Справа № 362/5805/19
Провадження № 2/362/315/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 жовтня 2021 року Васильківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого - судді Кравчено Л.М.,

за участі секретаря судового засідання - Яренко Н.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Василькові Київської області цивільну справу за правилами загального позовного провадження за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення трьох процентів річних та інфляційних втрат,-

В С Т А Н О В И В :

30.09.2021 р. ОСОБА_1 звернувся до Васильківського міськрайонного суду Київської областіз позовом до ОСОБА_2 про стягнення трьох процентіврічних та інфляційних втрат.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 21.08.2012 р. Васильківським міськрайонним судом Київської області постановлено рішення в цивільній справі № 2/1008/1216 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості. Вказаним рішенням було вирішено стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість в сумі 160600 грн. та на відшкодування заподіяної моральної шкоди 3000 грн., а всього 163600 грн. Рішення набуло чинності 04.09.2012 р., на виконання вказаного рішення було видано виконавчий лист 2/1008/1216 на примусове виконання якого Відділом державної виконавчої служби Васильківського міськрайонного управління юстиції 07.10.2012 р. було відкрито виконавче провадження № 34141315, що підтверджується постановою про відкриття виконавчого провадження. Проте на момент звернення до суду рішення ОСОБА_2 не виконано в повному обсязі та вчасно. За час прострочення виконання зобов`язання щодо сплати 163600 грн. відповідач має сплатити позивачу інфляційні збитки у сумі 263952,24 грн. та 3 відсотки річних у сумі 34674,35 грн. З урахуванням наведеного просить стягнути з відповідача на його користь три відсотки річних в сумі 34674,35 грн. та інфляційні втрати в сумі 53 201,59 грн., тобто на загальну суму 263952,24 грн.

Ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 09.12.2019 р. провадження по справі відкрито в порядку загального позовного провадження, справа призначена до розгляду в підготовчому засіданні.

Ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської областівід 04.05.2020 р. підготовче провадження у справі закрито, справу призначено до судового розгляду у відкритому судовому засіданні.

Позивач та його представник у судове засідання не з`явилися, представник подав до суду заяву, в якій просив розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечує.

Відповідач у судове засідання не з`явився, про день та час слухання справи був повідомлений своєчасно і належним чином в порядку ст. 128 ЦПК України, шляхом направлення судової повістки за зареєстрованим місцем проживання відповідно до відомостей Відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ЦМУ ДМС в. Києві та Київські області, отриманих судом відповідно до вимог ч.6 ст.187 ЦПК України, подав до суду заяву про перенесення судового засідання, а також клопотання про застосування строків позовної давності і відмову в задоволенні позову.

Враховуючи, що в судове засідання не з`явились всі учасники справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Суд, дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, прийшов до висновку про те, що позов не підлягає задоволенню на підставі встановлених фактичних обставин справи та відповідних їм правовідносин.

Як вбачається з матеріалів справи, Васильківським міськрайонним судом Київської області 21.08.2012 р. постановлено рішення в цивільній справі № 2/1008/1216 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості. Вказаним рішенням було вирішено стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість в сумі 160600 грн. та на відшкодування, заподіяної моральної шкоди 3000 грн., а всього 163600 грн.

Зі змісту рішення Васильківського міськрайонного суду Київської областівід 21.08.2012 р. у справі № 2/1008/1216 вбачається, що 23.11.2011 р. відповідач позичила у позивача 20000 доларів США, які зобов`язалася повернути до 23.01.2012 р. Згідно довідки, наданої КРД «Райфайзен Банк Аваль», станом на 23.11.2011 р. вказана сума є еквівалентною 160000 гривень.

04.09.2012 р. Васильківським міськрайонним судом Київської областібуло видано виконавчий лист 2/1008/1216.

Згідно з ч.1 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (божник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ст.ст. 525, 526, ч.1 ст.530 ЦК України зобов`язання повинно виконуватися належним чином у встановлені строки, а одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст.599 ЦК України).

За положеннями ст.ст. 610, 611 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно з ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У частині першій статті 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно з ч. 2 ст.1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

На підтвердження укладеного з відповідачем договору позики та передачу йому грошових коштів позивач пред`являв суду оригінал розписки у судовому засіданні, наявність якої у нього є свідченням як укладення між сторонами договору позики, так і невиконання відповідачем умов договору позики.

Статтею 1049 ЦК України передбачений обов`язок позичальника повернути позику, а саме: позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У відповідності до вимог ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст.ст. 81, 83 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.

Згідно з частиною другою статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до проведеного позивачем розрахунку інфляційні втрати за період з 04.09.2012 р. по 27.09.2019 р. на суму заборгованості в розмірі 163600 грн. становлять 26395,24 грн. та три проценти річних за період з 04.09.2012 р. по 27.09.2019 р. на суму заборгованості в розмірі 163600 грн. становлять 34674,35 грн.

Главою 19 ЦК України визначено строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, тобто позовну давність.

Відповідно до ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ст.267 ЦК України).

До правових наслідків порушення грошового зобов`язання, передбачених ст.625 ЦК України, застосовується загальна позовна давність тривалістю у три роки.

Згідно з ч.1 ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі ст.625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову. Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 08.11.2019 р. у справі № 127/15672/16-ц.

У Постанові Верховного суду від 16.05.2018 р. у справі № 686/21962/15-ц (провадження № 14-16цс18) зроблено висновок, що з огляду на те, що відповідач порушив вказане грошове зобов`язання, у позивача виникло право на застосування наслідків такого порушення відповідно до статті 625 ЦК України. А тому Велика Палата Верховного Суду погоджується з висновком Верховного Суду України, викладеним у постанові від 1.10.2014 р. у справі № 6-113цс14, згідно з яким відшкодування заподіяної злочином майнової та моральної шкоди є грошовим зобов`язанням.

Позивач пред`явив позов 30.09.2019 р., таким чином, стягненню з відповідача підлягають інфляційні втрати та три проценти річних, нараховані на суму заборгованості за останні три роки, що передували подачі позову.

Нормами ЦПК України покладається на позивача обов`язок доведення тих обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог, сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Оскільки, в матеріалах справи відсутній детальний розрахунок інфляційних втрат та трьої процентів річних, тому суд позбавлений можливості здійснювати розрахунок самостійний.

Позовні вимоги в частині стягнення інфляційних втрат та трьох процентів річних від простроченої суми за період, що перевищує строк позовної давності, задоволенню не підлягають в зв`язку зі спливом позовної давності.

Законом України «Про внесення змін до Господарського кодексу України та Цивільного кодексу України щодо недопущення нарахування штрафних санкцій за кредитами (позиками) у період дії карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби COVID-19» прикінцеві положення Цивільного кодексу України доповнено п. 15. у разі прострочення позичальником у період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби COVID-19, або/та у тридцятиденний строк після дня завершення дії такого карантину виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від обов`язків сплатити на користь кредитодавця (позикодавця) неустойку, штраф, пеню за таке прострочення. Внаслідок чого, законодавцем передбачено імперативну заборону нарахування штрафних санкцій під час коронавірусної хвороби COVID-19.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», № 63566/00, параграф 23, ЄСПЛ, від 18.07.2006 р.).

Враховуючи викладене, вирішуючи спір в межах заявлених позовних вимог та на підставі наявних у справі доказів, суд вважає, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити повністю.

Судові витрати слід вирішити відповідно до ст. 141 ЦПК України.

На підставі наведеного та керуючись ст.10, 12, 82, 89, 141, 258-259, 263-265, 273, 353, 354 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення трьох процентів річних та інфляційних втрат,- відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду.

Суддя Л.М.Кравченко