Єдиний унікальний номер 234/8389/20
Номер провадження 22-ц/804/156/21
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 січня 2021 року

м. Бахмут

справа № 234/8389/20

провадження № 22-ц/804/156/21

Донецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ :

головуючого Хейло Я.В.,

суддів Мірута О.А., Тимченко О.О.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк»

розглянувши в порядку письмового провадження в приміщенні Донецького апеляційного суду в місті Бахмут апеляційні скарги Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» та ОСОБА_1 на рішення Краматорського міського суду Донецької області від 17 вересня 2020 року

по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» про захист прав споживачів (суддя Сухоручеко Ю.О.), ухваленого в приміщенні суду в місті Краматорську Донецької області, -

ВСТАНОВИВ:

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ

У червні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Краматорського міського суду Донецької області з позовом до Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» (далі АТ КБ «Приватбанк», Банк) про захист прав споживачів.

Позов мотивував тим, що 14.04.2006 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ним було укладено договір № б/н. Згідно умов договору ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 14000, 00 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. За положеннями статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів» позивач з моменту укладання договору став споживачем фінансових послуг відповідача.

В 2019 році відповідач звернувся у Краматорський міський суд Донецької області з позовною заявою про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитом в сумі 24704,94 гривень.

05 березня 2020 року Краматорський міський суд Донецької області у цивільній справі № 234/9437/19 своїм рішенням в задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 відмовив у повному обсязі.

Звертає увагу, що у рішенні судом встановлено, що в період з моменту видачі картки, а саме, 05.06.2006 року позивач постійно користувався нею, здійснюючи різноманітні операції, в тому числі щодо погашення суми заборгованості. Останню операцію по картці позивачем здійснено 14.03.2019 року.

Також в рішенні встановлено, що позивач не тільки погасив тіло кредиту та відсотки за його користування, а ще і переплатив кошти в сумі 4066,60 гривень.

Посилається ч. 4 ст. 82 ЦПК України, ч. 1 ст. 1212 ЦК України та зазначає, що рішення Краматорського міського суду Донецької області від 05.03.2020 року по цивільній справі № 234/9437/19 набрало законної сили 07.04.2020 року, та ним підтверджено, що відповідач необґрунтовано отримав майно (грошові кошти) в сумі 4066,60 гривен.

Крім того відповідач своїми діями заподіяв позивачу моральну шкоду в сумі 50000,00 гривень. Моральну шкоду позивач обґрунтовує тим, що на протязі правовідносин з відповідачем він сумлінно виконував свої обов`язки по сплаті кредитних коштів. В свою чергу відповідач надав позивачу навмисно недостовірну інформацію, штучно збільшував тіло кредиту за рахунок незаконно нарахованих відсотків, після чого звернувся до суду про стягнення неіснуючого боргу. Весь цей час позивач вимушений був доказувати в суді свою правоту та додатково звертатися до правової допомоги. В результаті неправомірних дій відповідача він отримав великі душевні страждання. Позивач достовірно був впевнений, що він не тільки повністю погасив кредит, а ще зайво переплатив кошти, але він був вимушений в судовому порядку доказувати свою правоту.

Просив суд стягнути з АТ КБ «Приватбанк» на його користь безпідставно набуте майно у сумі 4066,60 грн. та відшкодувати моральну шкоду у розмірі 50000,00 грн.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ РІШЕННЯ СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

Рішенням Краматорського міського суду Донецької області від 17 вересня 2020 року позовні вимоги задоволено частково.

Стягнуто з АТ КБ «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 безпідставно набуте майно у сумі 4066,60 грн.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

В іншій частині позову відмовлено.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ВИМОГ АПЕЛЯЦІЙНИХ СКАРГ

Позивач ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Литвиненко В.І., просив оскаржуване рішення в частині відмови у задоволенні позовних вимог про відшкодування моральної шкоди скасувати, ухвалити в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Відповідач АТ КБ «Приватбанк» просив оскаржуване рішення скасувати в частині задоволених позовних вимог, та ухвалити в цій частині нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову, в іншій частині залишити без змін.

УЗАГАЛЬНЕННЯ ДОВОДІВ ОСІБ, ЯКІ ПОДАЛИ АПЕЛЯЦІЙНІ СКАРГИ

Апеляційна скарга АТ КБ «Приватбанк» мотивована тим, що при ухваленні оскаржуваного рішення судом неповно з`ясовано всі обставини справи та порушено норми процесуального та неправильно застосовано норми матеріального права.

