Провадження №: 2-з/755/385/21
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"23" листопада 2021 р. Дніпровський районний суд м. Києва у складі головуючого судді Савлук Т.В., розглянувши в порядку письмового провадження в приміщенні Дніпровського районного суду міста Києва заяву ТОВ «Генезис фінансової свободи» про забезпечення позову до подання до суду позовної заяви ТОВ «Генезис фінансової свободи» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення інфляційних втрат та процентів річних за невиконання грошового зобов`язання,-

в с т а н о в и в:

18 листопада 2021 року до Дніпровського районного суду м. Києва надійшла заява ТОВ «Генезис фінансової свободи» про забезпечення позову до подання позовної заяви про стягнення інфляційних втрат та процентів річних за невиконання грошового зобов`язання, шляхом накладення арешту на належне ОСОБА_1 рухоме майно, а саме: мотоцикл марки «Harley-Davidson», модель: FLHTK, 2017 року випуску, об`єм двигуна: 1745 см. куб., номер кузова (шасі): НОМЕР_1 , державний номерний знак: НОМЕР_2 ; автомобіль марки «Audi», модель: RS Q8, 2020 року випуску, об`єм двигуна: 3996 см. куб., номер кузова: НОМЕР_3 , державний номерний знак: НОМЕР_4 , автомобіль марки «Toyota», модель: JF CRUISER, 2006 року випуску, об`єм двигуна: 3956 см. куб., номер кузова: НОМЕР_5 , державний номерний знак: НОМЕР_6 .

Накласти арешт на належне ОСОБА_1 Ѕ частини спільного сумісного майна подружжя, зареєстрованого за ОСОБА_4 , а саме: трьохкімнатну квартиру, загальною площею: 165,4 кв.м.; яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (РНОНМ: НОМЕР_7 ); на машиномісце № НОМЕР_8 , загальною площею 13,5 кв.м., за адресою: АДРЕСА_2 , гараж НОМЕР_8 (РНОНМ: НОМЕР_9 ); автомобіль марки «Mercedes-Benz», модель: GLE 300D, 2019 року випуску, об`єм двигуна 1950см. куб.

Накласти арешт на належне ОСОБА_2 рухоме майно, а саме: автомобіль марки «Toyota», модель: LAND CRUISER PRADO 150, 2018 року випуску, номер кузова: НОМЕР_10 , державний номерний знак: НОМЕР_11 ;

Накласти арешт на належне ОСОБА_3 , нерухоме та рухоме майно, а саме: трьохкімнатну квартиру, загальною площею: 131,5 кв.м., за адресою: АДРЕСА_3 (РНОНМ: НОМЕР_12 ); трьохкімнатну квартиру, загальною площею: 111,2 кв.м.; за адресою: АДРЕСА_4 (РНОНМ: 000); автомобіль марки «Mercedes-Benz», модель: GLE 400, 2015 року випуску, номер кузова: НОМЕР_13 , державний номерний знак: НОМЕР_14 ; мотоцикл марки «Harley-Davidson», модель: V-ROV, 2009 року випуску, номер кузова (шасі): НОМЕР_15 , державний номерний знак: НОМЕР_16 »

Відповідно до ч. 13 ст. 7 Цивільного процесуального кодексу України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до ч. 1 ст. 153 Цивільного процесуального кодексу України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду).

Дослідивши матеріали заяви та додані до неї докази, оцінивши наведені позивачем підстави для вжиття заходів забезпечення доказів до пред`явлення позову до суду, суд приходить до наступного.

Відповідно до ст.2 Цивільного процесуального кодексу України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Відповідно до ч. 1 ст. 149 Цивільного процесуального кодексу України суд за заявою учасника справи має право вжити заходи забезпечення позову.

Забезпечення позову -- це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

Відповідно до ст. 149 Цивільного процесуального кодексу України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки, безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Відповідно, заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими позовними вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може призвести до порушення прав і законних інтересів інших осіб.

У постанові Верховного суду України від 25.05.2016 року, прийнятій за результатами розгляду справи №6-605цс16, викладено правову позицію, відповідно до якої, метою забезпечення позову, є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу. Вжиття таких заходів не повинно мати наслідком заподіяння шкоди заінтересованим особам.

Позов забезпечується шляхом, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб. ( п. 1 ч. 1 ст. 150 Цивільного процесуального кодексу України)

Як роз`яснено в п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 року за № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Метою вжиття заходів забезпечення позову є охорона матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують за його позовом присудження реальне виконання позитивно прийнятого рішення, у разі прийняття такого. Забезпечення позову має бути спрямовано проти несумлінних дій відповідача, який може сховати майно, продати, знищити або знецінити його. Таким чином усуваються утруднення і неможливості виконання рішення.

Забезпечення позову покликано, не порушуючи принципів змагальності і процесуального рівноправ`я сторін, його метою є хоча і негайні, вжити негайних заходів, направлених на недопущення утруднення чи неможливості виконання судового акта, а також перешкодити спричиненню значної шкоди заявнику.

Відповідно до п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006 «Про практику застосування судами процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», особам, які беруть участь у справі, має бути гарантована реальна можливість захистити свої права при вирішенні заяви про забезпечення позову.

Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки, безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Тобто, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на його користь, у тому числі для запобігання потенційним труднощам щодо подальшого виконання такого рішення.

Умовою застосування заходів до забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно, яке є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову.

Заходи забезпечення позову повинні бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвіднесення судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони вчиняти певні дії.

Під час вирішення питання щодо забезпечення позову, обґрунтованість позову не досліджується, адже питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті і не вирішується ним під час розгляду заяви про забезпечення позову. Суд повинен лише пересвідчиться, що між сторонами виник спір.

Відповіднодо пункту 1 та 2 частини першої статті 150 Цивільного процесуального кодексу України позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб, та забороною вчиняти певні дії.

Відповідно до статей 15, 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист, у тому числі судовий, свого цивільного права та інтересу, що загалом може розумітися як передумова для виникнення або обов`язковий елемент конкретного суб`єктивного права, як можливість задовольнити свої вимоги за допомогою суб`єктивного права та виражатися в тому, що особа має обґрунтовану юридичну заінтересованість щодо наявності/відсутності цивільних прав або майна в інших осіб.

Статтею 124 Конституції України визначено принцип обов`язковості судових рішень, який з огляду на положення статей 14, 153 Цивільного процесуального кодексу України поширюється також на ухвалу суду про забезпечення позову. При цьому відповідно до частини третьої статті 151 Цивільного процесуального кодексу України забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі з метою запобігання потенційним труднощам у подальшому виконанні такого рішення.

Зі змісту наведеної норми вбачається, що під час розгляду заяви про застосування такого заходу забезпечення позову як накладення арешту на майно або грошові кошти суд має виходити із того, що цей захід забезпечення обмежує право особи користуватися та розпоряджатися грошовими коштами або майном, тому може застосуватись у справі, в якій заявлено майнову вимогу, а спір вирішується про визнання права (інше речове право) на майно, витребування (передачу) майна, грошових коштів або про стягнення грошових коштів.

При цьому піддані арешту грошові кошти обмежуються розміром позову та можливими судовими витратами, а арешт майна має стосуватися майна, що належить до предмета спору (аналогічну правову позицію викладено у постанові Верховного Суду від 15.01.2019 у справі № 915/870/18).

Згідно ч. 2 ст. 149 Цивільного процесуального кнрдексу України, забезпечення позову допускається, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Виходячи з положень п. 2 ч. 1 та ч. 3 ст. 150 Цивільного процесуального кодексу України позов забезпечується забороною вчиняти певні дії.

Обираючи спосіб забезпечення позову, з посиланням на положення п.1 ч. 1 ст. 150 Цивільного процесуального кодексу України, позивач просить накласти арешт на нерухомого майна, однак подана до суду заява не містить обґрунтування, як саме невжиття заходів забезпечення позову у спосіб, визначений позивачем, може ускладнити ефективний захист прав позивача чи унеможливити виконання рішення суду у разі задоволення позову.

Отже, при поданні заяви про забезпечення позову не достатньо послатись на диспозицію відповідної норми процесуального права. Заява повинна бути належним чином мотивована, а її доводи - підтверджені. Не може бути задоволено клопотання про забезпечення позову, якщо заявник не мотивував, що невжиття заходів забезпечення позову призведе до наслідків, передбачених цим Кодексом.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у Постанові № 9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Наприклад, обмеження можливості господарюючого суб`єкта користуватися та розпоряджатися власним майном іноді призводить до незворотних наслідків.

Також Верховний суд зазначив, що на підставі постанови від 21 серпня 2019 року у справі №761/39201/18, що при розгляді заяви про забезпечення позову необхідно звернути увагу на те, що заявник повинен довести наміри відповідача, щодо відчуження спірного майна або чинити перешкоди у виконанні рішення суду.

Правом власності це право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (частина перша статті 316 Цивільного кодексу України).

Відповідно до статті 319 Цивільного кодексу України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Фактично це означає, що власник нерухомого майна може розпоряджатися своїм майном керуючись власними переконаннями і власною волею не порушуючи при цьому інтереси інших осіб. Власник майна або уповноважена ним особа можуть поділити нерухоме майно або виділити з нього певну частину. Так само власник або співвласники декількох об`єктів нерухомого майна можуть об`єднати ці об`єкти нерухомого майна.

