КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

Іменем України

24 листопада 2021 року м. Київ

Київський апеляційний суд

у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Кашперської Т.Ц.,

суддів Фінагеєва В.О., Яворського М.А.,

за участю секретаря Мороз Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду справу за апеляційною скаргою Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва в складі судді Сіромашенко Н.В., постановлену в м. Київ 11 червня 2021 року у справі за скаргою Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» на дії державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Мороз Лесі Євгенівни,

заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, -

в с т а н о в и в :

У квітні 2021 року Комунальне підприємство виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» (далі - КП «Київтеплоенерго») звернулося до суду зі скаргою на дії державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Мороз Л.Є., в якій просило поновити йому строк для подання скарги на дії державного виконавця, визнати неправомірними дії державного виконавця в частині винесення в межах виконавчого провадження ВП № 56019554 постанови про закінчення виконавчого провадження від 26 лютого 2002 року; зобов`язати посадових осіб Шевченківського відділу державної виконавчої служби у м. Києві відновити виконавче провадження ВП № 56019554 з примусового виконання судового наказу Шевченківського районного суду м. Києва від 30 вересня 2019 року у справі № 761/22518/17 про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за надані послуги з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води, 3 % річних, інфляційної складової боргу та витрат на оплату судового збору.

Скаргу мотивувало тим, що 21 березня 2018 року державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання даного судового наказу.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 24 травня 2019 року в справі № 761/22518/17 стягувача ПАТ «Київенерго» було замінено на його процесуального правонаступника КП «Київтеплоенерго», яким 18 жовтня 2019 року було направлено на адресу відділу заяву про заміну сторони, а саме здійснити заміну стягувача ПАТ «Київенерго» на його процесуального правонаступника КП «Київтеплоенерго», проте постанову про заміну сторони виконавчого провадження не було винесено.

13 квітня 2021 року з Автоматизованої системи виконавчого провадження КП «Київтеплоенерго» стало відомо про те, що лише 26 лютого 2020 року здійснено заміну сторони виконавчого провадження, і одночасно 26 лютого 2020 року головним державним виконавцем Мороз Л.Є. винесено постанову про закінчення виконавчого провадження ВП № 56019554у зв`язку зі смертю боржника ОСОБА_1 , вказані постанови на адресу стягувача не надходили.

Стягувач вважав, що постанова від 26 лютого 2020 року про закінчення виконавчого провадження є неправомірною, оскільки державним виконавцем не вчинено виконавчих дій із встановлення кола спадкоємців після смерті боржника, які є потенційними правонаступниками в межах виконавчого провадження і зобов`язані здійснити погашення заборгованості, що утворилася за життя спадкодавця, в межах успадкованого ними майна, враховуючи наявність боргу і невиконаного судового рішення.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 11 червня 2021 року скаргу задоволено, поновлено КП «Київтеплоенерго» строк для подання скарги на дії державного виконавця, визнано неправомірними дії головного державного виконавця Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Мороз Л.І. в частині винесення в межах виконавчого провадження ВП № 56019554постанови про закінчення виконавчого провадження від 26 лютого 2020 року, зобов`язано посадових осіб виконавчої служби скасувати постанову про закінчення виконавчого провадження від 26 лютого 2020 року та відновити виконавче провадження ВП № 56019554з примусового виконання судового наказу Шевченківського районного суду м. Києва від 30 вересня 2017 року у справі № 761/22518/17.

Шевченківський відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив скасувати ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 11 червня 2021 року та прийняти нове рішення, яким у задоволенні скарги відмовити в повному обсязі, а також розглянути скаргу без участі представника державної виконавчої служби.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилався на те, що після відкриття виконавчого провадження і винесення постанови від 21 березня 2018 року про звернення стягнення на пенсію боржника до відділу надійшло повідомлення з ГУ ПФУ в м. Києві про припинення здійснення відрахування із заробітної плати боржника в зв`язку з його смертю ІНФОРМАЦІЯ_1 , із пенсії боржника на користь стягувача було перераховано 5102,95 грн., залишок до стягнення становить 23014,29 грн.

Посилався на положення ч. 1 п. 3 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження», якою передбачено, що виконавче провадження підлягає закінченню у разі смерті боржника.

Вказував, що 26 лютого 2020 року державним виконавцем відповідно до наведених вимог закону винесена постанова про закінчення виконавчого провадження, оригінал якої разом з постановою про закінчення виконавчого провадження направлено до Шевченківського районного суду м. Києва.

Наголошував, що ні Законом України «Про виконавче провадження», ні Інструкцією з організації примусового виконання рішень не передбачено обов`язку державного виконавця звертатись до відповідних органів з метою встановлення правонаступників померлого боржника - фізичної особи, а Законом України «Про виконавче провадження» чітко встановлено необхідність закінчення виконавчого провадження. Отже державним виконавцем вчинено всі дії відповідно до вимог спеціального закону.

Зазначав, що скаржником пропущено строк для оскарження постанови про закінчення виконавчого провадження, встановлений ст. 447, 449 ЦПК України. Так, скаржником у додатках до скарги на дії державного виконавця прикріплено постанову про відкриття виконавчого провадження з ідентифікатором доступу до матеріалів виконавчого провадження, отже у скаржника був доступ до постанов державного виконавця, зокрема і до постанови про закінчення виконавчого провадження, де останній міг знайомитись з всіма документами провадження.

Від стягувача КП «Київтеплоенерго» надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому стягувач просив вимоги апеляційної скарги залишити без задоволення, ухвалу суду першої інстанції - без змін, посилаючись на помилковість доводів апелянта про те, що спеціальним законом не передбачено обов`язку державного виконавця звернутись до відповідних органів з метою встановлення правонаступників померлого боржника, оскільки це передбачено п. 3 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження», п. 12, 13 розділу ІІ Інструкції з організації примусового виконання рішень.

Наголошував, що КП «Київтеплоенерго» не отримувало постанови відділу державної виконавчої служби про закінчення виконавчого провадження від 26 лютого 2020 року всупереч ч. 1 ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження», якою передбачено доведення виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження шляхом направлення адресатам постанов виконавця та інших документів виконавчого провадження, і доказів надсилання даної постанови відділом державної виконавчої служби не надано.

Крім того, в період карантину особистий прийом державними виконавцями органів ДВС не здійснюється, в зв`язку з чим стягувач був позбавлений можливості ознайомлюватися особисто з матеріалами виконавчого провадження, а відтак судом правомірно поновлено строк для подання скарги як такий, що пропущений з поважних причин.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Із матеріалів справи вбачається, що 21 березня 2018 року постановою державного виконавця Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві (далі ВДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві) відкрито виконавче провадження ВП № 56019554з примусового виконання судового наказу Шевченківського районного суду м. Києва від 30 вересня 2017 року у справі № 761/22518/17 про стягнення боргу у сумі 28117,24 грн. з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Київенерго» (а. с. 8 зворот), копію постанови направлено на адресу боржника та стягувача ПАТ «Київенерго» та отримано ним 10 квітня 2018 року (а. с. 8).

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 24 травня 2019 року за заявою КП «Київтеплоенерго» здійснено заміну стягувача ПАТ «Київенерго» на його правонаступника КП «Київтеплоенерго» з примусового виконання судового наказу по справі № 761/22518/17, виданого Шевченківським районним судом м. Києва від 20 липня 2017 року (а. с. 9).

17 жовтня 2019 року КП «Київтеплоенерго» звернулося до Шевченківського районного ВДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві з заявою про винесення постанови про заміну сторони виконавчого провадження у справі № 761/22518/17 на підставі ухвали Шевченківського районного суду м. Києва від 24 травня 2019 року (а. с. 10).

Постановою головного державного виконавця Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Мороз Л.Є. від 26 лютого 2020 року у виконавчому провадженні ВП № 56019554змінено реєстраційні дані, а саме замість стягувача ПАТ «Київенерго» зазначено КП «Київтеплоенерго» (а. с. 12).

Постановою головного державного виконавця Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Мороз Л.Є. від 26 лютого 2020 року закінчено виконавче провадження ВП № 56019554з примусового виконання судового наказу Шевченківського районного суду м. Києва від 30 вересня 2017 року у справі № 761/22518/17 про стягнення боргу у сумі 28117,24 грн. з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Київенерго» з підстав, передбачених п. 3 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» відповідно до повідомлення ГУ ПФУ у м. Києві про те, що утримання з пенсії боржника припинено ІНФОРМАЦІЯ_1 у зв`язку зі смертю боржника ОСОБА_1 , залишок боргу становить 23014,29 грн. (а. с. 11).

Наведене підтверджується матеріалами справи.

Відповідно до ст. 447, 449 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Скаргу може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи. Пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом.

Відповідно до ч. 1 ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження» копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі - документи виконавчого провадження) доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простим поштовим відправленням або доставляються кур`єром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, постанов, передбачених пунктами 1-4 частини дев`ятої статті 71 цього Закону, які надсилаються рекомендованим поштовим відправленням. Боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

Документи виконавчого провадження доводяться до відома або надсилаються адресатам не пізніше наступного робочого дня з дня їх винесення.

Поновлюючи КП «Київтеплоенерго» строк для подання скарги на дії державного виконавця, суд першої інстанції вважав його таким, що пропущений з поважних причин, оскільки заявник дізнався про постанову, що є об`єктом оскарження, лише 13 квітня 2021 року з Автоматизованої системи виконавчого провадження і доказів протилежного суду не надано.

Апеляційний суд погоджується з такими висновками, оскільки в матеріалах справи відсутні докази направлення відділом державної виконавчої служби копії постанови про закінчення виконавчого провадження від 26 лютого 2020 року в порядку, встановленому ч. 1 ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження».

Доводи Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про те, що маючи ідентифікатор доступу до матеріалів виконавчого провадження, скаржник мав доступ до постанов державного виконавця, зокрема і до постанови про закінчення виконавчого провадження, апеляційний суд відхиляє, оскільки такі докази ґрунтуються на припущеннях і заявником в апеляційній скарзі не доведено, що стягувач дійсно дізнався про порушення своїх прав раніше, ніж ним зазначено в скарзі на дії державного виконавця, а саме 13 квітня 2021 року.

Апеляційний суд враховує, що відповідно до п. 6 розділу ХІ Положення про Автоматизовану систему виконавчого провадження, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 05 серпня 2016 року № 2342/5, з метою забезпечення заявнику та боржнику доступу до інформації Системи про стан погашення заборгованості за рішенням, прийнятим на користь заявника, у повідомленні про прийняття рішення до обліку зазначаються адреса відповідного веб-сайту в Інтернеті, а також ідентифікатор для доступу до інформації Системи.

Разом із тим, зазначене положення не містить норм, які б зобов`язували учасників виконавчого провадження ознайомлюватись з його матеріалами та контролювати стан виконавчого провадження через Автоматизовану систему виконавчого провадження, а також не звільняє органи державної виконавчої служби від встановленого ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження» обов`язку доведення до відома сторін документів виконавчого провадження.

Відтак, суд першої інстанції обґрунтовано поновив КП «Київтеплоенерго» строк для звернення із даною скаргою до суду ухвалою від 22 квітня 2021 року.

Задовольняючи скаргу КП «Київтеплоенерго» на дії державного виконавця, суд першої інстанціївиходив із того, що виниклі між боржником ОСОБА_1 та стягувачем правовідносини не є особистими, що не допускають правонаступництва, за таких обставин дії державного виконавця щодо винесення постанови про закінчення виконавчого провадження є неправомірними, оскільки ним не виконано обов`язків щодо встановлення кола спадкоємців померлого боржника, а постанова - такою, що підлягає скасуванню.

Апеляційний суд не може в повній мірі погодитися із даними висновками, виходячи із наступного.

Відповідно до ст. 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню у разі припинення юридичної особи - сторони виконавчого провадження, якщо виконання її обов`язків чи вимог у виконавчому провадженні не допускає правонаступництва, смерті, оголошення померлим або визнання безвісно відсутнім стягувача чи боржника.

Відповідно до ч. 5 ст. 15 Закону України «Про виконавче провадження» у разі вибуття однієї із сторін виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником.

Відповідно до п. 12, 13 розділу ІІ Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України 02 квітня 2012 року № 512/5, у разі вибуття однієї зі сторін виконавчого провадження (припинення юридичної особи, а також в інших випадках заміни сторони у виконавчому провадженні), якщо правовідносини допускають правонаступництво, виконавець за заявою сторони виконавчого провадження, а також сама заінтересована сторона мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони виконавчого провадження її правонаступником. На підставі постановленої судом ухвали виконавець своєю постановою замінює сторону виконавчого провадження. Правонаступництво можливе на всіх стадіях виконавчого провадження - з моменту відкриття виконавчого провадження до його закінчення. Після заміни вибулої сторони виконавчого провадження її правонаступником виконавець продовжує виконання виконавчого провадження в порядку, встановленому Законом.

Положеннями ч. 2 ст. 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Виходячи із системного аналізу наведених вимог, п. 3 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» передбачає безумовне закінчення виконавчого провадження у разі смерті боржника незалежно від того, допускає чи не допускає правонаступництва виконання його обов`язків в цьому виконавчому провадженні.

Апеляційним судом враховуються правові висновки, викладені в постанові Верховного Суду від 02 жовтня 2019 року в справі № 469/1626/16-ц (провадження № 61-29680св18), в якій Верховним Судом встановлено, що постанова державного виконавця про закінчення виконавчого провадження, яким виконувалося рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки, у зв`язку із смертю боржника винесена з додержанням вимог закону.

Також апеляційний суд враховує висновки, наведені в постанові Верховного Суду від 26 лютого 2020 року в справі № 664/14/19 (провадження № 61-12583св19), згідно яких, виходячи з п. 3 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження підлягає закінченню у разі смерті боржника - фізичної особи.

Відповідно до ст. 1216, 1218, 1219 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Не входять до складу спадщини права та обов`язки, що нерозривно пов`язані з особою спадкодавця.

Відповідно до ст. 608 ЦК України зобов`язання припиняється смертю боржника, якщо воно є нерозривно пов`язаним з його особою і у зв`язку з цим не може бути виконане іншою особою.

Відповідно до ч. 1 ст. 442 ЦПК України у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження суд замінює таку сторону її правонаступником.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку про те, що у разі смерті боржника, до якого у кредитора існує грошове зобов`язання, за наявності спадкоємців відбувається заміна боржника в зобов`язанні.

Відповідно до ст. 1281 ЦК України спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги, та/або якщо вони спадкують майно, обтяжене правами третіх осіб.Кредиторові спадкодавця належить пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, не пізніше шести місяців з дня одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину на все або частину спадкового майна незалежно від настання строку вимоги.Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, протягом шести місяців з дня, коли він дізнався про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину.

Частиною 1 ст. 1282 ЦК України передбачено, що спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині.

Оскільки зі смертю боржника зобов`язання з повернення заборгованості включаються до складу спадщини, строки пред`явлення кредитором вимог до спадкоємців позичальника, а також порядок задоволення цих вимог регламентуються статтями 1281 і 1282 ЦК України, отже стягувач не позбавлений права пред`явити вимоги до спадкоємців боржника в порядку, передбаченому ст. 1281, 1282 ЦК України.

Відповідний правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду від 02 квітня 2020 року в справі № 471/162/14-ц (провадження № 61-37979св18).

Враховуючи наведене, висновки суду першої інстанції про задоволення скарги на дії державного виконавця є помилковими і передчасними.

Судом першої інстанції залишено поза увагою, що Законом України «Про виконавче провадження» та Інструкцією з організації примусового виконання рішень не передбачено обов`язків виконавця щодо встановлення кола спадкоємців померлого боржника, а також не враховано, що задоволення вимог кредитора до спадкоємців померлого позичальника здійснюється в порядку, встановленому ст. 1281, 1282 ЦК України.

Крім того, суд першої інстанції при постановленні ухвали врахував правові висновки, викладені в постанові Верховного Суду від 23 січня 2019 року в справі № 2-2697/11 щодо обов`язку спадкодавця сплатити заборгованість, присуджену судом кредиторові із спадкодавця за його життя, який не припинився внаслідок смерті боржника і перейшов до його спадкоємців.

Судом першої інстанції не було враховано наявність суттєвих відмінностей у правовідносинах в даних справах, оскільки в справі № 2-2697/11 вирішувалось питання щодо наявності підстав для заміни боржника у виконавчому провадженні його правонаступником, а у справі, що переглядається, оскаржується постанова державного виконавця про закінчення виконавчого провадження, відтак практика Верховного Суду в даному випадку не є релевантною.

Таким чином, ухвала суду першої інстанції постановлена з неправильним застосуванням норм матеріального права, не може вважатися законною і обґрунтованою, не може залишатися в силі та підлягає скасуванню.

Вирішуючи по суті вимоги скарги КП «Київтеплоенерго» про визнання неправомірними дій головного державного виконавця, зобов?язання скасувати постанову про закінчення виконавчого провадження та відновити виконавче провадження ВП № 56019554, апеляційний суд виходить із того, що оскільки державним виконавцем отримано інформацію про смерть фізичної особи ОСОБА_1 , яка є боржником у виконавчому провадженні ВП № 56019554, ним правомірно винесено постанову від 26 лютого 2020 року про закінчення виконавчого провадження, що відповідає вимогам п. 3 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження», відтак обставини щодо неправомірності дій державного виконавця, на які посилалося КП «Київтеплоенерго» в своїй скарзі, не знайшли підтвердження під час апеляційного перегляду, і скарга не підлягає задоволенню в цілому, оскільки інші вимоги є похідними.

Крім того, апеляційний суд враховує, що закінчення виконавчого провадження постановою від 26 лютого 2020 року прав КП «Київтеплоенерго» як стягувача у виконавчому провадженні не порушує, оскільки задоволення вимог кредитора до спадкоємців померлого позичальника здійснюється в порядку, встановленому ст. 1281, 1282 ЦК України.

За таких обставин апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала суду відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України - скасуванню, оскільки постановлена з неправильним застосуванням норм матеріального права, із прийняттям нової постанови про відмову в задоволенні скарги на дії державного виконавця.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України апеляційний суд здійснює перерозподіл судових витрат та стягує з Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» на користь Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ)судові витрати за подання апеляційної скарги в розмірі 2270 грн.

Керуючись ст. 367, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) задовольнити.

Ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 11 червня 2021 року скасувати і прийняти нову постанову.

Відмовити Комунальному підприємству виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» в задоволенні скарги на дії державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Мороз Лесі Євгенівни.

Стягнути з Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» (м. Київ пл. І.Франка 5 ) на користь Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ)(м. Київ вул. Саксаганського 110 ) судові витрати в розмірі 2270 грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено 25 листопада 2021 року.

Головуючий: Кашперська Т.Ц.

Судді: Фінагеєв В.О.

Яворський М.А.