Банк посилається на положення статтей 11, 599, 628, 634, 1048, 1054, 1056, 1212 ЦК України, статтей 82, 263 ЦПК України, постанову ВС від 29.07.2020 у справі №753/10779/16-ц, постанову ВСУ від 07.06.2017 у справі №923/1233/15, та зазначає, що умови кредитного договору у встановленому законом порядку недійсними не визнані, набуття однією зі сторін зобов`язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобов`язання не є безпідставним, оскільки правовідносини виникли на підставі договору.

Наголошує на тому, що договірний характер правовідносин виключає можливість застосування положень статті 1212 ЦК України.

Апеляційна скарга ОСОБА_1 мотивована тим, що при ухваленні оскаржуваного рішення судом неповно з`ясовано всі обставини справи та порушено норми процесуального та неправильно застосовано норми матеріального права.

Звертає увагу, що рішенням Краматорського міського суду Донецької області від 05.03.2020 року був встановлений факт необґрунтованого отримання АТ КБ «Приватбанк» майна ОСОБА_1 у виді грошових коштів у розмірі 4066, 60 гривень.

Зазначає, що протягом правовідносин з відповідачем він сумлінно виконував свої обов`язки по сплаті кредитних коштів. В свою чергу відповідач надав позивачу навмисно недостовірну інформацію, штучно збільшував тіло кредиту за рахунок незаконно нарахованих відсотків, після чого звернувся до суду про стягнення неіснуючого боргу. Весь цей час позивач вимушений був доказувати в суді свою правоту та додатково звертатися до правової допомоги. В результаті неправомірних дій відповідача ОСОБА_1 отримав дуже великі душевні страждання. Позивач достовірно був впевнений, що він не тільки повністю погасив кредит, а ще зайво переплатив кошти, але він був вимушений в судовому порядку доказувати свою правоту та оспорювати необґрунтовані вимоги відповідача.

Моральну шкоду позивач оцінює у розмірі 50000, 00 гривень.

УЗАГАЛЬНЕННЯ ДОВОДІВ ТА ЗАПЕРЕЧЕНЬ ІНШІХ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Відзив на апеляційні скарги учасниками справи не подано.

Відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ

14.04.2006 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та позивачем було укладено договір № б/н. Згідно умов договору ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 14000,00 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. (а.с. 6)

Рішенням Краматорського міського суду Донецької області від 05.03.2020 року, яке набрало законної сили, у справі № 234/9437/19 відмовлено у задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором. (а.с. 7-9)

ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Апеляційну скаргу АТ КБ «Приватбанк» слід задовольнити, апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

МОТИВИ З ЯКИХ ВИХОДИВ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД, ТА ЗАСТОСОВАНІ НОРМИ ПРАВА

Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до частини 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Частиною 4 статті 19 ЦПК України передбачено, що спрощене провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

Відповідно до частини 1 статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою. Відповідно до ч. 3 цієї статті розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

Відповідно до частини 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Зважаючи на те, що ціна позову складає 54066,60 гривень, що менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розгляд апеляційної скарги здійснюється без повідомлення сторін.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною першою, другою та п`ятою стаття 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повного і всебічного з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам закону рішення суду першої інстанції не відповідає.

Обґрунтовуючи позов, ОСОБА_1 , посилався на положення частини 1 статті 1212 ЦК України, та зазначав про безпідставність набутого Банком його майна у вигляді грошових коштів у розмірі 4066,60 гривень, оскільки такого висновку дійшов Краматорський міський суд Донецької області у рішенні від 05.03.2020 року, яке набрало законної сили, у справі № 234/9437/19.

Загальні підстави для виникнення зобов`язання у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 ЦК України.

Стаття 1212 ЦК України регулює випадки набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав.

Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна i які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

За змістом частини 1 статті 1212 ЦК України безпідставно набутим майном є майно, набуте особою або збережене нею у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави.

Відповідно до частини 1, пункту 1 частини 2 статті 11, частин 1, 2 статті 509 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. До підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, належать договори та інші правочини. Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися вiд певної дiї, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з частинами 1, 2 статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

Загальна умова частини 1 статті 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах, або отримане однією зі сторін у зобов`язанні підлягає поверненню іншій стороні на підставі статті 1212 ЦК України тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання.

Якщо ж зобов`язання не припиняється з підстав, передбачених статтями 11, 600, 601, 604-607, 609 ЦК України, до моменту його виконання, таке виконання має правові підстави (підстави, за яких виникло це зобов`язання). Набуття однією зі сторін зобов`язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобов`язання не є безпідставним.

Тобто коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, стаття 1212 ЦК України може бути застосована тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі.

Судом першої інстанції встановлено, що 14.04.2006 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та позивачем було укладено договір № б/н. Згідно умов договору ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 14000,00 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. (а.с. 6)

Рішенням Краматорського міського суду Донецької області від 05.03.2020 року, яке набрало законної сили, у справі № 234/9437/19 відмовлено у задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором. (а.с. 7-9)

Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 06.11.2019 у справі № 243/1919/17 у разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер спірних правовідносин виключає можливість застосування до них судом положень частини першої статті 1212 ЦК України.

Апеляційний суд звертає увагу, що з рішення Краматорського міського суду Донецької області від 05.03.2020 року, вбачається, що нарахування відсотків за користування кредитом за договором № б/н від 14.04.2006 року було обумовлено договором, тобто спірні правовідносини між позивачем та відповідачем в межах даної справи носять саме договірний характер.

Отже,оскільки спірний кредитний договір б/н від 14.04.2006 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 у встановленому законом порядку недійсним не визнавався, підстави для застосування до спірних правовідносин положень частини 1 статті 1212 ЦК України відсутні.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції, ухвалюючи рішення, помилково взяв до уваги правові висновки , наведені у Постанові ВС від 20.11.2018 року у справі №922/3412/17, оскільки предметом позову в цій справі є стягнення з власника об`єктів нерухомого майна безпідставно збережених коштів орендної плати за фактичне користування без належних на те правових підстав земельною ділянкою, на якій ці об`єкти розміщені, за відсутності належним чином оформлених договірних правовідносин між сторонами.

А що стосується посилання у рішення на правову позицію, викладену у Постанові ВС від 07.08.2019 року № 500/2867/18, то вона як раз і визначає, що системний аналіз положень частини першої, пункту 1 частини другої статті 11, частини першої статті 177, частини першої статті 202, частин першої та другої статті 205, частини першої статті 207, частини першої статті 1212 ЦК України дає можливість зробити висновок про те, що чинний договір чи інший правочин є достатньою та належною правовою підставою набуття майна (отримання грошей).

З приводу доводів апеляційної скарги позивача ОСОБА_1 щодо необґрунтованості висновків суду в частині відмови у задоволенні його позовних вимог про стягнення моральної шкоди слід зазначити наступне.

Відповідно до частин 1-4 статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема відшкодування збитків та моральної шкоди.

В матеріалах справи відсутні докази, що свідчать про порушення АТ КБ «Приватбанк» умов кредитного договору № б/н від 14.04.2006 року та прав позивача, а відтак правові підстави для застосування положень статтей 23, 611 ЦК України та стягнення моральної шкоди відсутні.

Висновки суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні вимог ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди є законними та обґрунтованими.

За вказаних обставин доводи АТ КБ «Приватбанк» про неправильне застосування положень матеріального права знайшли своє підтвердження, тому рішення Краматорського міського суду Донецької області від 17 вересня 2020 року підлягає скасуванню в частині задоволених позовних вимог, в іншій частині рішення суду слід залишити без змін.

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

ВИСНОВКИ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи, що суд першої інстанції неправильно застосував положення матеріального права в частині вирішення позовних вимог про повернення безпідставно набутого майна, апеляційну скаргу АТ КБ «Приватбанк» слід задовольнити, апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ

Відповідно до підпунктів "б" та "в" пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, у випадку скасування або зміни судового рішення та у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Відповідно до частин 1, 13 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від оплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Зазначене стосується й випадку, коли рішення ухвалено на користь позивача, а відповідач звільнений від сплати судового збору.

Враховуючи висновки апеляційного суду за результатами перегляду справи, звільнення позивача від сплати судового збору на підставі статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів», витрати відповідача АТ КБ «Приватбанк» по сплаті судового збору у розмірі 2522,40 гривень слід компенсувати за рахунок Держави.

Керуючись статтями 367, 374, 376, 382, 383 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» задовольнити.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Краматорського міського суду Донецької області від 17 вересня 2020 року в частині задоволення позовних вимог про стягнення з Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 безпідставно набутого майна грошових коштів у розмірі 4066,60 гривень скасувати.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» про стягнення безпідставно набутого майна - грошових коштів у розмірі 4066,60 гривень відмовити.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Компенсувати Акціонерному товариству Комерційний банк «Приватбанк» за рахунок Держави судовий збір в розмірі 2522 (дві тисячі п`ятсот двадцять дві) гривні 40 копійок.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених підпунктами а-г пункту 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий Я.В. Хейло

Судді О.А. Мірута

О.О. Тимченко