Справа № 638/7282/13-ц
Провадження № 6/638/507/21
УХВАЛА

Іменем України

25 листопада 2021 року м. Харків

Дзержинський районний суд м. Харкова в складі:

головуючого судді - Подус Г.С.

за участю секретаря - Коваленко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові справу за заявою про видачу дублікату виконавчого листа по справі №638/7282/13-ц про стягнення з ОСОБА_1 суми у розмірі 45 273, 94 грн

встановив:

Представник позивача Харківського національного університету Повітряних Сил імені Івана Кожедуба М.Коваленко звернувся до Дзержинського районного суду міста Харкова з вищевказаною заявою.

В обгрунтування вимог заяви зазначено, що рішенням Дзержинського районного суду міста Харкова від 13.08.2013 року позовну заяву Міністерства оборони України, Харківського університету повітряних сил ім.. І. Кожедуба до ОСОБА_1 про стягнення суми витрат, пов*язаних з утримання у Харківському університеті Повітряних Сил задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Харківського університету Повітряних Сил імені Івана Кожедуба суму у розмірі 45273 (сорок п`ять тисяч двісті сімдесят три) грн. 94 коп. на відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням ОСОБА_1 у Харківському університеті Повітряних Сил. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Харківського університету Повітряних Сил імені Івана Кожедуба, як відшкодування витрат на сплату судового збору, суму у розмірі - 452 (чотириста п`ятдесят дві) грн. 73 коп.

11.08.2013 року постановою відділу ДВС Богородчанського РУЮ було відкрито виконавче провадження, яке було завершено 25.08.2015 року згідно з п.10 ч.1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» та зазначений виконавчий лист було направлено до Франківського відділу ДВС Львівського МУЮ.

11.11.2015 року постановою Франківського ВДВС Львівського МУЮ було відкрито виконавче провадження, 04.07.2019 року виконавчий лист було передано до Богородчанського районного відділу ДВС ГТУЮ в Івано-Франківській області.

29.04.2021 року до заявника надійшла відповідаль від начальника Богородчанського РВ ДВС, відповідно до якої 25.03.2021 року старшим державним виконавцем Дидич І.П. була винесена постанова про повернення виконавчого документу стягувачу на підставі п.2 ч.1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження», яка разом з виконавчим документом була надіслана на адресу Університету.

Вважає, що виконавчий документ втрачено при пересилці

В судове засідання сторони по справі не з`явились.

Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Судом встановлені наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 13.08.2013 року позовну заяву Міністерства оборони України, Харківського університету повітряних сил ім.. І. Кожедуба до ОСОБА_1 про стягнення суми витрат, пов*язаних з утримання у Харківському університеті Повітряних Сил задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Харківського університету Повітряних Сил імені Івана Кожедуба суму у розмірі 45273 (сорок п`ять тисяч двісті сімдесят три) грн. 94 коп. на відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням ОСОБА_1 у Харківському університеті Повітряних Сил. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Харківського університету Повітряних Сил імені Івана Кожедуба, як відшкодування витрат на сплату судового збору, суму у розмірі - 452 (чотириста п`ятдесят дві) грн. 73 коп.

Рішення набрало законної сили 10.09.2013 року.

Згідно з постановою про відкриття виконавчого провадження ВП №41189134 від 11.12.2013 року державним виконавцем ВДВС Богородчанського районного управління юстиції Шемрай В.Я. було відкрито виконавче провадження за вищевказаним рішенням суду з накладенням арешту на майно, належне ОСОБА_1 у межах суми звернення стягнення у розмірі 45273, 94 грн (завершено 25.08.2015 року у зв`язку з направленням у Франківський ВДВС Львівського міського управління юстиції).

Згідно з постановою про відкриття виконавчого провадження ВП №49306216 від 11.11.2015 року відкрито виконавче провадження з виконання вищевказаного рішення суду, та постановою від 04.07.2019 року в подальшому передано до Богородчанського РВ ДВС ГТУЮ в Івано-Франківській області.

29.04.2021 року за №21 1-27/6817 надійшла відповідь Богородчанського РВ ДВС ГТУЮ в Івано-Франківській області в ході проведення виконавчого провадження №62920404 встановлено, що у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а тому 25.03.2021 року старшим державним виконавцем Дидич І.П, була винесена постанова про повернення виконавчого документу стягувачу та разом із виконавчим документом направлена на адресу заявника.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що заява підлягає задоволенню.

