УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 січня 2021 року Іллічівський районний суд міста Маріуполя Донецької області за головуванням судді Кузнецова Д.В., за участю секретаря судового засідання Скудар С.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку письмового провадження в залі суду скаргу ОСОБА_1 на дії державного виконавця Кальміуського відділу державної виконавчої служби у місті Маріуполі Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків), заінтересована особа - стягувач ОСОБА_2 про визнання рішення державного виконавця неправомірним та зобов`язання усунути порушення права,

В С Т А Н О В И В:

В грудні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду із даною скаргою, в якій зазначив, що на виконанні Кальміуського відділу державної виконавчої служби у місті Маріуполі знаходиться судовий наказ, виданий Іллічівським районним судом м.Маріуполя Донецької області 06.02.2019 року про стягнення на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання неповнолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини заробітку щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи утримання з 08.01.2019 року та до повноліття дитини. Для забезпечення виконання рішення суду державним виконавцем накладено арешт на все належне йому на праві приватної власності рухоме та нерухоме майно, зокрема квартиру АДРЕСА_1 . Згідно виданої державним виконавцем довідки станом на 31.07.2020 року, а також на теперішній час відсутня заборгованість зі сплати аліментів. Скаржник наголошує на тому, що на теперішній час він своєчасно та в повному обсязі сплачує аліменти за рішенням суду, офіційно працевлаштований з червня 2019 року, а накладення арешту на його майно є надмірною мірою та порушує його права власності на вільне володіння та розпорядження своїм майном. Посилаючись на положення частини 2 статті 59 Закону України «Про виконавче провадження», просить суд визнати рішення державного виконавця неправомірним й зобов`язати заінтересовану особу усунути порушення права заявника й зняти арешт з усього належного йому на праві приватної власності рухомого та нерухомого майна, зокрема квартири АДРЕСА_1 .

ОСОБА_1 в судове засідання не прибув, надіслав до суду заяву, в якій скаргу підтримав та просив проводити розгляд справи за його відсутності.

Стягувач ОСОБА_2 в судове засідання не прибула, про день та час розгляду справи повідомлялась належним чином через свого представника ОСОБА_4 .

Державний виконавець Кальміуського відділу державної виконавчої служби у місті Маріуполі Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) Черниш О.І. в судове засіданні не прибула. Надіслала до суду відзив, в якому скаргу не визнала. Вказала, що 21.02.2019 року відкрито виконавче провадження з примусового виконання судового наказу №164/137/19 від 06.02.2019, виданого Іллічівським районним судом м.Маріуполя про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини заробітку щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи утримання з 08.01.2019 року та до повноліття. Боржнику направлено виклик до державного виконавця. 05.03.2019 року боржник з`явився на прийом та повідомив, що офіційно працює, надав довідку з ТОВ «Олдіс-Групп» про працевлаштування на підприємство. 05.03.2020 року державним виконавцем винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату боржника. 14.04.2019 року боржником надано до відділу заяву, в якій він повідомив про звільнення з ТОВ «Олдіс-Групп» та зобов`язання повідомити про місце офіційного працевлаштування. Представник стягувачки повідомила державного виконавця про отримання аліментів в квітні 2019 року в розмірі 2000, 00 гривень. Заборгованість станом на 25.07.2019 року склала 21585,03 гривні. 10.09.2019 року боржником ОСОБА_1 надано державному виконавцю квитанції про сплату аліментів від 07.08.2019 року в розмірі 2000,00 гривень, від 10.09.2019 року в розмірі 3000,00 гривень, 20.09.2019 року. Станом на 01.09.2019 року заборгованість по аліментах складала 20862,71 грн. У зв`язку із наявністю заборгованості зі сплати аліментів державним виконавцем винесено постанови про встановлення тимчасових обмежень боржника у праві виїзду за кордон, у праві керування транспортними засобами, користування зброєю, у праві полювання; внесено до Єдиного реєстру боржників. Також для забезпечення реального виконання рішення суду постановою державного виконавця від 20.09.2019 року накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно боржника. 09.10.2020 року боржником надано до відділу квитанцію про сплату аліментів від 09.10.2019 року в розмірі 4300,00 гривень. Також державним виконавцем встановлено, що боржник з 02.07.2019 року працює на підприємстві ПрАТ «ММК ім.Ілліча» помічником машиніста. Однак з липня по жовтень 2019 року боржник свідомо не повідомляв державного виконавця про офіційне працевлаштування та приховував розмір свого реального доходу, не дивлячись на зобов`язання надати відповідну інформацію. Згідно довідки від 08.07.2020 року заборгованість по аліментам погашена повністю. Державним виконавцем винесено постанови про скасування тимчасових обмежень згідно з ч.9ст.71 Закону України «Про виконавче провадження» та виключено відомості про ОСОБА_1 з Єдиного реєстру боржників. Арешт майна боржника не припинявся для забезпечення реального виконання рішення суду. Посилаючись на норми статті 59 Закону України «Про виконавче провадження», вказує, що сам факт сплати боргу по аліментах не є підставою для зняття арешту державним виконавцем з майна боржника. Для забезпечення реального виконання рішення суду та захисту прав дитини на належне утримання державний виконавець просив відмовити у задоволені скарги ОСОБА_1 та розглянути справу без її участі.

Згідно з частиною 2 статті 450 ЦПК України неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

У зв`язку із належним повідомленням державного виконавця про дату та час розгляду скарги та надходженням від нього письмового відзиву, в якому останній просив проводити розгляд справи без його присутності, суд вважає можливим розглянути скаргу та прийняти ухвалу за відсутності державного виконавця, дії якого оскаржуються.

Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Так, відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до пункту 3 ч.1 статті 2 Закону України «Про виконавче провадження» (надалі за текстом Закон) однією із засад здійснення виконавчого провадження є законність.

Одним із заходів примусового виконання рішень згідно з статтею 10 Закону є звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника.

Згідно зі статтею 13 Закону під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

За порушення строків прийняття рішень та вчинення виконавчих дій виконавці несуть відповідальність в порядку, встановленому законом.

Згідно з статтею 18 Закону виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виконавець, зокрема, зобов`язаний: здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом; розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання.

Судом встановлено, що 06 лютого 2019 року Іллічівським районним судом міста Маріуполя Донецької області був виданий судовий наказ по справі №264/137/19 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини з усіх видів його доходів (заробітку), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи утримання з 08.01.2019 року та до досягнення дитиною повноліття.

21 лютого 2019 року за заявою представника стягувачки державним виконавцем Кальміуського відділу державної виконавчої служби міста Маріуполь ГТУЮ у Донецькій області Красильниковою А.С. було відкрито виконавче провадження ВП №58419391 за вказаним виконавчим документом та спрямовано боржнику виклик про необхідність прибуття до державного виконавця.

05 березня 2019 року боржник ОСОБА_1 прибув до державного виконавця та надав письмові пояснення, в яких вказав, що не відмовляється від сплати визначених рішенням суду аліментів, а також повідомив, що офіційно працевлаштований на підприємстві ПрАТ «ММК ім.Ілліча» (а.с.54). Також надав довідку про офіційне працевлаштування на підприємстві ТОВ «ОЛДІС-ГРУПП». 05.03.2019 року постановою державного виконавця було звернено стягнення на доходу боржника, які він отримує на вказаному підприємстві (а.с.52). 17.04.2019 року боржником була подана письмова заява до державного виконавця , в якій він повідомив про своє звільнення з підприємства (а.с.51). Згідно з довідкою-розрахунком від 20.09.2019 року, наданого державним виконавцем, було проведено розрахунок заборгованості ОСОБА_1 за виконавчим провадженням та станом на 01.09.2019 року її розмір становить 20862,71 грн. (а.с.47).

20.09.2019 року державним виконавцем були винесені постанови про встановлення тимчасового обмеження боржника ОСОБА_1 у його правах на виїзд за межі України, у праві керування транспортними засобами, у праві користування зброєю, у праві полювання та внесено відомості про боржника до Єдиного реєстру боржників.

Також 20.09.2019 року державним виконавцем Черниш О.І. була винесена постанова про арешт всього рухомого та нерухомого майна боржника.

Згідно з довідкою з ПрАТ «ММК ім..Ілліча» від 28.10.2019 року державним виконавцем встановлено, що боржник з 02.07.2019 року працює на даному підприємстві помічником машиніста тепловозу (а.с.17).

05 листопада 2019 року державним виконавцем винесено постанову, якою звернуто стягнення на заробітну плату та дохід, який боржник отримує в ПрАТ «ММК ім.Іллча» (а.с.31).

Згідно з довідкою з підприємства ПрАТ «ММК ім.Іллча» від 17.12.2019 року починаючи з листопада 2019 року із заробітної плати ОСОБА_1 здійснюються відрахування аліментів, визначених рішенням суду (а.с.17).

Згідно з довідкою з підприємства ПрАТ «ММК ім.Іллча» від 08.07.2020 року станом на день її видачі заборгованість по аліментам у ОСОБА_1 відсутня (а.с.27).

Також згідно з довідкою державного виконавця Черниш О.І. від 08 вересня 2020 року станом на 31 липня 2020 року заборгованість зі сплати аліментів відсутня (а.с.21).

На підставі цього державним виконавцем 11.08.2020 року були винесені постанови про скасування тимчасових обмежень боржника ОСОБА_1 у його правах на виїзд за межі України, у праві керування транспортними засобами, у праві користування зброєю, у праві полювання та внесено відомості про виключення боржника із Єдиного реєстру боржників.

При вирішенні питання обґрунтованості заявленої скарги та правомірності дій державного виконавця суд виходить із наступних положень діючого законодавства.

Відповідно до частини п`ятої статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. У пункті 9 частини третьої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Відповідно до ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Відповідно до ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 20.07.2004 року у справі «Шмалько проти України» вказав, що право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду.

Відповідно до ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цьогоЗакону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Положеннями ч.1 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Відповідно до ч.1 та п.6 ч.2 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку;

Відповідно до частини 2 статті 71 Закону України "Про виконавче провадження", за наявності заборгованості із сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму платежів за три місяці, стягнення може бути звернено на майно боржника. Звернення стягнення на заробітну плату не перешкоджає зверненню стягнення на майно боржника, якщо існує непогашена заборгованість, сукупний розмір якої перевищує суму платежів за три місяці.

Статтею 56 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту.

Відповідно до пункту 7 частин 4 статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника.

У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

З аналізу наведених норм законодавства вбачається висновок про те, що накладення арешту на майно боржника є винятковим заходом обмеження права власності фізичної особи, який застосовується лише за наявності достатніх підстав вважати, що така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним судовим рішенням та не можуть бути забезпечено виконання рішення суду за рахунок інших заходів.

Таким чином, Закон пов`язує можливість зняття арешту з майна боржника зі сплати періодичних платежів з фактом погашення заборгованості, її відсутності за умови існування можливості забезпечити виконання рішення суду в інший спосіб.

Натомість матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_1 як боржник у виконавчому провадженні зі сплати періодичних платежів (аліментів) з липня 2020 року не має заборгованості зі сплати аліментів, що підтверджується як довідками з місця його роботи так і довідкою державного виконавця.

Згідно з наданими скаржником документами з 02 липня 2019 року по теперішній час ОСОБА_1 офіційно працевлаштований на підприємстві ПрАТ «ММК ім.Ілліча» на посаді помічника тепловоза. Щомісячно отримує стабільну заробітну плату в розмірі від 18000 тисяч до 30000 гривень, з якої щомісячно утримується визначений рішенням суду розмір аліментів (1/4 частка).

Також суд враховує поведінку боржника з самого початку відкриття виконавчого провадження, яка не була спрямована на перешкоджання стягненню аліментів.

Так, після відкриття виконавчого провадження боржник самостійно з`явився на перший виклик державного виконавця та надав пояснення про місце своє роботи на підприємстві ПрАТ «ММК ім.Ілліча», надав відповідну довідку від підрядної організації. Також одразу повідомив державного виконавця про своє звільнення з даного підприємства. Нетривалий час проводилось утримання із заробітної плати, отриманої на даному підприємстві. Після цього ОСОБА_1 самостійно сплачував аліменти, про що надавав виконавцю відповідні банківські квитанції. Після офіційного працевлаштування ОСОБА_1 на підприємстві ПрАТ «ММК ім.Ілліча» з 02.07.2019 року аліменти щомісячно утримуються із його заробітної плати на підставі постанови державного виконавця.

Таким чином з листопада 2019 року боржник сумлінно виконує рішення суду зі сплати аліментів, та суд не вбачає в діях відповідача спроб перешкодити належному виконанню своїх обов`язків по сплаті аліментів або ухилитися від їх сплати. Тривалий час відсутня будь-яка заборгованість по виплаті аліментів.

Отже, державний виконавець відповідно до п.7 ч.4 ст.59 ЗУ «Про виконавче провадження» мав би самостійно ухвалити рішення про зняття арешту з майна боржника, зважаючи на існування інших доступних способів забезпечити виконання рішення суду, які передбачені ч.9-11,14 ст.71 ЗУ «Про виконавче провадження».

Відповідно до частини п`ятої ст. 13 Закону України "Про виконавче провадження", постанова про зняття арешту виноситься виконавцем не пізніше наступного робочого дня після надходження до нього документів, що підтверджують наявність підстав, передбачених частиною четвертою статті 59 цього Закону, та надсилається в той самий день органу (установі), якому була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника.

Пунктом 19 Розділу ІІІ Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України 02 квітня 2012 року N512/5, передбачено, що у день встановлення факту відсутності заборгованості за виконавчим документом про стягнення періодичних платежів виконавець зобов`язаний винести постанову про скасування заходів примусового виконання.

Оскільки з липня 2019 року боржник офіційно працевлаштований та має стабільну заробітну плату, тривалий час відсутня заборгованість по виплаті аліментів, тобто існують інші доступні способи забезпечити виконання рішення суду, ніж звернення стягнення на нерухоме майно, а тому прийняті державним виконавцем заходи у вигляді арешту майна боржника втратили свою актуальність та є такими, що порушують право власності заявника на вільне розпорядження своїм майном.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку про обґрунтованість поданої ОСОБА_1 скарги та необхідність скасування арешту з нерухомого майна, належного боржникові.

Нормами ЗУ «Про виконавче провадження» не встановлено конкретний спосіб та (чи) порядок видалення інформації про обтяження на майно, не визначено конкретне коло осіб, установ, організацій, яким виконавець має надіслати копію постанови про зняття арешту з майна боржника.

За змістом ч.4 ст.50, ч.4 ст.56 ЗУ «Про виконавче провадження» відомості про арешт майна боржника вносяться державним виконавцем до відповідного реєстру, копії відповідних постанов надсилаються органам, що здійснюють реєстрацію майна, реєстрацію обтяжень рухомого майна.

У зв`язку з наведеним належним та ефективним способом захисту порушеного права скаржника є визнання протиправною бездіяльності державного виконавця, яка полягала у невиконанні вимог ч.5 ст.13 ЗУ «Про виконавче провадження», та покладення на нього обов`язку виконати зазначені вимоги Закону, надіслати відповідне рішення (постанову) органам, що здійснюють реєстрацію майна, реєстрацію обтяжень нерухомого майна.

На підставі цього, керуючись статтями 447-453 ЦПК України, Законом України «Про виконавче провадження», суд

У Х В А Л И В :

Скаргу ОСОБА_1 на дії державного виконавця Кальміуського відділу державної виконавчої служби у місті Маріуполі Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків), заінтересована особа - стягувач ОСОБА_2 про визнання рішення державного виконавця неправомірним та зобов`язання усунути порушення права задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність державного виконавця Кальміуського відділу державної виконавчої служби у місті Маріуполі Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) щодо не зняття арешту зі всього належного майна ОСОБА_1 .

Зобов`язати державного виконавця Кальміуського відділу державної виконавчої служби у місті Маріуполі Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) відповідно до вимог ч.5 ст.13 ЗУ «Про виконавче провадження» ухвалити рішення про зняття арешту з майна боржника ОСОБА_1 у межах виконавчого провадження №58419391 та надіслати відповідне рішення (постанову про зняття арешту) органам, що здійснюють реєстрацію майна, реєстрацію обтяжень рухомого та нерухомого майна.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення шляхом подачі апеляційної скарги через Іллічівський районний суд міста Маріуполя Донецької області або безпосередньо до Донецького апеляційного суду.

Повний текст ухвали виготовлено 25 січня 2020 року.

Суддя: Д. В. Кузнецов