Справа № 766/1095/21
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 січня 2021 року суддя Херсонського міського суду Херсонської області Булах Є.М., розглянувши заяву ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ), ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ), особи, які можуть отримати статус учасника справи: ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 ) про забезпечення позову до подачі позовної заяви, -

в с т а н о в и в :

26 січня 2021 року заявники звернулися до суду із заявою про забезпечення позову, який мають намір пред`явити до ОСОБА_3 та просили:

- вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту та заборони відчуження квартири АДРЕСА_3 , яка за відомостями Державного реєстру речових прав на нерухоме майно належить відповідачу - ОСОБА_4 , з внесенням відповідних відомостей до реєстру заборон, про що винести відповідну ухвалу.

В обґрунтування необхідності вчинення наведеної процесуальної дії зазначено, що позивачі зареєстровані та проживають в квартирі АДРЕСА_3 , що підтверджується копією паспортів громадянина України, з відміткою про реєстрацію.

На підставі кредитного Договору №804/6/12/2005/840к/1251 від 20.12.2005 року, ВАТ КБ «Надра» надано позивачу-1 кредит з цільовим призначенням проведення розрахунків по договору купівлі-продажу від 20.12.2005р. квартири.

На підставі договору поруки від 20.12.2005 року позивач-2 зобов`язався відповідати перед ВАТ КБ «Надра» за належне виконання позивачем-1 взятих на себе зобов`язань, що витікають із кредитного договору №804/6/12/2005/840к/1251 від 20.12.2005 року.

Крім того, між позивачем та ВАТ КБ «Надра» був укладений договір іпотеки №804/6/12/2005/840к/1251 від 20.12.2005 року, посвідчений приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Воєводіною І.М.

Між позивачем та ОСОБА_5 був укладений договір купівлі-продажу зазначеної вище квартири. Позивач став власником квартири на підставі договору купівлі-продажу від 20.12.2005 року, посвідченого посвідчений приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Зоріною Н.В.

Рішенням Суворовського районного суду м. Херсона у справі №668/10660/15-ц стягнуто солідарно з позивача-1 та позивача-2 на користь ПАТ КБ «Надра» заборгованість в розмірі 725 507, 94 грн.

Виконавчий лист в 2015 році спрямований до виконавчої служби.

23.01.2021 року до квартири АДРЕСА_4 , увірвалися невідомі особи, які представилися представниками нового власника квартири та виселили позивачів із квартири примусово, змінили замки, не повідомивши про підстави втручання в приватну власність позивачів. Пізніше, було пред`явлено копію з телефонної системи VAIBER договору про відступлення прав за договором іпотеки №804/6/12/2005/840к/1251 від 20.12.2005 року, посвідчений приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Воєводіною І.М., укладений між ТОВ «фінансова компанія «дніпрофінансгруп», як первісним іпотекодержателем та ОСОБА_3 як новим іпотекодержателем.

Квартира була відчужена без згоди власника позивача, без будь-яких повідомлень, щодо відступлення прав за іпотечним договором.

Таким чином, квартира АДРЕСА_3 , що належить позивачу, та була предметом іпотеки, була відчужена без належних правових підстав.

Позивачі мають намір оскаржити дії відповідача в судовому порядку, та визнати правочин набуття права власності на спірну квартиру, недійсним та скасувати державну реєстрацію, звернувшись до суду з позовом.

Однак, представники нового власника повідомили, що квартира буде відчужуватися наступному покупцю. Оскільки позивачі виселені примусово, то невжиття заходів забезпечення позову до подання позовної заяви перешкоджатиме чи взагалі зробить неможливим виконання рішення суду, оскільки є вагомі підстави вважати, що відповідач, не дочекавшись рішення суду, щодо позовної заяви має намір вчинити незаконні дії щодо її квартири.

За протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 26.01.2021 року, заяву про забезпечення позову 27.01.2021 року передано судді Булах Є.М.

У відповідності із ч. 1 ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження до суду без повідомлення учасників справи.

Розглянувши заяву про забезпечення позову суд прийшов до наступних висновків.

Забезпечення кожному права на справедливий суд та реалізація права особи на судовий захист мають здійснюватися з урахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також практики Європейського суду з прав людини, які відповідно дост.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року застосовуються судами при розгляді справ як джерело права.

За змістом п.1 ст.6, ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод(далі - Конвенція), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР, кожен має право на розгляд його справи упродовж розумного строку судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи чи інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, держави та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Для належної реалізації завдань цивільного судочинства слугує, зокрема те, що відповідно до ст. 124 Конституції України судові рішення є обов`язковими до виконання на всій території України.

Таким чином, порушене, невизнане, оспорювань право особи буде захищене та відновлене тільки після реального виконання рішення суду, яким спір буде вирішено по суті.

Забезпечення позову це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

Відповідно до ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову є обмеженням суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Заява про забезпечення позову повинна містити, зокрема, обґрунтування необхідності забезпечення позову.

Обґрунтування необхідності забезпечення позову полягає у доказуванні обставин, з якими пов`язано вирішення заяви про забезпечення позову. Окрім того, особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна довести відповідність (адекватність) засобу забезпечення позову.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги не тільки інтереси позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог. При цьому забезпечення позову спрямоване, перш за все, проти несумлінних дій відповідача, який може сховати майно, продати, знищити або знецінити його тощо.

Цивільний процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову.

Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути постановлено тільки у відповідно до заявлених позовних вимог. Заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може привести до порушення прав і законних інтересів інших осіб.

У п. 4 Постанови Пленуму ВСУ від 22.12.2006 року №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» роз`яснено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення у разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду у разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками цього судового процесу.

Конкретний захід забезпечення позову буде домірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

ВП ВС у постанові від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 вказала, що: «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову».

Звертаючись до суду з заявою про забезпечення позову позивачі просять вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту та заборони відчуження квартири АДРЕСА_3 , яка за відомостями Державного реєстру речових прав на нерухоме майно належить відповідачу - ОСОБА_4 , однак долучені до заяви документи не містять інформації про те, що означене нерухоме майно перебуває у власності вказаної особи. Позивачі також не заявляють ОСОБА_4 у якості особи, яка може отримати статус учасника справи.

Обґрунтовуючи необхідність вжиття заходів забезпечення позову, заявники послалися на намір відчуження відповідачем нерухомого майна, що у подальшому, у разі задоволення позовних вимог, унеможливить відновлення їх порушених прав, однак будь-яких доказів того, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання рішення суду при можливому задоволенні позову суду не надано.

Крім того, суд при вирішенні питання щодо забезпечення позову не має процесуальної можливості вирішувати питання з приводу права володіння та користування належним відповідачу майном.

За таких обставин, враховуючи недоведеність заявниками тієї обставини, що майно, відносно якого заявник просить застосувати заходи забезпечення позову до подання позовної заяви належить дійсно на праві власності ОСОБА_4 та того, що невжиття заходів забезпечення позову у даній цивільній справі зробить неможливим або утруднить виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог, які позивачем не сформовані та не пред`явлені, суд вважає заяву про забезпечення позову такою, що не ґрунтується на вимогах закону та не підлягає задоволенню.

Суддя роз`яснює заявнику, що відмова у задоволенні заяви про вжиття заходів забезпечення до подання позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню з такою заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для відмови.

За приписами ч. ч. 7, 11 ст. 153 ЦПК України про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу. Ухвалу про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову може бути оскаржено.

Керуючись ст. 153, 260-261, 353-355 ЦПК України, суддя, -

ПОСТАНОВИВ :

У задоволенні заяви ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ), ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ), особи, які можуть отримати статус учасника справи: ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 ) про забезпечення позову до подачі позовної заяви відмовити.

Роз`яснити заявникам, що відмова у задоволенні заяви про вжиття заходів забезпечення до подання позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню з такою заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для відмови.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення (проголошення) до Херсонського апеляційного суду в порядку ст. 355 ЦПК України.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Відповідно до п.3 розділу XII «Прикінцеві положення» ЦПК України, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення. Суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Повний текст ухвали складено 28.01.2021 року.

Суддя Є.М. Булах