Слід зазначити, що за фізичними властивостями Кодекс поділяє всі речі на подільні і неподільні.

Відповідно до статті 183 Цивільного кодексу України, подільною є річ, яку можна поділити без втрати її цільового призначення.

Неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення.

Належність речі до подільної або неподільної враховується при визначенні можливості поділу або виділу частки з об`єкта нерухомого майна.

Право власності та інші речові права на нерухоме майно, яке утворилося внаслідок поділу або виділу частки з об`єкта нерухомого майна або об`єднання об`єктів нерухомого майна, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації (частина перша статті 182 Цивільного кодексу України).

При цьому, відповідно до частини третьої статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно та їх обтяження, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову в межах обґрунтувань, викладених заявником у заяві, суд враховує, що застосування заходу забезпечення позову є попередньою і запобіжною мірою і є обмеженням особи у правах ще до встановлення факту порушення, - тому такий захід може бути застосованим лише у виключних і дійсно необхідних випадках, - а такої необхідності позивачем не доведено.

При зверненні до суду з заявою про забезпечення позову шляхом накладення арешту на рухоме та нерухоме майно, яке належить ОСОБА_1 , а саме: мотоцикл марки «Harley-Davidson», номер кузова (шасі): НОМЕР_1 , державний номерний знак: НОМЕР_2 ; автомобіль марки «Audi», модель: RS Q8, номер кузова: НОМЕР_3 , державний номерний знак: НОМЕР_4 , автомобіль марки «Toyota», модель: JF CRUISER, номер кузова: НОМЕР_5 , державний номерний знак: НОМЕР_6 ; Ѕ частина квартири АДРЕСА_5 , машиномісце № НОМЕР_8 по вул. Драгомирова, буд. 2а у м. Києві, автомобіль марки «Mercedes-Benz», модель: GLE 300D, 2019 року випуску; на рухоме майно яке належить ОСОБА_2 , автомобіль марки «Toyota», модель: LAND CRUISER PRADO 150, номер кузова: НОМЕР_10 , державний номерний знак: НОМЕР_11 ; нерухоме та рухоме майно, яке належить ОСОБА_3 , трьохкімнатну квартиру, за адресою: АДРЕСА_3 , трьохкімнатну квартиру АДРЕСА_6 , та автомобіль марки «Mercedes-Benz», модель: GLE 400, номер кузова: НОМЕР_13 , державний номерний знак: НОМЕР_14 ; мотоцикл марки «Harley-Davidson», модель: V-ROV, номер кузова (шасі): НОМЕР_15 , державний номерний знак: НОМЕР_16 », заявником не надано належних та допустимих доказів, які мали підтвердити, що майно на яке заявник просить накласти арешт, належить на праві власності саме ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , станом на дату звернення з цією заявою до суду, крім того наданий Витяг з Єдиного державного реєстру Міністерства внутрішніх справ стосовно зареєстрованих транспортних засобів, носить інформаційний характер і не є офіційним документом, посилання заявника про можливість того, що особами ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , може віджучитись майно на користь третіх осіб, не підтверджено та не було надано беззаперечних доказів, які б свідчили про те, що особи мають намір відчужити майно з метою унеможливлення виконання можливого рішення суду.

Відповідно до ч.ч.5-7 ст.153 Цивільного процесуального кодексу України, залежно від обставин справи, суд може забезпечити позов повністю або частково. Про забезпечення позову або відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу. В ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову, підстави його обрання та вирішує питання про зустрічне забезпечення.

Виходячи з оцінки доводів заявника щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову, з урахуванням розумності, обґрунтованості та співмірності вимог заявника щодо забезпечення позову та доказів, наданих в обґрунтування таких доводів, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні заяви ТОВ «Генезис фінансової свободи» про забезпечення позову до подання до суду позовної заяви ТОВ «Генезис фінансової свободи» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення інфляційних втрат та процентів річних за невиконання грошового зобов`язання.

Враховуючи викладене та керуючись статтями 149-150, 257, 260, 261, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

п о с т а н о в и в:

Відмовити в задоволенні заяви ТОВ «Генезис фінансової свободи» про забезпечення позову до подання до суду позовної заяви ТОВ «Генезис фінансової свободи» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення інфляційних втрат та процентів річних за невиконання грошового зобов`язання.

Відповідно до положень ч.1 та ч.2 ст.354 Цивільного процесуального кодексу України, апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвалу суду якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Відповідно до п.15.5 Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України в редакції Закону №2147-VІІІ від 03.10.2017 року, апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

С у д д я