Відповідно до п. 17.4 Перехідних положень ЦПК України, у разі втрати виконавчого документа суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий документ, може видати його дублікат, якщо стягувач або державний виконавець, приватний виконавець звернувся із заявою про це до закінчення строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання. Про видачу дубліката виконавчого документа постановляється ухвала у десятиденний строк із дня надходження заяви.

Згідно ст. 129-1 Конституції України, суд ухвалює рішення іменем України, яке є обов`язковим до виконання. Крім того, до основних засад судочинства, передбачених ст. 129 Конституції України, віднесено обов`язковість судового рішення.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду та ефективного захисту сторони у справі, що передбачено ст.ст. 6,1 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Судовий порядок видачі дубліката та апеляційне оскарження ухвали суду про видачу або відмову в його видачі є гарантією права кожного на судовий захист, стабільності та законності у виконанні судових рішень.

Відповідно до судової практики Європейського суду судове та виконавче провадження є першою та другою стадіями у загальному провадженні (рішення у праві «Скордіно проти Італії» (Scordino v. Italy), № 36813/97). Таким чином, виконання рішення не відокремлюється від судового розгляду і провадження повинно розглядатися загалом (рішення у справі «Сіка проти Словаччини» (Sika v. Slovak, № 2132/02 від 13 червня 2006 року Ліпісвіцька проти України, заява № 11944/05, рішення від 12 травня 201 Іроку).

Гарантоване особі у статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод право на справедливий суд розповсюджує дію і на стадію виконання судового рішення. У своїй прецедентній практиці Європейський суд з прав людини нагадує, що право на судовий розгляд було б примарним, якщо б внутрішня судова система Договірної Держави дозволила б, щоб остаточне та обов`язкове судове рішення залишалось невиконаним відносно однієї із сторін, і що виконання рішення або постанови будь-якого органу судової влади повинно розглядатися як невід`ємна частина «процесу» в розумінні статті 6 Конвенції («Іммобільяре Саффі» проти Італії», заява 22774/93, 28 липня 1999 року, § 63; «Горнсбі проти Греції» від 19 березня 1997 року, § 40).

Відповідно до статті 1 Закону № 1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до цього Закону, примусовому виконанню підлягають рішення на підставі виконавчих листів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень (п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону № 1404-VIII).

Примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» (ч. 1 ст. 5 Закону № 1404-VIII).

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 10 Закону № 1404-VIII заходами примусового виконання, окрім іншого, є звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами.

Згідно ч. 1 ст. 18 Закону № 1404-VIII, виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії .

Вимоги виконавця щодо виконання рішень є обов`язковими на всій території України. Невиконання законних вимог виконавця тягне за собою відповідальність, передбачену законом (ч. 4 ст. 18 Закону № 1404-VIII).

За приписами п. 1 ч. 1 ст. 21 Закону України від 21 квітня 1999 року N 606-XIV «Про виконавче провадження- виконавчі документи можуть бути пред`явлені до виконання в такі строки: 1) виконавчі листи та інші судові документи - протягом трьох років.

Разом із цим, суд зазначає, що за приписами п. 1 ч. 1 ст. 26 Закону № 1404-VIII виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Відповідно до п. 3 розділу ІІІ Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України 02 квітня 2012 року № 512/5, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 02 квітня 2012 року за № 489/20802 (далі Інструкція № 512/5) заява про примусове виконання рішення подається до органу державної виконавчої служби у письмовій формі разом із оригіналом (дублікатом) виконавчого документа.

Згідно з п. 3 ч. 3 ст. 18 Закону № 1404-VIII виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від державних органів, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, посадових осіб, сторін та інших учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, в тому числі конфіденційну.

За правовим висновком Верховного Суду, що викладений у постанові від 22 серпня 2018 року у справі № 471/283/17-ц (№ 61-331св18) відсутність у виконавчому листі відомостей про дату народження боржника, реєстраційний номер облікової картки платника податків та його паспортні дані не є підставою для повернення державним виконавцем виконавчих документів без прийняття до виконання

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 471/283/17-ц (№ 61-331св18) зроблено висновок, що «згідно з частинами першою та другою статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Пунктом 3 частини третьої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від державних органів, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, посадових осіб, сторін та інших учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, в тому числі конфіденційну. Тому відсутність у виконавчому листі відомостей про дату народження боржника, реєстраційний номер облікової картки платника податків та його паспортні дані не є підставою для повернення державним виконавцем виконавчих документів без прийняття до виконання».

Такі ж висновки викладені у постанові Верховного Суду від 16 жовтня 2019 року у справі № 219/7439/14-ц (№ 61-31681св18) та у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 08 травня 2019 року у справі № 813/2125/16 (№ К/9901/21841/18).

Верховний Суд у постанові від 11 грудня 2019 року у справі № 487/3774/16-ц (№ 61-42083св18) зробив аналогічний висновок з посиланням на правову позицію Верховного Суду України, викладену у постанові від 21 травня 2014 року у справі № 6-45цс14.

Крім того, наведене вище узгоджується із правовим висновком викладеним Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 24 грудня 2020 року у справі № 639/2561/18-ц (№ 61-578св19.

Європейський суд з прав людини вказує, що «право на суд» було б ілюзорним, якби правова система Договірної держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній із сторін. Важко собі навіть уявити, щоб стаття 6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, і водночас не передбачала виконання судових рішень. Якщо вбачати у статті 6 тільки проголошення доступу до судового органу та права на судове провадження, то це могло б породжувати ситуації, що суперечать принципу верховенства права, який Договірні держави зобов`язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію. Отже, для цілей статті 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина «судового розгляду» (HORNSBY v. GREECE, , № 18357/91, § 40, ЄСПЛ, від 19 березня 1997 року).

Згідно з п.2 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ повертається стягувачу, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

Відповідно до ч.5 вищевказаної статті повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 12 цього Закону, крім випадків, коли виконавчий документ не підлягає виконанню або покладені виконавчим документом на боржника зобов`язання підлягають припиненню відповідно до умов угоди про врегулювання спору (мирової угоди), укладеної між іноземним суб`єктом та державою Україна на будь-якій стадії урегулювання спору або розгляду справи, включаючи стадію визнання та виконання рішення, незалежно від дати укладення такої угоди.

Згідно з ст.12 виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців. Строки, зазначені в частині першій цієї статті, встановлюються для виконання рішення з наступного дня після набрання ним законної сили чи закінчення строку, встановленого в разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення, а якщо рішення підлягає негайному виконанню - з наступного дня після його прийняття.

Згідно з ч.4 вказаної статті строки пред`явлення виконавчого документа до виконання перериваються у разі: 1) пред`явлення виконавчого документа до виконання;

Відповідно до ч.5 у разі повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення строк пред`явлення такого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення, а в разі повернення виконавчого документа у зв`язку із встановленою законом забороною щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, а також проведення інших виконавчих дій стосовно боржника - з дня закінчення строку дії відповідної заборони.

Відтак станом на 26.11.2021 року строк пред`явлення виконавчого листа до виконання не завершився, оскільки згідно з матеріалами справи відповідь Богородчанського РВ ВДВС Південно - західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) була отримана 29.04.2021 року, відтак строки пред`явлення виконавчого документу до виконання не сплинули.

Поруч із тим, заявник зазначає, що виконавчий лист було втрачено при пересилці.

Видача дубліката виконавчого листа передбачена законодавством лише у разі його втрати. Оригінал виконавчого листа вважається втраченим, коли його загублено, украдено, знищено або істотно пошкоджено, що унеможливлює його виконання. Дублікат виконавчого листа видається на підставі матеріалів справи та судового рішення, за яким був виданий втрачений виконавчий лист. Стягувач, в свою чергу, має повідомити суду обставини, за яких виконавчий лист було втрачено, подавши відповідні докази (ухвала апеляційного суду Волинської області від 16.03.2018 року справа №2-1347/11, посилання в єдиному реєстрі судових рішень.

Суд вбачає, що стягувачем вживались заходи щодо контролю виконання вищевказаного рішення шляхом направлення звернень до відповідного відділу виконавчої служби, відтак він вживав активні дії з метою реалізації своїх прав, і, відповідно, у суду відсутні докази, що б спростовували те, що відповідний виконавчий лист не втрачено, відтак, наявні усі підстави задовольнити вищевказану заяву про видачу дублікату виконавчого листа.

Керуючись ст.260,354 ЦПК України, суд,-

постановив:

Заяву про видачу дублікату виконавчого листа по справі №638/7282/13-ц про стягнення з ОСОБА_1 суми у розмірі 45 273, 94 грн - задовольнити.

Видати дублікат виконавчого листа №638/7282/13-ц, провадження 2/638/3589/13, виданий Дзержинським районним судом міста Харкова у справі за позовом Міністерства оборони України, Харківського університету повітряних сил ім. І. Кожедуба до ОСОБА_1 про стягнення суми витрат, пов`язаних з утримання у Харківському університеті Повітряних Сил у сумі 45273 грн. 94 коп.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду до або через Дзержинський районний суд м. Харкова шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя