Справа № 236/3329/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 січня 2021 року Краснолиманський міський суд Донецької області у складі:

головуючого судді Бєлоусова А.Є.,

при секретарі Коломацькому О.А.,

за участю:

позивачки ОСОБА_1 ,

представника позивачки адвоката Савченка Є.О.,

відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Лиман цивільну справу (в порядку загального позовного провадження) за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання об`єктів нерухомості спільним сумісним майном подружжя, поділ спільного сумісного майна подружжя,

ВСТАНОВИВ:

До Краснолиманського міського суду Донецької області 02.10.2020 року надійшла позовна заява адвоката Савченка Є.О., який діє від імені та в інтересах ОСОБА_1 , до ОСОБА_2 про визнання об`єктів нерухомості спільним сумісним майном подружжя, поділ спільного сумісного майна подружжя

Представник позивачки зазначає, що 02.09.1995 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було зареєстровано шлюб, актовий запис від 02.09.1995 року № 183, складений Відділом ДРАЦС Краснолиманського міського управління юстиції у Донецькій області. Шлюб між сторонами дотепер не розірвано, від шлюбу подружжя мають доньку ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .. Як зазначено в акті, складеному 10.03.2020 року органом місцевого самоврядування, ОСОБА_1 мешкала разом зі своїм чоловіком ОСОБА_2 у шлюбі з 02.09.1995 року і до теперішнього часу, вели спільне господарство, мали спільний побут та сімейний бюджет.

За час перебування в зареєстрованому шлюбі з позивачкою ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу від 16.01.2003 року придбав домоволодіння АДРЕСА_1 (найменування на теперішній час м. Лиман) Донецької області та земельну ділянку, призначену для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. На підставі договору купівлі-продажу від 23.07.2005 року ОСОБА_2 придбав домоволодіння АДРЕСА_1 (найменування на теперішній час м. Лиман) Донецької області.

З квітня 2020 року сторони припинили спільне проживання як одна родина (без розірвання шлюбу), відповідач не визнає вказані об`єкти нерухомості спільним сумісним майном подружжя, не бажає ділити вказане майно або ж сплачувати позивачці компенсацію за її частку в цьому майні, повідомляє позивачку, що спір між ними щодо поділу спільного майна подружжя має вирішуватись лише в судовому порядку.

Представник позивачки просить суд визнати спільним сумісним майном ОСОБА_1 та ОСОБА_2 нерухоме майно: житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями та спорудами, розташований за адресою: АДРЕСА_1 ; земельну ділянку загальною площею 0,0600 га, призначену для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд, кадастровий номер :01:006:0058, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 ; житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями та спорудами, розташований за адресою: АДРЕСА_2 . Також представник позивачки просить суд в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя визнати за ОСОБА_1 та за ОСОБА_2 право власності (по Ѕ частці за кожним з них) на зазначені об`єкти нерухомості, стягнути з відповідача понесені позивачкою витрати щодо сплати судового збору на суму 1380,54 грн..

За змістом ст. 27 Цивільного процесуального кодексу (ЦПК) України, яка носить загальний характер, позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.

Відповідач ОСОБА_2 зареєстрований у м. Лиман Донецької області, що підтверджено довідкою виконавчого комітету Лиманської міської ради Донецької області від 07.10.2020 року № 6166/02-13. За таких обставин цивільна справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) Краснолиманського міського суду Донецької області.

Ухвалою судді від 13.10.2020 року було відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання об`єктів нерухомості спільним сумісним майном подружжя, поділ спільного сумісного майна подружжя.

На стадії підготовчого провадження відповідач ОСОБА_2 не визнав вимоги позивачки, надав до суду відзив на позовну заяву (а.с.63-66). Відповідач зазначив, що частково згоден з вимогами позивачки, підтвердив, що два вказаних житлових будинки та земельна ділянка були придбані ним з дружиною за спільні кошти. За твердженнями відповідача, ОСОБА_1 з грудня 2019 року залишила домоволодіння по АДРЕСА_1 , не бажаючи надалі проживати спільно однією родиною. При цьому позивачка зареєстрована у встановленому законом порядку в домоволодінні по АДРЕСА_2 , але за місцем реєстрації фактично не проживає, на пропозиції відповідача вселитись до вказаного будинку і проживати там не відповідає згодою. На думку ОСОБА_2 , позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, зокрема, суд може визнати спільним сумісним майном подружжя обидва житлових будинки по АДРЕСА_2 та земельну ділянку, при цьому визнати право власності ОСОБА_1 на житловий будинок, розташований по АДРЕСА_2 , припинивши право власності відповідача на це майно, та визнати право власності ОСОБА_2 на житловий будинок, розташований по АДРЕСА_1 та земельну ділянку, припинивши при цьому право власності позивачки на це майно.

Ухвалою суду від 17.12.2020 року підготовче провадження у справі закрито, впродовж підготовчого провадження спору між сторонами врегульовано не було, справу призначено до судового розгляду.

Позивачка ОСОБА_1 , її представник адвокат Савченко Є.О., відповідач ОСОБА_2 були належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи судом.

В судовому засіданні 14.01.2021 року позивачка ОСОБА_1 та її представник адвокат Савченко Є.О. підтримали заявлені позовні вимоги, наполягали на їхньому задоволенні, на обґрунтування своєї позиції навели аргументи, аналогічні викладеним у позові.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні висловив думку, згідно з якою вимоги позивачки підлягають частковому задоволенню, він погодився із необхідністю визнання спільним сумісним майном подружжя двох житлових будинків по АДРЕСА_2 та земельної ділянки, в порядку поділу спільного майна просив суд визнати право власності ОСОБА_1 на житловий будинок, розташований по АДРЕСА_2 , припинивши право власності відповідача на це майно, та визнати право власності ОСОБА_2 на житловий будинок, розташований по АДРЕСА_1 та земельну ділянку, припинивши при цьому право власності позивачки на це майно. На обґрунтування своєї позиції відповідач навів аргументи, аналогічні викладеним у відзиві на позовну заяву.

Згідно зі ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Суд відповідно до ст. 13 ЦПК України розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до вимог ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Даний принцип полягає у прояві в змагальній формі ініціативи та активності осіб, які беруть участь у справі. Сторони зобов`язані визначити коло фактів, на які вони можуть посилатись як на підставу своїх вимог і заперечень, і довести обставини, якими вони обґрунтовують ці вимоги й заперечення (ст.81 ЦПК України); обставини, що мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Судом під час розгляду цивільної справи № 236/3329/20 за участю позивачки, представника позивачки та відповідача були досліджені письмові докази, пропоновані сторонами.

Зі змісту досліджених доказів вбачається, що позивачка ОСОБА_1 народилась ІНФОРМАЦІЯ_2 у м. Красний Лиман Донецької області, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , з 09.10.2012 року внесена до Державного реєстру фізичних осіб-платників податків (а. с. 6-8). Згідно з довідкою Відділу надання адміністративних послуг Виконавчого комітету Лиманської міської ради Донецької області від 20.02.2020 року № 860 позивачка за вказаною адресою зареєстрована одна, будь-які інші члени родини позивачки в домоволодінні за адресою: АДРЕСА_2 , не зареєстровані (а.с.9).

Відповідач ОСОБА_2 народився ІНФОРМАЦІЯ_3 у м. Красний Лиман Донецької області, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.10,56).

02.09.1995 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було зареєстровано шлюб, актовий запис від 02.09.1995 року № 183, складений Відділом ДРАЦС Краснолиманського міського управління юстиції у Донецькій області (а.с.11), від шлюбних відносин позивачка та відповідач мають доньку ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.12).

Як зазначено в акті, складеному 10.03.2020 року органом місцевого самоврядування, ОСОБА_1 мешкала разом зі своїм чоловіком ОСОБА_2 у шлюбі з 02.09.1995 року, вони вели спільне господарство, мали спільний побут та сімейний бюджет; з квітня 2019 року подружжя не мешкає разом, ОСОБА_2 забороняє дружині перебувати в будинку за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.47).

За час перебування в зареєстрованому шлюбі з позивачкою ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу від 16.01.2003 року, укладеного між ним та продавцем ОСОБА_4 , придбав житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 (найменування на теперішній час м. Лиман) Донецької області та земельну ділянку, призначену для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (а.с.39), в подальшому відповідач здійснив переоформлення права власності на вказану земельну ділянку на своє ім`я, державний акт на право власності на земельну ділянку серії ДН № 109504 на ім`я ОСОБА_2 виданий Краснолиманською міською радою 22.12.2004 року (а. с. 25-29).

Згідно з виготовленими фахівцями КП «Бюро технічної інвентаризації» м. Слов`янськ на замовлення позиваки технічними документами, до складу зазначеного домоволодіння включені: житловий будинок (літ. А), сараї (літ. Б, Г, Д, Ж), літня кухня (літ. В), вбиральня (літ. Е), колодязь (№1), огорожа (№2) (а.с.16-18).

Згідно зі звітом про оцінку нерухомого майна № 65-2/02, наданим до суду позивачкою, вартість житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , становить 35481,00 грн.(а.с.33-34).

На підставі договору купівлі-продажу від 23.07.2005 року, укладеного між покупцем ОСОБА_2 та продавцем ОСОБА_5 , відповідач придбав домоволодіння АДРЕСА_2 (найменування на теперішній час м. Лиман) Донецької області (а.с.40).

Згідно з виготовленими фахівцями КП «Бюро технічної інвентаризації» м. Слов`янськ на замовлення позиваки технічними документами, до складу цього домоволодіння включені: житловий будинок (літ. А), літня кухня (літ. Б), вбиральня (літ. В), колонка (№1), огорожа (№2) (а.с.13-15).

Згідно зі звітом про оцінку нерухомого майна № 65-3/02, наданим до суду позивачкою, вартість житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , становить 88930,00 грн. (а.с.31-32).

В період перебування в шлюбних відносинах з ОСОБА_2 позивачка займалась трудовою діяльністю, що підтверджено записами в трудовій книжці серії НОМЕР_1 , заповненій 23.09.1987 року на ім`я ОСОБА_6 (а.с.35-37).

Згідно зі інформаційними довідками з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 11.09.2020 року № 223565491, від 11.09.2020 року № 223602980 на ім`я ОСОБА_1 не зареєстровано право власності на будь-які об`єкти нерухомого майна (а.с.41,42).

На ім`я ОСОБА_2 зареєстровано право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований за адресою: АДРЕСА_2 (а. с. 38,43-46); відомості про реєстрацію права власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований за адресою: АДРЕСА_2 , на ім`я ОСОБА_2 в державних реєстрах відсутні (а.с.42).

Зі змісту наданої до суду відповідачем довідки органу місцевого самоврядування від 28.10.2020 року вбачається, що ОСОБА_2 мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , ОСОБА_1 за вказаною адресою не проживає з 17.12.2019 року (а.с.65).

На теперішній час сторони припинили спільне проживання як одна родина (без розірвання шлюбу), не бажає ділити вказані об`єкти нерухомості або ж сплачувати позивачці компенсацію за її частку в цьому майні, повідомляє позивачку, що спір між ними щодо поділу спільного майна подружжя має вирішуватись лише в судовому порядку. Ці обставини визнані і відповідачем, і позивачкою під час судового розгляду справи, а тому на підставі ч.1 ст. 182 ЦПК України не підлягають доказуванню.

Вирішуючи заявлені представником позивача вимоги по суті, суд виходить з такого.

Згідно зі ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Громадяни для задоволення своїх потреб можуть користуватися об`єктами права державної та комунальної власності відповідно до закону. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно ст. 11 Цивільного кодексу (ЦК) України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Поняття, зміст права власності та його здійснення закріплено у ст. 316, 317, 319 ЦК України, аналіз яких свідчить, що право власності має абсолютний характер, його зміст становлять правомочності власника з володіння, користування і розпорядження належним йому майном. Забезпечуючи всім власникам рівні умови здійснення своїх прав, держава гарантує власнику захист від порушень його права власності з боку будь-яких осіб.

Відповідно до ч.1 ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно).

ОСОБА_3 та ОСОБА_2 02.09.1995 року зареєстрували шлюб між собою, до теперішнього часу шлюб між сторонами не розірвано.

За час перебування позивача в шлюбних відносинах правовий режим майна, придбаного подружжям у шлюбі, регулювався нормами Кодексу про шлюб та сім`ю (КпШС) України (до 01.01.2004 року) та Сімейного кодексу (СК) України (з 01.01.2004 року і дотепер).

Відповідно до ст. 22 КпШС майно, нажите подружжям за час шлюбу, визнавалось спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя мав рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користувалось рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку.

Згідно із ч.1 ст.28 КпШС в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їхні частки визнаються рівними.

Як зазначалось у ч.1 ст. 29 КпШС, якщо між подружжям не досягнуто згоди про спосіб поділу спільного майна, то за позовом подружжя або одного з них суд може постановити рішення: про поділ майна в натурі, якщо це можливо без шкоди для його господарського призначення; про розподіл речей між подружжям з урахуванням їх вартості та частки кожного з подружжя в спільному майні; про присудження майна в натурі одному з подружжя, з покладенням на нього обов`язку компенсувати другому з подружжя його частку грішми. При цьому суд також бере до уваги інтереси неповнолітніх дітей або інтереси одного з подружжя, що заслуговують на увагу.

Згідно зі ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ч.3 ст. 61 СК України, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними (ст. 63 СК України).

Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу (ч.1 ст. 69 СК України).

Відповідно до ч.1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

За змістом ст. 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом.

Положення закону, котрими врегульовано правовий режим спільного сумісного майна подружжя, свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Така правова позиція висловлена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.11.2018 року у справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18).

Судом встановлено, що позивачка та відповідач перебувають між собою в зареєстрованому шлюбі, за згодою позивачки та в інтересах сім`ї (що не заперечується сторонами) відповідачем укладено договір від 16.01.2003 року купівлі-продажу житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями і спорудами та земельної ділянки, договір від 03.07.2005 року купівлі-продажу житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями і спорудами, придбане за договором нерухоме майно є об`єктами спільної сумісної власності подружжя. Відповідач не спростовує належності житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями і спорудами, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , земельної ділянки за вказаною адресою, житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями і спорудами, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , до категорії спільної сумісної власності подружжя.

У постанові Верховного Суду від 01.04.2020 року у справі № 462/518/18 (провадження № 61-13422св19) висловлена правова позиція, згідно з якою: «…факт реєстрації спірного нерухомого майна на ім`я одного з подружжя не означає, що воно належить лише цій особі. Майно в цьому разі є спільною сумісною власністю подружжя та належить чоловікові та дружині в рівних частках з моменту його придбання...».

Відтак, хоча відповідач і зазначений як титульний власник у правовстановлюючих документах на спірні об`єкти нерухомості, хоча на ім`я відповідача здійснена реєстрація прав власності на нерухоме майно, з моменту придбання цього майна воно є спільною сумісною власністю подружжя та належить чоловікові та дружині в рівних частках.

Тому суд задовольняє вимоги позивачки в цій частині та визнає спільним сумісним майном ОСОБА_1 та ОСОБА_2 : житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями та спорудами, розташований за адресою: АДРЕСА_2 ;земельну ділянку загальною площею 0,0600 га, призначену для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд, кадастровий номер :01:006:0058, розташовану за адресою: АДРЕСА_2 ; житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями та спорудами, розташований за адресою: АДРЕСА_2 .

Між сторонами не досягнуто домовленості щодо порядку поділу спільного майна, отже, суд вважає за необхідне поділити між позивачем та відповідачем спірне майно в рівних частках, оскільки під час розгляду справи не було встановлено жодних обставин, які б дозволили відступати від визначених законом засад рівності.

Як наголошено в постанові Верховного Суду від 30.01.2019 року у справі № 158/2229/16-ц (провадження № 61-19420св18), при вирішенні спорів щодо поділу спільного майна подружжя слід виходити з того, що «…кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя…».

У пунктах 1-3 ч.1 ст. 365 ЦК України передбачено, що право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: частка є незначною і не може бути виділена в натурі; річ є неподільною; спільне володіння і користування майном є неможливим.

ОСОБА_2 за час розгляду цивільної справи № 236/3329/20 не звертався до суду з зустрічним позовом до ОСОБА_1 з приводу припинення права позивачки на частку в окремому спільному майні подружжя (в житловому будинку, розташований по АДРЕСА_1 та в приватизованій земельній ділянці за цією ж адресою). Відповідач лише у відзиві на позовну заяву запропонував свій варіант поділу спільного майна: визнати право власності ОСОБА_1 на житловий будинок, розташований по АДРЕСА_2 , припинивши право власності відповідача на це майно, та визнати право власності ОСОБА_2 на житловий будинок, розташований по АДРЕСА_1 та земельну ділянку, припинивши при цьому право власності позивачки на це майно. При цьому відповідач не обґрунтував доцільності саме пропонованого ним варіанту поділу спільного майна нічим іншим, окрім факту реєстрації місця проживання позивачки саме за цією адресою. Позивачка заперечувала проти такого варіанту, зазначивши про відсутність у житловому будинку, розташованому по АДРЕСА_2 , справної системи опалювання, що є суттєвим недоліком нерухомості за умов холодної пори року і потребує додаткових витрат позивачки на обладнання жилого будинку відповідними комунікаціями. Відповідачем не були спростовані наведені позивачкою твердження щодо істотних недоліків житлового будинку, розташованого по АДРЕСА_2 .

За таких обставин, оскільки кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, виходячи із засад справедливості, розумності, добросовісності, притаманних способу регулювання сімейних правовідносин в Україні, суд вважає за необхідне взяти до уваги спосіб поділу спільного майна, пропонований позивачкою, і в порядку поділу спільного сумісного майна визнає право власності за кожним з подружжя на Ѕ частину кожного зі спірних об`єктів нерухомого майна. Вимоги ОСОБА_1 щодо поділу спільного сумісного майна подружжя підлягають задоволенню.

Вирішуючи питання про розподіл між сторонами судових витрат, суд зазначає таке. Згідно із ст. 133 ЦПК України судовий збір включено до складу судових витрат.

Позивачкою ОСОБА_1 при зверненні до суду із позовом сплачено судовий збір у розмірі 1380,54 грн. за заявлені вимоги майнового характеру (квитанція ТВБВ № 10004/0149 філії Донецьке обласне управління АТ «Ощадбанк» від 08.07.2020року № 39, квитанція АТ КБ «ПриватБанк» від 02.10.2020 року № 0.0..1; а. с. 50-51)) .

Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Отже, у зв`язку із задоволенням позову витрати щодо сплати ОСОБА_1 судового збору на суму 1380,54 грн. мають бути стягнуті з відповідача на користь позивачки.

Керуючись ст.ст. 41,55 Конституції України, ст.ст. 2,7,18, 60,61,69,70,71 Сімейного кодексу України, ст. ст. 15, 16,20, 355, 368,369,372 Цивільного кодексу України, ст. ст. 3,4,10,12,13,19, 133,141,258,259, 264,265 Цивільного процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання об`єктів нерухомості спільним сумісним майном подружжя, поділ спільного сумісного майна подружжя задовольнити.

Визнати спільним сумісним майном ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , народилась у м. Красний Лиман Донецької області, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) та ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , народився у м. Красний Лиман Донецької області, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 ) нерухоме майно:

-житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями та спорудами, розташований за адресою: АДРЕСА_2 ;

-земельну ділянку загальною площею 0,0600 га, призначену для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд, кадастровий номер :01:006:0058, розташовану за адресою: АДРЕСА_2 ;

-житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями та спорудами, розташований за адресою: АДРЕСА_2 .

В порядку поділу спільного сумісного майна подружжя визнати право власності за ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , народилась у м. Красний Лиман Донецької області, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) на:

-Ѕ частину житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями та спорудами, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 ;

-Ѕ частину земельної ділянки загальною площею 0,0600 га, призначеної для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд, кадастровий номер :01:006:0058, розташованої за адресою: АДРЕСА_2 ;

-Ѕ частину житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями та спорудами, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 .

В порядку поділу спільного сумісного майна подружжя визнати право власності за ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , народився у м. Красний Лиман Донецької області, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 ) на:

-Ѕ частину житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями та спорудами, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 ;

-Ѕ частину земельної ділянки загальною площею 0,0600 га, призначеної для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд, кадастровий номер :01:006:0058, розташованої за адресою: АДРЕСА_2 ;

-Ѕ частину житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями та спорудами, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 .

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , народився у м. Красний Лиман Донецької області, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , народилась у м. Красний Лиман Донецької області, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) понесені позивачкою витрати щодо сплати судового збору в розмірі 1380 (одна тисяча триста вісімдесят) гривень 54 копійки.

Рішення може бути оскаржено до Донецького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Згідно із п/п. 15.5) п.15 розд. XIII «Перехідні положення» ЦПК України (в редакції Закону України від 03.10.2017 року № 2147-VIII) до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Згідно із п.3 розд. XII «Прикінцеві положення» ЦПК України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення.

Суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст цього рішення суду виготовлений 22.01.2021 року.

Суддя -