ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5658/21 Справа № 177/2170/13-ц Суддя у 1-й інстанції - Строгова Г. Г. Суддя у 2-й інстанції - Бондар Я. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 листопада 2021 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Бондар Я.М.

суддів - Барильської А.П., Зубакової В.П.

секретар судового засідання-Євтодій К.С.

сторони справи :

позивач ОСОБА_1

відповідач- ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції, в порядку спрощеного позовного провадження, цивільну справу за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_1 та його представника адвоката Бондарчук Аліни Олексіівни на рішення Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 18 березня 2021 року, ухваленого суддею Строговою Г.Г. у м.Кривому Розі, Дніпропетровської області, повний текст судового рішення складено 23 березня 2021 року,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 про здійснення перерахунку при конвертації суми боргу та відсотків за користування коштами та, уточнюючі позовні вимоги, просив суд стягнути з відповідача на його користь в рахунок повернення позики 8381,28 доларів США (що в гривневому еквіваленті при поточному курсі долару становить 231 863,00 грн.) та складається із основного боргу 3315,03 доларів США (91707,30 грн.) та відсотків за користування позикою 5066,25 доларів США (140156,25 грн.).

В обґрунтування уточнених вимог вказував на те, що 04.09.2003 відповідач ОСОБА_2 позичив у нього гроші в сумі 1 400 доларів США терміном на 14 місяців з відстрочкою виплати в 1 місяць за умови, що крім повернення боргу у сумі 1400 доларів США в зазначений строк він буде йому виплачувати щомісяця 5 % від позиченої суми. Такі умови позики запропонував сам відповідач, про що написав розписку.

Оскільки відповідач зазначену суму боргу у встановлений в розписці строк не повернув, позивач звернувся до суду з позовною заявою про повернення боргу.

Рішенням Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 21.03.2008 позовна заява задоволена і з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 стягнуто борг за договором позики у розмірі 24 745, 00 грн.

Зазначене рішення набрало чинності 05.05.2008, але на теперішній час не виконано, оскільки відповідач ухиляється від виконання своїх боргових зобов`язань.

Позивач зазначив, що після постанови рішення суду від 21.03.2008 курс долару США виріс, а тому вважає, що вказана в рішенні суду сума 24 745 грн., яка в 2008 році була еквівалентна валютному боргу 4900 доларів США, станом на 22.07.2020 при курсі 27,6647 гривні за долар становить тільки 894,46 доларів США

При цьому за весь час користування грошима відповідач виплатив позивачу лише гривневий еквівалент 929, 38 доларів США, що становить 19% від суми його боргу 4900 доларів станом на 21.03.2008.

Отже на дату 22.07.2020 заборгованість відповідача складає 3076,16 доларів.

Оскільки у 2008 році позивач не використав своє право вимоги стягнення з відповідача 3% річних від простроченої суми за період до 21.03.2008, тому вважає, що з відповідача на його користь підлягає стягненню сума 3% річних від простроченої суми 2450 доларів за 39 місяців до дати 21.03.2008 в розмірі 6606,26 грн.

Крім того, після постановлення рішення суду від 21.03.2008, борг відповідача збільшився, та станом на 10.10.2013 складає:8381,28 доларів (231 863, 00 грн), що складається з боргу станом на 21.03.2008 з урахуванням стягнутих коштів за рішенням суду в розмірі 3315,03 доларів (91707,30 грн) та збільшення боргу за період з 21.03.2008 по 10.10.2013 в розмірі 5066,25 доларів (140156,28 грн).

Рішенням Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 18 березня 2021 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про здійснення перерахунку при конвертації суми боргу та відсотків за користування коштами відмовлено.

Позивач ОСОБА_1 і його представник адвокат Бондарчук А.О., будучи незгодними з ухваленим судовим рішенням подали апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на незаконність рішення суду, ухваленого з порушенням норм матеріального та процесуального права, ставлять питання про його скасування та ухвалення нового рішення, яким у повному обсязі задовольнити заявлені позивачем вимоги.

При цьому скаржники не погоджуються із висновком суду першої інстанції про те, що коливання курсу валют, що призвело до курсової різниці не можна розцінювати як неправомірні дії боржника, що призвели до позбавлення кредитора можливості отримати прибуток.

Вказують, що судове рішення не може змінювати грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті, а отже сума, що підлягає стягненню за виконавчим листом обчислюється в іноземній валюті, яка конвертується в національну валюту на день здійснення платежу.

Скаржники зазначають, що державний виконавець зобов`язаний керуватися положеннями ст.53 Закону України «Про виконавче провадження», за ч.3, якої в разі обчислення суми боргу в іноземній валюті державний виконавець в результаті виявлення у боржника коштів у відповідній валюті стягує ці кошти на валютний рахунок органу державної виконавчої служби для їх подальшого перерахування стягувачу. У разі виявлення коштів у гривнях чи іншій валюті державний виконавець за правилами, установленими ч.ч.1 і 2 цієї статті, дає доручення про купівлю відповідної валюти та перерахування її на валютний рахунок органу державної виконавчої служби.

Скаржники, посилаючись на правовий висновок, зроблений Верховним Судом України у Постанові №697/307/15-ц від 01 листопада 2017, вказують на те, що судове рішення не може змінювати зміст договірного зобов`язання, що існувало між сторонами, якщо останнє було грошовим в іноземній валюті, то таким і залишається.

Сторона позивача вказує на те, що змінність правових позицій не повинна погіршувати становище особи або порядок відновлення його порушених прав, тому вважають, що позовні вимоги про стягнення з відповідача процентів за користування позикою за період з 21.03.2008 по 10.10.2013 підлягають задоволенню.

Окрім того, скаржники не погоджуються з висновком суду першої інстанції про те, що з 05.11.2004 року до часу звернення позивача з позовом до суду минуло 3 роки, зазначене є підставою для відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача 3% річних від простроченої суми боргу за період з 04.12.2004 по 21.08.2008 та з 21.03.2008 по 10.10.2013. Вважають, що квитанції додані відповідачем до відзиву на позов свідчать про переривання строку позовної давності, отже вимоги про сплату 3% річних від простроченої суми боргу за період з 04.12.2004 по 21.08.2008 та з 21.03.2008 по 10.10.2013 підлягають задоволенню.

У поясненнях ОСОБА_1 до апеляційної скарги, позивач наголошує на тому, що твердження суду про те, що курсова різниця не може бути упущеною вигодою при поверненні боргу позичальником вірне тільки у тому випадку, якщо борг був взятий в гривні, однак, якщо борг був взятий у доларах, а повертається гривнею після її девальвації, то згідно ст.533 ЦК України сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу.

У відзиву на апеляційну скаргу сторони позивача, відповідач ОСОБА_2 , просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 18.03.2021 без змін.

При цьому, відповідач зазначає, що заочним рішенням Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 21.03.2008 року по справі №2-93/2008 на користь позивача з ОСОБА_2 було стягнуто борг за договором позики в сумі 24 745 грн. Рішення набрало законної сили 05 травня 2008 року та позивачем не оскаржувалось, вказана сума боргу виплачена відповідачем в повному обсязі, виконавче провадження закінчено у зв`язку з повним виконанням судового рішення, при цьому дії та прийняті державним виконавцем рішення позивачем не оскаржувались.

В додаткових поясненнях відповідача ОСОБА_2 , які надійшли через підсистему «Електронний суд» 19.11.2021 року, останній просить залишити апеляційну скаргу ОСОБА_1 без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції без змін. При цьому, відповідач наголошує на тому, що позивач намагається нарахувати у незаконний спосіб додатковий борг у вигляді 3% річних ще з 2008 року та відсотків за період з 2008 по 2013 роки із грубим порушенням всіх строків позовної давності, що було обґрунтовано ним у відзиві на апеляційну скаргу. Наголошує на тому, що виконавче проваджу було закінчено у зв`язку із повною сплатою заборгованості відповідно до рішення суду. Вказує на пропущення скаржником строків позовної давності.

23.11.2021 о 10:21 год. через підсистему «Електронний суд» від представника позивача ОСОБА_3 надійшла заява про вступ у справу як представника позивача та відкладення апеляційного розгляду справи на іншу дату через її зайнятість у розгляді кримінального провадження в Центрально-Міському районному суді м.Кривого Рогу для захисту особи, що перебуває під вартою.

Так, згідно ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Пунктами 10, 11 частини 2 цієї статті визначено, що одними із основних принципів цивільного судочинства є розумність строків розгляду справи судом та неприпустимість зловживання процесуальними правами.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду, як джерело права.

Статтю 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Згідно з нормами ст. 17 Конвенції жодне з положень цієї Конвенції не може тлумачитись як таке, що надає будь-якій державі, групі чи особі право займатися будь-якою діяльністю або вчиняти будь-яку дію, спрямовану на скасування будь-яких прав і свобод, визнаних цією Конвенцією, або на їх обмеження в більшому обсязі, ніж це передбачено в Конвенції.

Ратифікуючи зазначену Конвенцію Україна взяла на себе зобов`язання гарантувати кожній особі права та свободи, закріплені в Конвенції, включаючи право на справедливий судовий розгляд протягом розумного строку.

У своєму рішенні у справі «Калашников проти Росії» Європейський суд зазначив, що розумність тривалості провадження визначається залежно від конкретних обставин справи, враховуючи критерії, визначені у прецедентній практиці Суду, зокрема, складність справи, поведінка заявника та поведінка компетентних органів влади.

З аналізу зазначених норм Конвенції та практики Європейського суду вбачається, що питання про порушення ст. 17 Конвенції, яка закріплює один із основоположних принципів Конвенції - принцип неприпустимості зловживання правами, може поставати лише у сукупності з іншою статтею Конвенції, положення якої у конкретному випадку дають підстави для висновку про зловживання особою наданим їй правом.

Вищенаведені положення закону направлені на дотримання розумних строків розгляду справи і на недопущення зловживання своїми процесуальними правами та правами інших осіб, які беруть участь у справі.

Праву особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондує обов`язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються його безпосередньо та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (ALIMENTARIA SANDERS S.A. V. SPAIN, №11681/85, §35, ЄСПЛ, від 07 липня 1989 року).

Неявка осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час та місце судового розгляду справи являється їх волевиявленням, яке свідчить про відмову від реалізації свого права на безпосередню участь у судовому розгляді справи та інших процесуальних прав, тому не може бути перешкодою для розгляду судом апеляційної інстанції питання по суті.

Як вбачається з матеріалів справи, провадження за апеляційною скаргою сторони позивача на рішення Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 18 березня 2021 відкрито ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 29 квітня 2021 року.

Розгляд справи було призначено на 13 липня 2021 року на 13:00 годину.

13 липня 2021 року по заяві представника позивача Бондарчук А.О. про вступ в справу як представник позивача та відкладення розгляду справи, апеляційний розгляд було відкладено на 06 жовтня 2021 року.

06 жовтня 2021 року в судовому засіданні було задоволено клопотання представника позивача ОСОБА_3 , у справі оголошена перерва до 23 листопада 2021 року на 15.00 годину для витребування виконавчого провадження з відділу державної виконавчої служби.

Згідно ч. 1 ст. 371 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції має бути розглянута протягом шістдесяти днів із дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження, а апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції - протягом тридцяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження.

Згідно статті 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Така правова позиція викладена Верховний Судом у постанові від 24 січня 2018 року у справі № 907/425/16.

Виходячи з вищенаведених норм Конвенції та практики Європейського суду, вимог п.11 частини 3 статті 2 ЦПК України щодо неприпустимості зловживання сторонами своїми процесуальними правами, статті 371 ЦПК України щодо строку розгляду апеляційної скарги, а також зважаючи на відкладення судового засідання, призначеного на 13 липня 2021 року та на 23 листопада 2021 року, саме за клопотаннями представника позивача ОСОБА_3 , колегія суддів дійшла висновку про можливість розгляду справи за відсутності представника позивача, яка повторно не з`явилася у судове засідання й поважних причин, які перешкоджають їй з`явитись до суду, а також доказів на підтвердження таких обставин, суду не надала.

