суду: від 12 червня 2019 року у справі № 487/10128/14-ц, провадження № 14-473 цс 18; від 11 вересня 2019 року у справі № 487/10132/14-ц, провадження № 14-364 цс 19.

Зібрані у справі докази безспірно свідчать про те, що процедура зміни цільового призначення вищезазначеної земельної ділянки, яка належить державі та перебуває в постійному користуванні ДП «ХЛНДС», порушена, а земельна ділянка була передана у приватну власність ОСОБА_1 без згоди її власника та користувача, яка у свою чергу була у подальшому відчужена нею на користь ОСОБА_2 , тому є правові підстави для повернення у постійне користування ДП «Харківська лісова науково-дослідна станція» земельної ділянки площею 0,25 га (кадастровий номер :00:000:0108), що знаходиться на території Малоданилівської селищної ради Дергачівського району Харківської області.

Дійсно, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (частина перша статті 321 ЦК України).

Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів (стаття 1 Першого протоколу до Конвенції).

Відповідно до усталеної практики ЄСПЛ стаття 1 Першого протоколу до Конвенції закріплює три окремі норми: 1) виражається у першому реченні першого абзацу, закладає принцип мирного володіння майном і має загальний характер; 2) викладена у другому реченні того ж абзацу, охоплює питання позбавлення права власності й обумовлює його певними критеріями; 3) закріплена у другому абзаці та визнає право договірних держав, серед іншого, контролювати використання майна у загальних інтересах. Другу та третю норми, які стосуються конкретних випадків втручання у право мирного володіння майном, треба тлумачити у світлі загального принципу, закладеного першою нормою (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited проти України» від 23 січня 2014 року (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява № 19336/04), § 166-168).

Критеріями сумісності заходу втручання у право на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу до Конвенції є те, чи ґрунтувалося таке втручання на національному законі, чи переслідувало легітимну мету, що випливає зі змісту вказаної статті, а також, чи є відповідний захід пропорційним легітимній меті втручання у право.

Втручання держави у право власності повинно мати нормативну основу у національному законодавстві, яке є доступним для заінтересованих осіб, чітким, а наслідки його застосування передбачуваними.

Якщо можливість втручання у право власності передбачена законом, Конвенція надає державам свободу розсуду щодо визначення легітимної мети такого втручання: або з метою контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів, або для забезпечення сплати податків, інших зборів або штрафів.

Втручання у право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно із законом і з легітимною метою, буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, якщо не буде встановлений справедливий баланс між інтересами суспільства, пов`язаними з цим втручанням, й інтересами особи, яка зазнає втручання в її право власності. Отже, має існувати розумне співвідношення (пропорційність) між метою, досягнення якої передбачається, та засобами, які використовуються для її досягнення. Справедливий баланс не буде дотриманий, якщо особа-добросовісний набувач внаслідок втручання в її право власності понесе індивідуальний і надмірний тягар, зокрема, якщо їй не буде надана обґрунтована компенсація чи інший вид належного відшкодування у зв`язку з позбавленням права на майно (див. рішення ЄСПЛ у справах «Рисовський проти України» від 20 жовтня 2011 року (Rysovskyy v. Ukraine, заява № 29979/04), «Кривенький проти України» від 16 лютого 2017 року (Kryvenkyy v. Ukraine, заява № 43768/07)).

Порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції ЄСПЛ констатує, якщо хоча б один із зазначених критеріїв не буде дотриманий. І навпаки: встановлює відсутність такого порушення, якщо дотримані всі три критерії.

Усунення перешкод позивачам у здійсненні ними права користування та розпоряджання спірною земельною ділянкою переслідує легітимну мету контролю за використанням відповідного майна згідно із загальними інтересами, щоб таке використання відбувалося за цільовим призначенням. Важливість цих інтересів зумовлюється, зокрема, особливим статусом спірної земельної ділянки.

Власність не повинна використовуватися на шкоду людині і суспільству (частина третя статті 13 Конституції України).

Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі (частина сьома статті 41 Конституції України, частина третя статті 1 ЗК України).

Кожен має право на безпечне для життя і здоров`я довкілля (частина перша статті 50 Конституції України).

Колегія суддів звертає увагу на те, що у спорах стосовно прибережних захисних смуг, земель лісогосподарського призначення, інших земель, які перебувають під посиленою правовою охороною держави, остання, втручаючись у право мирного володіння відповідними земельними ділянками з боку приватних осіб, може захищати загальні інтереси у безпечному довкіллі, непогіршенні екологічної ситуації, у використанні власності не на шкоду людині та суспільству (частина третя статті 13, частина сьома статті 41, частина перша статті 50 Конституції України, частина третя статті 1 ЗК України). Ці інтереси реалізуються, зокрема, через цільовий характер використання земельних ділянок (статті 18, 19, пункт «а» частини першої статті 91 ЗК України), які набуваються лише згідно із законом (стаття 14 Конституції України) (пункт 127 постанови Великої Палати Верховного Суду від 7 листопада 2018 року у справі № 488/5027/14-ц, пункт 90 постанови Великої Палати Верховного Суду від 7 листопада 2018 року у справі № 488/6211/14-ц, пункт 148 постанови Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року № 183/1617/16, пункт 53 постанови Великої Палати Верховного Суду від 29 травня 2019 року у справі № 367/2022/15-ц).

Оцінюючи пропорційність втручання у право власності ОСОБА_2 , колегія суддів виходить з того, що з огляду на характер спірних правовідносин, установлені судом обставини та застосовані юридичні норми немає невідповідності заходу втручання держави у право власності ОСОБА_2 критеріям правомірного втручання в право особи на мирне володіння майном, сформованим у сталій практиці ЄСПЛ.

У справі, рішення в якій переглядається, суспільний інтерес у поверненні спірної земельної ділянки до державної власності спрямований на задоволення соціальної потреби у відновленні законності, становища, яке існувало до порушення права власності народу на землю, у збереженні лісів, недопущенні зміни цільового призначення земель лісового призначення та їх передання у власність з метою житлового будівництва.

Контроль за використанням земельних ділянок, згідно з їх цільовим призначенням є важливим для суспільства загалом і для позивачів зокрема, оскільки люди зацікавлені у попередженні забруднення, засмічення та вичерпання, виснаження земель. Вони зацікавлені у захисті від знищення тварин і рослин, зокрема зелених насаджень.

З огляду на викладене вище загальний інтерес у контролі за використанням земельної ділянки за цільовим призначенням для гарантування безпечності довкілля та непогіршення екологічної ситуації у цій справі переважає приватний інтерес ОСОБА_2 у збереженні земельної ділянки у власності. Тому колегія суддів повинна встановити, чи забезпечує така перевага за обставин цієї справи справедливий баланс між вказаними інтересами.

Заволодіння приватними особами земельними ділянками всупереч чинному законодавству, без законного дозволу уповноваженого на те органу може зумовлювати конфлікт між гарантованим статтею 1 Першого протоколу до Конвенції правом цих осіб мирно володіти майномі конституційними правами всіх інших осіб на безпечне довкілля, непогіршення екологічної ситуації та використання власності не на шкоду суспільству.

За обставин цієї справи встановлення справедливого балансу між суспільним і приватним інтересом передбачає оцінку не лише поведінки органу місцевого самоврядування, але й дій і бездіяльності зацікавлених у набутті у приватну власність спірної земельної ділянки ОСОБА_2 .

Проявивши розумну обачність, ознайомившись зі змістом земельного законодавства і за необхідності отримавши правову допомогу перед набуттям у власність цієї ділянки, ОСОБА_2 міг і повинен був знати про те, що зазначена ділянка належить до земель лісового фонду та знаходиться у зеленій зоні (див. близькі за змістом висновки, висловлені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 15 травня 2018 року у справі № 372/2180/15-ц, від 22 травня 2018 року у справі № 469/1203/15-ц і від 30 травня 2018 року у справі № 469/1393/16-ц).

Нормативні акти, які регулювали порядок отримання у власність земель лісового фонду на час виникнення спірних правовідносин були доступними, чіткими та передбачуваними.

З огляду на наведене, а також з урахуванням місця розташування спірної земельної ділянки серед лісового масиву ОСОБА_2 не був позбавлений можливості зробити висновки щодо режиму спірної земельної ділянки.

Згідно п.п.1,4 ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, та порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

За таких обставин, рішення суду підлягає скасування з ухваленню нового про задоволення позову

Відповідно до частини 13 статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює або ухвалює нове рішення, цей суд відповідно змінює розподіл судовий витрат.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 ч. 1 п. 2, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційні скарги прокурора Харківської області Фільчакова О. та Державного підприємства «Харківська лісова науково-дослідна станція» в особі заступника директора Мостепанюк Андрія Андрійовича задовольнити

Рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 11 жовтня 2019 року скасувати.

Позов прокурора Дергачівського району Харківської області, в інтересах Державного агентства лісових ресурсів України, Державного підприємства «Харківська лісова науково-дослідна станція» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , Малоданилівської селищної ради Дергачівського району Харківської області, треті особи: Головне управління Держгеокадастру в Харківській області, Відділ містобудування, архітектури та цивільного захисту Дергачівської районної державної адміністрації Харківської області про визнання недійсними рішення органу місцевого самоврядування, державного акту, витребування земельної ділянки задовольнити частково.

Визнати недійсним рішення ХLIV сесії V скликання Малоданилівської селищної ради Дергачівського району Харківської області від 02 березня 2010 року «Про передачу у приватну власність земельної ділянки ОСОБА_1 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд за адресою: АДРЕСА_1 ».

Визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку (кадастровий номер :00:000:0108) площею 0,25 га серії ЯЛ № 116181, зареєстрований у Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 19 та виданий на ім`я ОСОБА_1 .

Зобов`язати ОСОБА_2 повернути державі в особі ДП «Харківська лісова науково-дослідна станція» земельну ділянку площею 0,25 га (кадастровий номер :00:000:0108), що знаходиться на території Малоданилівської селищної ради Дергачівського району Харківської області.

Стягнути в рівних частках з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , Малоданилівської селищної ради Дергачівського району Харківської області на користь прокуратури Харківської області судовий збір в розмірі 3 406,49грн. (три тисячі чотириста шість гривень 49коп.), тобто по 1 135,49грн. (одній тисячі сто тридцять п`ять гривень 49коп.) з кожного.

Стягнути в рівних частках з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , Малоданилівської селищної ради Дергачівського району Харківської області на користь Державного підприємства «Харківська лісова науково-дослідна станція» судовий збір в розмірі 6 408,15грн. (шість тисяч чотириста вісім гривень 15коп.), тобто по 2 136,05грн. (дві тисячі сто тридцять шість гривень 05коп.) з кожного.

Постанова апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття , але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий Н.П. Пилипчук

Судді О.В. Маміна

С.С. Кругова