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши думку представника відповідача, адвоката Шалухіну В.В., яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги позивача з викладених у відзиві та поясненнях підстав, просила рішення суду першої інстанції залишити без змін, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги заявлених позовних вимог, відзиву на апеляційну скаргу, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга позивача підлягає частковому задоволенню, а рішення суду скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог в частині стягнення трьох відсотків річних в порядку ч.2 ст.625 ЦК України, з наступних підстав.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що відповідач ОСОБА_2 , 04.09.2003 взяв в борг у позивача ОСОБА_1 гроші у сумі 1 400 доларів США терміном на 14 місяців з відстрочкою виплати в 1 місяць за умови, що крім повернення боргу у сумі 1400 доларів США в зазначений строк він буде йому виплачувати щомісяця 5 % від позиченої суми (Том № 1 а.с.10).

Відповідач зазначену суму боргу у встановлений в розписці строк позивачу не повернув, тому позивач звернувся до суду з позовною заявою про повернення боргу.

Рішенням Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 21.03.2008 позовна заява задоволена і з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 стягнуто борг за договором позики у розмірі 24745, 00 грн. (Том №1 а.с.7-9). Зазначене рішення набрало чинності 05.05.2008, про те, як стверджує позивач на теперішній час рішення суду в повному обсязі не виконано, у зв`язку із чим останній звернувся до суду.

На примусове виконання рішення суду від 21.03.2008, видано виконавчий лист по справі № 2-93/2008.

14.01.2021 в ході проведення виконавчих дій державним виконавцем Довгинцівського відділу державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро), прийнято постанову про закінчення виконавчого провадження у зв`язку виконанням рішення Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 21.03.2008. Дії державного виконавця не оскаржені (а.с. 131, 133, Том № 2).

Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про повну відмову позивачеві у задоволенні його позовних вимог, виходив з того, що коливання курсу валют, що призвело до курсової різниці, не можна розцінювати як неправомірні дії боржника, що призвели до позбавлення кредитора можливості отримати прибуток, оскільки кредитор міг і не отримати такі доходи, тому відсутні підстави для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , в частині перерахунку боргу відповідача у зв`язку із девальвацією гривні та значним підняттям її курсу відносно долара.

Відмовляючи ОСОБА_1 в задоволенні його позовних вимог про стягнення з ОСОБА_2 процентів за користування позикою за період з 21.03.2008 по 10.10.2013, суд першої інстанції виходив з того, що відповідно розписки між сторонами у справі було досягнуто·згоди щодо розміру та порядку виплати процентів від суми позики, при цьому жодної деталізації відносно графіку погашення боргу, договір не містить, матеріали справи не містять доказів, які б свідчили про те, що, строк дії договору продовжувався, або договір переукладався, та є рішення суду, щодо стягнення з відповідача на користь ОСОБА_1 процентів за користування відповідною позикою.

Відмовляючи позивачеві у задоволенні його позовних вимог в частині стягнення з відповідача на його користь позивача 3% річних від простроченої суми боргу за період з 04.12.2004 по 21.08.2008 та з 21.03.2008 по 10.10.2013, суд першої інстанції виходив з обгрунтованості клопотання відповідача, про сплив строків позовної давності, оскільки з часу визначеного строку виконання грошового зобов`язання, а саме з 05.11.2004, до часу звернення позивача до суду минуло 3 роки, що є підставою для відмови в задоволенні цих позовних вимог.

Проте колегія суддів не може повністю погодитись з такими висновками суду першої інстанції, а саме не погоджується з висновком суду про сплив позовної давності щодо вимог позивача про стягнення трьох відсотків річних від простроченої суми боргу в порядку ч.2 ст.625 ЦК України, виходячи з наступних підстав.

Стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України. Відтак, приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України).

Отже, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

Аналіз вищезазначених норм права дає підстави для висновку, що грошове зобов`язання може виникати між сторонами не тільки з договірних правовідносин, але й з інших підстав.

У пункті 45 Постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц зроблено висновок, що у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

Тому колегія суддів приходиь до висновку, що на спірні правовідносини поширюються вимоги статті 625 ЦК України.

Відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З огляду на зазначене, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт).

Положення статті 625 ЦК України поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

Така правова позиція викладена і у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 14-16цс18, провадження № 686/21962/15-ц та Постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 квітня 2018 року у справі № 758/1303/15-ц.

У статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Тобто приписи цієї статті поширюється на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу.

Зазначене також відповідає правовому висновку, наведеному у Постанові Верховного Суду України від 06 липня 2016 року у справі № 6-1946цс15, Постановах Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 459/3560/15-ц, від 11 липня 2018 року у справі № 753/23612/15-ц, від 05 вересня 2018 року у справі № 461/479/16-ц, від 22 листопада 2018 року у справі № 761/43507/16-ц.

Крім того, Велика Палата Верховного Суду у Постанові від 10 квітня 2018 року у справі № 910/10156/17 вказала, що приписи статті 625 ЦК України поширюються на всі види грошових зобов`язань, та погодилася з висновками Верховного Суду України, викладеними у Постанові від 01 червня 2016 року у справі № 3-295гс16, за змістом якого грошове зобов`язання може виникати між сторонами не тільки з договірних відносин, але й з інших підстав, передбачених цивільним законодавством, зокрема і з факту завдання шкоди особі.

Так з останньої уточненої позовної заяви від 29.07.2020 (а.с.83-85, т.2) позивач просив суд стягнути на його користь з відповідача в порядку положень ст 625 ЦК - 3% від простроченої суми боргу 2450 доларів до дня повернення позики.

Матеріалами справи підтверджено, що з часу ухвалення рішення Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 21.03.2008, яким був задоволений позов ОСОБА_1 та з відповідача ОСОБА_2 на його користь стягнуто борг за договором позики у розмірі 24745, 00 грн., яке набрало чинності 05.05.2008, було видано виконавчий лист по справі №2-93/2008.

Також матеріалами справи встановлено, що виконавчий лист №2-93/2008 перебував на виконанні в Довгинцівському відділі державної виконавчої служби Криворізького міського управління юстиції, що зокрема підтверджено листами державної виконавчої служби від 06 листопада 2012 за вих.№26104 та від 13 липня 2013 року за вих.№18576 (а.с.11-12, т.1).

Останню постанову про відкриття виконавчого провадження за цим виконавчим листом прийнято 25.05.2020 року, що підтверджено листом державного виконавця Осьмак-Терновської С.В. від 14.01.2021 за №1208/14 (а.с.131, т.2).

Закінчено виконавче провадження №62165401 фактичним повним виконанням судового рішення 14 січня 2021 року, що підтверджено наявною у справі постановою державного виконавця Осьмак-Терновської С.В. (а.с.133, т.2).

Згідно відповіді державного виконавця Осьмак-Терновської С.В. за запит суду апеляційної інстанції від 08.10.2021 встановлено, що на виконанні в Довгинцівському відділі державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) перебувало виконавче провадження за АСВП №62165401 з примусового виконання виконавчого листа №2-93 від 21.03.2008, виданого Криворізьким районним судом Дніпропетровської області про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованості в розмірі 24 745 грн.

У відповіді державним виконавцем повідомлено, що боржником ОСОБА_2 державному виконавцю було надано квитанції про сплату боргу у розмірі 16029 грн, а саме:

-2013 рік 8 квитанцій на суму 3100 грн.:

-від 22.06.2013-300 грн., 29.06.2013-300 грн., 15.07.2013-300 грн.,10.08.2013-500 грн., 12.09.2013-600 грн., 17.11.2013-400 грн., 08.12.2013-400 грн., 31.12.2013-300 грн.

-2014 рік 7 квитанцій на суму 3150 грн.:

-від 11.01.2014-300 грн., 31.01.2014-500 грн., 14.04.2014-200 грн., 25.06.2014-750 грн., 28.07.2014-400 грн., 01.11.2014-600 грн., 06.12.2014-400 грн.

-2015 рік-10 квитанцій на суму 4786 грн.:

-від 06.01.2015-400 грн., 25.02.2015-498 грн., 09.04.2015-398 грн., 03.05.2015-498 грн., 29.05.2015-498 грн., 14.06.2015 -498 грн., 10.08.2015-498 грн., 06.10.2015-498 грн., 19.11.2015-502 грн., 31.12.2015-498 грн.

-2016 рік-2 квитанції на суму 2499 грн.

- від 16.07.2016-1002 грн., 14.12.2016-1497 грн.

-2017 рік 1 квитанція на суму 598 грн. від 07.11.2017.

-2018 рік 2 квитанції на суму 1696 грн.

- від 15.02.2018 -698 грн., 15.02.2018 -998 грн.

-2019 рік 1 квитанція на суму 200 грн. від 19.11.2015.

Окрім того, у відповіді державного виконавця зазначено й про те, що згідно з розподілу та перерахуванню грошових коштів, стягнутих з боржника по виконавчому провадженню, які надійшли на депозитний рахунок, кошти за ВД, стягнуті на користь стягувача -8716 грн., у зв`язку з чим державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження у зв`язку з повним фактичним виконанням.

За змістом положень статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (стаття 530 ЦК України).

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Отже, для належного виконання зобов`язання необхідно дотримуватись визначених у договорі строків, зокрема щодо сплати коштів, визначених кредитним договором, а тому прострочення виконання зобов`язання є його порушенням.

Положеннями статті 611 цього Кодексу передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Зокрема, статтею 625 ЦК України врегульовано правові наслідки порушення грошового зобов`язання, які мають особливості. Так, відповідно до наведеної норми боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Формулювання статті 625 ЦК України, коли нарахування процентів тісно пов`язується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів, а тому 3 % річних не є неустойкою у розумінні положень статті 549 цього Кодексу.

Отже, за змістом наведеної норми закону нараховані на суму боргу інфляційні втрати та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування ним утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Судовим рішенням від 21 березня 2008 року про стягнення заборгованості за договором позики підтверджено наявність грошового зобов`язання ОСОБА_2 перед ОСОБА_1 та його порушення. Виконавчий лист, виданий на підставі цього рішення, пред`явлений до примусового виконання та після тривалого виконавчого провадження добровільно виконано боржником, у зв`язку з чим 14 січня 2021 року виконавче провадження закінчено

Правовий аналіз положень статей 526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за договором позики, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення. Зазначена позиція підтверджена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 4 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), від 4 червня 2019 року у справі № 916/190/18 (провадження № 12-302гс18).

Таким чином, з ухваленням рішення про стягнення боргу у 2008 році зобов`язання відповідача сплатити заборгованість за договором позики не припинилося та тривало до моменту фактичного виконання грошового зобов`язання, відтак кредитор має право на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення до 2021 року

Разом з тим главою 19 ЦК України визначено строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, тобто позовну давність.

Аналіз змісту наведених норм матеріального права у їх сукупності дає підстави для висновку, що до правових наслідків порушення грошового зобов`язання, передбачених статті 625 ЦК України, застосовується загальна позовна давність тривалістю у три роки (стаття 257 цього Кодексу).

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (стаття 267 ЦК України).

Порядок відліку позовної давності наведено у статті 261 ЦК України. Зокрема, відповідно до частини першої цієї статті перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення інфляційних втрат і 3 % річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України), а тому 14 січня 2021 (дата закінчення виконавчого провадження у зв`язку з остаточним погашенням заборгованості, стягнутої за судовим рішенням) і є датою, коли зобов`язання відповідача перед позивачем за договором позики припинилося.

Законодавець визначає обов`язок боржника сплатити суму боргу з урахуванням рівня інфляції та 3 % річних за увесь час прострочення, у зв`язку із чим таке зобов`язання є триваючим, тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову.

У цій справі позивач пред`явив позов 30 липня 2013 року, таким чином строк за який необхідно стягувати три відсотки річних розпочинається з 30 липня 2010 року і закінчується 14 січня 2021 року коли грошове зобов`язання було остаточно виконано боржником.

З огляду на викладене висновок суду першої інстанції про сплив позовної давності за вимогами позивача до відповідача про стягнення 3 % річних у зв`язку зі спливом позовної давності, про застосування якої заявлено відповідачем, є помилковим.

Визначаючи розмір 3% річних, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача, відповідно до норм ч.2 ст.625 ЦК України, колегія суддів вважає за необхідне провести власний розрахунок, оскільки при проведеному позивачем розрахунку не було прийнято до уваги, що на виконання рішення Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 21 березня 2008 року протягом строку з 22.06.2013 року по 14 січня 2021 року, відповідач частково погашав заборгованість, що підтверджено наданими державному виконавцю квитанціями, а також перерахував на депозитний рахунок державної виконавчої служби 8716 грн., тому 3% річних не можуть нараховуватись на загальну суму заборгованості, стягнуту рішенням суду, яка становить 24 745 грн.

Матеріалами справи встановлено, що на початок строку за який необхідно стягувати три відсотки річних 30.07.2010 року розмір боргу відповідача становив 24 745 грн., частково погашати борг ОСОБА_2 розпочав у червні 2013 року (22 та 29 червня 2013 року вперше перерахув по 300 грн.), тобто у період з 30.07.2010 по 31 травня 2013 року включно сума боргу залишалася незмінною і таким чином 3% річних за цей період з 30.07.2010 по 31.05.2013 становить 2107 грн., розрахунок проведено за формулою: сума боргу /100 /365 днів * 3 * кількість прострочених днів в періоді при незмінній сумі боргу 24745 грн.

У червні 2013 року відповідачем по справі в рахунок погашення заборгованості за рішенням суду від 31 березня 2008 року було сплачено 600 грн. (за 2 квитанціями), відповідно борг з 24745 грн зменшився до 24145 грн.

Відповідно в липні 2013 року відповідачем сплачено 300 грн., борг зменшився до 23845 грн., в серпні 2013 року відповідачем сплачено 500 грн., борг зменшився до 23345 грн., ввересні 2013 року сплачено 600 грн., борг зменшився до 22745 грн., в листопаді 2013 року сплачено 400 грн., борг зменшився до 22345 грн., у грудні сплачено 700 грн. (за 2 квитанціями), борг зменшився до 21645 грн.

У січні 2014 року відповідачем по справі в рахунок погашення заборгованості за рішенням суду від 31 березня 2008 року було сплачено 800 грн. (за 2 квитанціями), відповідно борг з 24745 грн зменшився до 20845 грн.

Відповідно у квітні 2014 року відповідачем сплачено 200 грн., борг зменшився до 20645 грн., в червні 2014 року сплачено 750 грн., борг зменшився до 19895 грн., у липні сплачено 400 грн., борг зменшився до 19495 грн., у листопаді 2014 року відповідач сплатив 600 грн., борг зменшився до 18895 грн., у грудні 2014 року сплачено 400 грн., борг зменшився до 18495 грн.

У січні 2015 року відповідачем по справі в рахунок погашення заборгованості за рішенням суду від 31 березня 2008 року було сплачено 400 грн., відповідно борг з 24745 грн зменшився до 18095 грн.

Відповідно у лютому 2015 року відповідачем сплачено 498 грн., борг зменшився до 17597 грн., у квітні 2015 року сплачено 398 грн., борг зменшився до 17199 грн., у травні 2015 року сплачено 996 грн. (за 2 квитанціями), борг зменшився до 16203 грн., у червні 2015 року сплачено 498 грн., борг зменшився до 15705 грн., у серпні 2015 року сплачено 498 грн., борг зменшився до 15207 грн., у жовтні 2015 року сплачено 498 грн., борг зменшився до 14709 грн., у листопаді 2015 року відповідач сплатив 502 грн., борг зменшився до 14207 грн., у грудні 2015 року сплачено 498 грн., борг зменшився до 13709 грн.

У липні 2016 року відповідачем по справі в рахунок погашення заборгованості за рішенням суду від 31 березня 2008 року було сплачено 1002 грн., відповідно борг з 24745 грн зменшився до 12707 грн., у грудні 2016 року сплачено 1497 грн., борг зменшився до 11210 грн.

У листопаді 2017 року відповідачем по справі в рахунок погашення заборгованості за рішенням суду від 31 березня 2008 року було сплачено 598 грн., відповідно борг з 24745 грн зменшився до 10612 грн.

У лютому 2018 року відповідачем по справі в рахунок погашення заборгованості за рішенням суду від 31 березня 2008 року було сплачено 1696 грн. (за 2 квитанціями), відповідно борг з 24745 грн зменшився до 8916 грн.

У листопаді 2019 року відповідачем по справі в рахунок погашення заборгованості за рішенням суду від 31 березня 2008 року було сплачено 200 грн.), відповідно борг з 24745 грн зменшився до 8716 грн.

Отже, розрахунок розміру 3% річних має проводитись з урахуванням наведених вище погашень відповідачем боргу.

Розрахунок здійснюється за формулою: сума боргу /100 /365 днів * 3 * кількість прострочених днів в періоді).

За період з 01 червня 2013 року по 30 червня 2013 року, з розміром боргу 24145 грн., 3% річних становлять 59,53 грн. виходячи з наступного розрахунку: 24145 грн./100 /365*3*30 день;

За період з 01 липня 2013 року по 31 липня 2013 з розміром боргу 23845 грн., 3% річних становлять 60,75 грн. виходячи з наступного розрахунку: 24145 грн./100 /365*3*31 день;

За період з 01 серпня 2013 року по 31 серпня 2013 року з розміром боргу 23345 грн. 3% річних становлять 59,48 грн.

За період з 01 вересня 2013 року по 30 вересня 2013 року з розміром боргу 22745 грн. 3% річних становлять 56,08 грн.

За період з 01 жовтня 2013 року по 31 вересня 2013 року з розміром боргу 22745 грн. 3% річних становлять 57,95 грн.

За період з 01 листопада 2013 року по 30 листопада 2013 року з розміром боргу 22345 грн. 3% річних становлять 55,10 грн.

За період з 01 грудня 2013 року по 31 грудня 2013 року з розміром боргу 21645 грн. 3% річних становлять 55,15 грн.

Таким чином розмір 3% річних за період з 01.06.2013 по 31.12.2013 3% річних становлять 404,04 грн. (59,53+60,75,+59,48+56,08+57,95+55,10+55,15=404,04 грн.).

За період з 01 січня 2014 року по 31 січня 2014 року з розміром боргу 20845 грн. 3% річних становлять 53,11 грн.

За період з 01 лютого 2014 року по 28 лютого 2014 року з розміром боргу 20845 грн. 3% річних становлять 47,97 грн.

За період з 01 березня 2014 року по 31 березня 2014 року з розміром боргу 20845 грн. 3% річних становлять 53,11 грн.

За період з 01 квітня 2014 року по 30 квітня 2014 року з розміром боргу 20645 грн. 3% річних становлять 50,90 грн.

За період з 01 травня 2014 року по 31 травня 2014 року з розміром боргу 20645 грн. 3% річних становлять 52,60 грн.

За період з 01 червня 2014 року по 30 червня 2014 року з розміром боргу 19895 грн. 3% річних становлять 49,06 грн.

За період з 01 липня 2014 року по 31 липня 2014 року з розміром боргу 19495 грн. 3% річних становлять 49,67 грн.

За період з 01 серпня 2014 року по 31 серпня 2014 року з розміром боргу 19495 грн. 3% річних становлять 49,67 грн.

За період з 01 вересня 2014 року по 30 вересня 2014 року з розміром боргу 19495 грн. 3% річних становлять 48,07 грн.

За період з 01 жовтня 2014 року по 31 жовтня 2014 року з розміром боргу 19495 грн. 3% річних становлять 49,67 грн.

За період з 01 листопада 2014 року по 30 листопада 2014 року з розміром боргу 18895 грн. 3% річних становлять 46,59 грн.

За період з 01 грудня 2014 року по 31 грудня 2014 року з розміром боргу 18495 грн. 3% річних становлять 47,12 грн.

Таким чином розмір 3% річних за 2014 рік становлять 597,54 грн. (53,11+47,97+53,11,+50,90+52,60+49,06+49,67+49,67+48,07+49,67+46,59+47,12=597,54 грн.).

За період з 01 січня 2015 року по 31 січня 2015 року з розміром боргу 18095 грн. 3% річних становлять 46,10 грн.

За період з 01 лютого 2015 року по 28 лютого 2015 року з розміром боргу 17597 грн. 3% річних становлять 40,50 грн.

За період з 01 березня 2015 року по 31 березня 2015 року з розміром боргу 17597 грн. 3% річних становлять 44,84 грн.

За період з 01 квітня 2015 року по 30 квітня 2015 року з розміром боргу 17199 грн. 3% річних становлять 42,4 грн.

За період з 01 травня 2015 року по 31 травня 2015 року з розміром боргу 16203 грн. 3% річних становлять 41,28 грн.

За період з 01 червня 2015 року по 30 червня 2015 року з розміром боргу 15705 грн. 3% річних становлять 38,72 грн.

За період з 01 липня 2015 року по 31 липня 2015 року з розміром боргу 15705 грн. 3% річних становлять 40,01 грн.

За період з 01 серпня 2015 року по 31 серпня 2015 року з розміром боргу 15207 грн. 3% річних становлять 38,74 грн.

За період з 01 вересня 2015 року по 30 вересня 2015 року з розміром боргу 15207 грн. 3% річних становлять 37,5 грн.

За період з 01 жовтня 2015 року по 31 жовтня 2015 року з розміром боргу 14709 грн. 3% річних становлять 37,47 грн.

За період з 01 листопада 2015 року по 30 листопада 2015 року з розміром боргу 14207 грн. 3% річних становлять 35,03 грн.

За період з 01 грудня 2015 року по 31 грудня 2015 року з розміром боргу 13709 грн. 3% річних становлять 34,92 грн.

Таким чином розмір 3% річних за 2015 рік становлять 477,51 грн. (46,10+40,50+44,84+42,4+41,28+38,72+40,01+38,74+37,5+37,47+35,03+34,92=477,51 грн.).

За період з 01 січня 2016 року по 31 січня 2016 року з розміром боргу 13709 грн. 3% річних становлять 34,92 грн.

За період з 01 лютого 2016 року по 29 лютого 2016 року з розміром боргу 13709 грн. 3% річних становлять 32,67 грн.

За період з 01 березня 2016 року по 31 березня 2016 року з розміром боргу 13709 грн. 3% річних становлять 34,92 грн.

За період з 01 квітня 2016 року по 30 квітня 2016 року з розміром боргу 13709 грн. 3% річних становлять 33,8 грн.

За період з 01 травня 2016 року по 31 травня 2016 року з розміром боргу 13709 грн. 3% річних становлять 34,92 грн.

За період з 01 червня 2016 року по 30 червня 2016 року з розміром боргу 13709 грн. 3% річних становлять 33,8 грн.

За період з 01 липня 2016 року по 31 липня 2016 року з розміром боргу 12707 грн. 3% річних становлять 34,92 грн.

За період з 01 серпня 2016 року по 31 серпня 2016 року з розміром боргу 12707 грн. 3% річних становлять 34,92 грн.

За період з 01 вересня 2016 року по 30 вересня 2016 року з розміром боргу 12707 грн. 3% річних становлять 33,8 грн.

За період з 01 жовтня 2016 року по 31 жовтня 2016 року з розміром боргу 12707 грн. 3% річних становлять 34,92 грн.

За період з 01 листопада 2016 року по 30 листопада 2016 року з розміром боргу 12707 грн. 3% річних становлять 31,33 грн.

За період з 01 грудня 2016 року по 31 грудня 2016 року з розміром боргу 11210 грн. 3% річних становлять 28,56 грн.

Таким чином розмір 3% річних за 2016 рік становлять 402,98 грн. (34,92+32,67+34,92+33,8+34,92+33,8+34,92+34,92+33,8+34,92+31,33+28,56=402,98 грн.).

За період з 01 січня 2017 року по 31 січня 2017 року з розміром боргу 11210 грн. 3% річних становлять 28,56 грн.

За період з 01 лютого 2017 року по 28 лютого 2017 року з розміром боргу 11210 грн. 3% річних становлять 25,8 грн.

За період з 01 березня 2017 року по 31 березня 2017 року з розміром боргу 11210 грн. 3% річних становлять 28,56 грн.

За період з 01 квітня 2017 року по 30 квітня 2017 року з розміром боргу 12110 грн. 3% річних становлять 27,64 грн.

За період з 01 травня 2017 року по 31 травня 2017 року з розміром боргу 12110 грн. 3% річних становлять 28,56 грн.

За період з 01 червня 2017 року по 30 червняя 2017 року з розміром боргу 11210 грн. 3% річних становлять 27,64 грн.

За період з 01 липня 2017 року по 31 липня 2017 року з розміром боргу 11210 грн. 3% річних становлять 28,56 грн.

За період з 01 серпня 2017 року по 31 серпня 2017 року з розміром боргу 11210 грн. 3% річних становлять 28,56 грн.

За період з 01 вересня 2017 року по 30 вересня 2017 року з розміром боргу 11210 грн. 3% річних становлять 27,64 грн.

За період з 01 жовтня 2017 року по 31 жовтня 2017 року з розміром боргу 11210 грн. 3% річних становлять 28,56 грн.

За період з 01 листопада 2017 року по 30 листопада 2017 року з розміром боргу 10612 грн. 3% річних становлять 26,16 грн.

За період з 01 грудня 2017 року по 31 грудня 2017 року з розміром боргу 10612 грн. 3% річних становлять 27,03 грн.

Таким чином розмір 3% річних за 2017 рік становлять 333,27 грн. (28,56+25,8+28,56+27,64+28,56+27,64+28,56+28,56+27,64+28,56+26,16+27,03=333,27грн.)

За період з 01 січня 2018 року по 31 січня 2018 року з розміром боргу 10612 грн. 3% річних становлять 27,03 грн.

За період з 01 лютого 2018 року по 28 лютого 2018 року з розміром боргу 8916 грн. 3% річних становлять 20,51 грн.

За період з 01 березня 2018 року по 31 березня 2018 року з розміром боргу 8916 грн. 3% річних становлять 22,71 грн.

За період з 01 квітня 2018 року по 30 квітня 2018 року з розміром боргу 8916 грн. 3% річних становлять 21,98 грн.

За період з 01 травня 2018 року по 31 травня 2018 року з розміром боргу 8916 грн. 3% річних становлять 22,71 грн.

За період з 01 червня 2018 року по 30 червня 2018 року з розміром боргу 8916 грн. 3% річних становлять 21,98 грн.

За період з 01 липня 2018 року по 31 липня 2018 року з розміром боргу 8916 грн. 3% річних становлять 22,71 грн.

За період з 01 серпня 2018 року по 31 серпня 2018 року з розміром боргу 8916 грн. 3% річних становлять 22,71 грн.

За період з 01 вересня 2018 року по 30 вересня 2018 року з розміром боргу 8916 грн. 3% річних становлять 21,98 грн.

За період з 01 жовтня 2018 року по 31 жовтня 2018 року з розміром боргу 8916 грн. 3% річних становлять 22,71 грн.

За період з 01 листопада 2018 року по 30 листопада 2018 року з розміром боргу 8916 грн. 3% річних становлять 21,98грн.

За період з 01 грудня 2018 року по 31 грудня 2018 року з розміром боргу 8916 грн. 3% річних становлять 22,71 грн.

Таким чином розмір 3% річних за 2018 рік становлять 271,72 грн. (27,03+20,51+22,71+21,98+22,71+21,98+22,71+22,71+21,98+22,71+21,98+22,71=271,72грн.)

За період з 01 січня 2019 року по 31 січня 2019 року з розміром боргу 8916 грн. 3% річних становлять 22,71 грн.

За період з 01 лютого 2019 року по 28 лютого 2019року з розміром боргу 8916 грн. 3% річних становлять 20,51 грн.

За період з 01 березня 2019 року по 31 березня 2019 року з розміром боргу 8916 грн. 3% річних становлять 22,71 грн.

За період з 01 квітня 2019 року по 30 квітня 2019 року з розміром боргу 8916 грн. 3% річних становлять 21,98 грн.

За період з 01 травня 2019 року по 31 травня 2019 року з розміром боргу 8916 грн. 3% річних становлять 22,71 грн.

За період з 01 червня 2019 року по 30 червня 2019 року з розміром боргу 8916 грн. 3% річних становлять 21,98 грн.

За період з 01 липня 2019 року по 31 липня 2019 року з розміром боргу 8916 грн. 3% річних становлять 22,71 грн.

За період з 01 серпня 2019 року по 31 серпня 2019 року з розміром боргу 8916 грн. 3% річних становлять 22,71 грн.

За період з 01 вересня 2019 року по 30 вересня 2019 року з розміром боргу 8916 грн. 3% річних становлять 21,98 грн.

За період з 01 жовтня 2019 року по 31 жовтня 2019 року з розміром боргу 8916 грн. 3% річних становлять 22,71 грн.

За період з 01 листопада 2019 року по 30 листопада 2019 року з розміром боргу 8716 грн. 3% річних становлять 21,49 грн.

За період з 01 грудня 2019 року по 31 грудня 2019 року з розміром боргу 8716 грн. 3% річних становлять 22,20 грн.

Таким чином розмір 3% річних за 2019 рік становлять 266,4 грн. (22,71+20,51+22,71+21,98+22,71+21,98+22,71+22,71+21,98+22,71+21,49+22,20=266,4 грн.).

Окрім того, відповіддю державного виконавця встановлено, що після чергового відкриття виконавчого провадження 25 травня 2020 року та надання відповідачем квитанцій з 2013 по 2019 роки про часткове погашення боргу, недоплачена сума боргу, яка становила 8716 грн. була стягнута з відповідача та у подальшому перерахована виконавчою службою з депозитного рахунку на користь позивача у січні 2021 року після чого виконавче провадження було закінчено у зв`язку з фактичним виконання рішення суду.

Відповідно до положень ч.ч.1, 2 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження» грошові суми, стягнуті з боржника (у тому числі одержані від реалізації майна боржника), зараховуються на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця. Стягувачу - фізичній особі стягнуті з боржника кошти перераховуються виконавцем на зазначений у заяві про примусове виконання рішення рахунок у банку або іншій фінансовій установі (заяві про зміну реквізитів рахунку у банку або іншій фінансовій установі) чи надсилаються на адресу стягувача поштовим переказом не пізніше наступного робочого дня з дня надходження таких коштів на депозитний рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця.

Згідно положень ч.2 ст.39 Закону України «Про виконавче провадження» постанова про закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених частиною першою цієї статті, виноситься в день настання відповідних обставин або в день, коли виконавцю стало відомо про такі обставини.

Враховуючи той факт, що виконавче провадження закінчено державним виконавцем 14 січня 2021 року у зв`язку з фактичним виконанням в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом, три відсотки річних за період з 01 січня 2020 року по 14 січня 2021 року при сумі боргу 8716 грн. становить 272 грн., розрахунок проведено за формулою: сума боргу /100 /365 днів * 3 * кількість прострочених днів в періоді).

Отже, проведеним колегією суддів власним розрахунком 3% річних визначено, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума 5132,46 грн. за період з 30.07.2010 по 14.01.2021 року, виходячи з наступного розрахунку: 2107 грн. за період з 30.07.2010 по 31.05.2013+ 404,04 грн. за період з 01.06.2013 по 31.12.2013+597,54 грн. за 2014 рік+477,51 грн. за 2015 рік+402,98 грн. за 2016 рік+ 333,27 грн. за 2017 рік+ 271,72 грн. за 2018 рік+ 266,4 грн. за 2019 рік +272 грн. за 2020 рік та 14 днів 2021 року.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга сторони позивача підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню з ухваленням нового рішення по справі про часткове задоволення позовних вимог позивача та стягнення з відповідача на користь позивача за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань за договором позики за період з 30.07.2010 року по 14.01.2021 року три відсотки річних в сумі 5132,46 грн., в іншій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Згідно зі статтею 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня. Гривня є законним платіжним засобом на території України. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (частини перша, друга статті 192 ЦК України).

Такі випадки передбачені статтею 193, частиною четвертою статті 524 ЦК України, Законом України від 16 квітня 1991 року №959-XII «Про зовнішньоекономічну діяльність», Декретом Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю», Законом України від 23 вересня 1994 року № 185/94-ВР «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті».

Згідно зі статтею 524 ЦК України зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.

Відповідно до частини першої статті 533 ЦК України грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях.

Отже, гривня як національна валюта вважається єдиним законним платіжним засобом на території України.

Разом з тим частина друга статті 533 ЦК України допускає, що сторони можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті.

У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобов`язанням, визначається в гривнях за офіційним курсом Національного банку України, встановленим для відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не передбачений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Відповідно до частини першої статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно зі статтею 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

У пункті 8 статті 16 ЦК України зазначено, що способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Відповідно до частини першої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Згідно з частиною другою статті 22 ЦК України, збитками є:

1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки);

2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил статті 22 ЦК України, оскільки частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування.

Відповідно до статті 22 ЦК України у вигляді упущеної вигоди відшкодовуються тільки ті збитки, які б могли бути реально отримані при належному виконанні зобов`язання.

Згідно з частиною четвертою статті 623 ЦК України при визначенні неодержаних доходів (упущеної вигоди) враховуються заходи, вжиті кредитором щодо їх одержання.

Кредитор, який вимагає відшкодування збитків, має довести: неправомірність поведінки особи; наявність шкоди; причинний зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою, що є обов`язковою умовою відповідальності та виражається в тому, що шкода має виступати об`єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди; вина завдавача шкоди, за виключенням випадків, коли в силу прямої вказівки закону обов`язок відшкодування завданої шкоди покладається на відповідальну особу незалежно від вини. З іншого боку, боржник має право доводити відсутність своєї вини (стаття 614 ЦК України).

Таким чином, у вигляді упущеної вигоди відшкодовуються тільки ті збитки у розмірі доходів, які б могли бути реально отримані.

Пред`явлення вимоги про відшкодування неодержаних доходів (упущеної вигоди) покладає на кредитора обов`язок довести, що ці доходи (вигода) не є абстрактними, а дійсно були б ним отримані.

Позивач повинен довести також, що він міг і повинен був отримати визначені доходи, і тільки неправомірні дії відповідача стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила його можливості отримати прибуток.

Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 18 травня 2016 року № 6-237цс16.

Тобто, «курсова різниця» жодним чином не може бути упущеною вигодою, оскільки кредитор міг і не отримати такі доходи. Коливання курсу валют, що призвело до курсової різниці, не можна розцінювати як неправомірні дії боржника, що призвели до позбавлення кредитора можливості отримати прибуток.

Курсова різниця різниця, яка є наслідком відображення однакової кількості одиниць іноземної валюти в національну валюту України при різних валютних курсах.

Зазначена правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 30 травня 2018 року у справі №750/8676/15-ц (провадження № 14-79цс18).

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

На підставі наведених вище норм матеріального права, колегія суддів повністю погоджується з висновком суду першої інстанці, що позов в частині перерахунку боргу відповідача у зв`язку із девальвацією гривні та значним підняттям її курсу відносно долара не підлягає задоволенню, оскільки, як правильно зазначив суд першої інстанції, коливання курсу валют, що призвело до курсової різниці, не можна розцінювати як неправомірні дії боржника, що призвели до позбавлення кредитора можливості отримати прибуток, оскільки кредитор міг і не отримати такі доходи.

Доводи сторони позивача про те, що за час тривалого виконання судового рішення від 21 березня 2008 року через девальвацію гривні значно збільшився борг відповідача перед ним, колегія суддів вважає необгрунтованими, з огляду на те, що рішенням, яке набрало законної сили та не було оскаржено сторонами, борг за договором позики разом з відсотками було стягнуто в гривневому еквіваленті до долара США на час ухвалення рішення, відповідно рішення і виконувалось в гривневому еквіваленті, присудженому судом, а тривале невиконання грошового зобов`язання надає кредитору право на отримання інфляційних втрат і 3% річних за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення, тобто повного виконання. Своїм правом на стягнення інфляційних втрат ОСОБА_1 не скористався.

Також, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 в частині стягнення з ОСОБА_2 процентів за користування позикою за період з 21.03.2008 по 10.10.2013, оскільки рішенням Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 21 березня 2008 року вже були стягнуті проценти за користування позикою, доказів на підтвердження продовження строку дії договору або його переукладення, позивачем суду не надано.

Отже, доводи апеляційної скарги сторони позивача щодо наявності підстав для задоволення позовних вимог в частині перерахунку боргу відповідача у зв`язку із девальвацією гривні та значним підняттям її курсу відносно долара, та стягнення процентів за користування позикою зводяться до невірного розуміння скаржниками вимог законодавства та власного тлумачення норм матеріальнього права. Такі доводи були оцінені судом першої інстанції та не знайшли свого підтвердження, що відображено в оскаржуваному судовому рішенні.

Керуючись ст.ст. 374,376,381,382 ЦПК України, Дніпровський апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 та його представника адвоката Бондарчук Аліни Олексіівни задовольнити частково.

Рішення Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 18 березня 2021 року скасувати, ухвалити нове судове рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення трьох відсотків річних в порядку ч.2 ст.625 ЦК України задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 три відсотки річних за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання в сумі 5132,46 (п`ять тисяч сто тридцять дві гривні сорок шість копійок) грн.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 25 листопада 2021 року.

Головуючий:

Судді: