ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 листопада 2021 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Бондар Я.М.,

суддів: Барильської А.П., Зубакової В.П.

сторони:

позивач - ОСОБА_1

відповідачі:ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у порядку ч.13 ст.7, ч.1 ст.369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 на рішення Довгинцівського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 20 вересня 2021 року, ухваленого суддею Гіда О.С. в місті Кривому Розі Дніпропетровської області, (відомості про дату складення повного тексту судового рішення відсутні),-

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2020 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до інспектора взводу № 2 роти № 1 батальйону № 2 полку патрульної поліції в місті Кривий Ріг Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції ОСОБА_2, поліцейського взводу № 2 роти № 1 батальйону № 2 полку патрульної поліції в місті Кривий Ріг Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції ОСОБА_3 про відшкодування моральної шкоди внаслідок неправомірних дій.

В обґрунтування позову зазначив, що 29.09.2020р. в 00:10 екіпаж №252 патрульної поліції ОСОБА_2 та ОСОБА_3 безпідставно зупинили транспортний засіб - автомобіль «Ніссан» державний номерний знак НОМЕР_1 , яким він керував та супроводили його до Комунального підприємства «Криворізька багатопрофільна лікарня з надання психіатричної допомоги» Дніпропетровської обласної ради на огляд, з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння.

Причиною зупинки було: нібито повідомлення на лінію «102» про те, що він перебуває у стані сп`яніння.

29.09.2020р. прибувши до КП «Криворізька багатопрофільна лікарня з надання психіатричної допомоги» було з`ясовано, що жодних препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції у нього не виявлено, у стані алкогольного чи наркотичного сп`яніння він не перебував, на підтвердження йому було надано відповідний сертифікат.

Вважає, що поліцейські вийшли за межі наданих їм повноважень, діяли у непередбачений законом спосіб - завдали позивачу, як громадянину України, посадовій особі Вільної профспілки залізничників України, помічнику народного депутата України моральної шкоди.

Про факт зловживання службовим становищем посадових осіб патрульної поліції позивач повідомив Довгинцівське відділення поліції Криворізького відділу поліції ГУНП в Дніпропетровської області.

Крім того, зазначив, що він працює машиністом електровоза в структурному підрозділі «Криворізьке локомотивне депо» регіональної філії «Придніпровська залізниця» акціонерного товариства «Українська залізниця», професія зобов`язує безпечного руху потягів, тому він ніколи не вживав і не вживає алкогольних та наркотичних речовин.

Позивач є керівником Первинної профспілкової організації Вільної профспілки залізничників України «Криворізького локомотивного депо», заступником керівника Територіальної профспілкової організації Вільної профспілки залізничників України «Придніпровської залізниці», а також є помічником народного депутата України ОСОБА_11

Вважає, що телефонне повідомлення на лінію «102» про те, що він перебуває у стані сп`яніння є провокацією, аби зганьбити його в очах оточуючих, як профспілкового лідера та помічника народного депутата України.

Вказує, що від проведення огляду на стан сп`яніння не відмовлявся, пропонував поліцейським здійснити його огляд на стан сп`яніння одразу на місці в присутності двох свідків та скласти відповідний акт.

Зазначив, що відповідно до ст.266 КУпАП, п.п. 6, 7 Розділу 1, Розділів П та Ш Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом МВС України, Міністерства охорони здоров`я України від 9 листопада 2015 року за №1452/735, передбачені порядок, процедура та особливості проведення огляду особи на стан сп`яніння, а також дії поліцейського в разі відмови особи від проходження такого огляду.

Відповідно до вказаних нормативних актів за наявності ознак алкогольного сп`яніння, поліцейський проводить огляд на стан сп`яніння за допомогою спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом, на місці зупинки транспортного засобу в присутності двох свідків. Водій транспортного засобу, що відмовився від проведення огляду на місці зупинки транспортного засобу або висловив незгоду з його результатами, направляється поліцейським для проведення огляду до відповідного закладу охорони здоров`я.

Вважає, що відповідачі повинні були провести огляд на встановлення наркотичного сп`яніння на місці з застосуванням спеціальних засобів.

Крім того, відповідачі проігнорували заяву, що позивач є виборним органом і посадовою особою, головою комісії з охорони праці, головою ППО ВПЗУ КЛД, який прямує до СП «Криворізьке локомотивне депо» за викликом члена профспілки.

Вважає, що таким чином відповідачі перешкоджають у діяльності професійної спілки їх метою було, виконати замовлення третіх осіб.

Позивач зазначає, відповідачі здійснили адміністративне затримання позивача, яке продовжувалося більше трьох годин, що є порушенням вимог ст.263 КУпАП, непропорційним і невиправданим втручанням в охоронювані законом права на свободу та особисту недоторканість.

Всі ці обставини завдали позивачеві велику моральну шкоду, яка виразилася у протиправній поведінці з боку патрульного поліцейського щодо нього особисто під час зупинки та складання направлення на огляд до лікарні. Сильні душевні хвилювання були підсилені тією обставиною, що його, законослухняного громадянина, який ніколи в, житті не вживав наркотичних засобів, фактично обізвали наркоманом, який ще при цьому у стані наркотичного сп`яніння керує автомобілем, ставлячи під загрозу життя оточуючих. Дана обставина також спричинила позивачеві додаткові сильні душевні переживання та страждання. Переживання позивача супроводжувались інтенсивними негативними почуттями: обурення через безпідставність звинувачень, власну безправність і приниження.

Посилається на те, що Дніпропетровською обласною прокуратурою 27.10.2020 до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесено відомості про злочин та розпочато досудове розслідування у кримінальному проваджені №0000753 за фактом умисного перешкоджання діяльності професійних спілок, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст.170 КК України.

В позові зазначає, що встановлено, що працівники патрульної поліції м.Кривого Рогу ОСОБА_2 та ОСОБА_3 29.09.2020 вчинили ряд дій направлених на умисне перешкоджання діяльності професійної спілки, де він ОСОБА_1 , як голова первинної профспілкової організації є потерпілим.

Крім того, в провадженні Довгинцівського відділу поліції Криворізького відділу поліції ГУНП в Дніпропетровській області, також здійснюється кримінальне провадження за заявою ОСОБА_1 щодо відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , є достатні дані про те, що їх дії підпадають під ознаки злочину, передбаченого ч.1 ст.364 КК України.

Як обґрунтування позову посилається на ст.56 Конституції України, 16 ЦК України, ч.1 ст.1166, 1167, 1174 ЦК України, ст.128 КПК України.

Враховуючи характер, обсяг та глибину моральних страждань, їх тривалість, ступінь зниження репутації (позивач є помічником народного депутата України, профспілковим лідером), час та зусилля для відновлення попереднього стану, виходячи з засад розумності і справедливості, просив стягнути з Державного бюджету України шляхом списання Державною казначейською службою України з Єдиного казначейського рахунку в установленому законом порядку на відшкодування моральної шкоди 50 000,00 грн.

Рішенням Довгинцівського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 20 вересня ОСОБА_1 відмовлено в задоволенні його позовних вимог в повному обсязі.

Позивач ОСОБА_1 , Будучи незгодним з ухваленим судовим рішенням подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на незаконність судового рішення, ухваленого при неправильному застосуванні норм матеріального і процесуального права, ставить питання про його скасування з ухваленням нового рішення про повне задоволення заявлених ним позовних вимог.

При цьому, скаржник зазначає, що рішення суду не є мотивованим, мотивувальна частина рішення не має посилання на відповідні керівні норми Конституції України, на підставі яких визначено права і обов`язки сторін у спірних правовідносинах.

Позивач вказує на те, що сторона позивача критично відноситься до висновку судді Гіди О.С., яка прийшла до абсурдного висновку, що в Україні не визнається і не діє принцип верховенства права на підставі наступного: - що Інструкція про виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, має вищу юридичну силу над Конституцією України; що поліція має право самостійно обмежувати права і свободи потерпілого лише на своїх припущеннях. Порочне рішення судді спростовується відеореєстратором працівників поліції де зафіксовані протиправні дії (обмеження свободи скаржнику) працівниками поліції ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , дії та мета, яких були направленні на умисне та безпідставне його утримання понад 3-х годин; протиправні дії щодо позбавлення його правом користування і розпорядження своєю власністю (автомобілем) на підставі припущення поліцейських, протиправні дії щодо відмови поліцейських проводити огляд водія (потерпілого) на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу.

Вказує, що суд не взяв до уваги, що його затримання та позбавлення прав на свободу та особисту недоторканність понад трьох годин, відбувалося за участі чотирьох нарядів ДПП «Буран» під керівництвом командира взводу №2 роти №1 батальйону ППП в м.Кривий Ріг в Дніпропетровської області ДПП лейтенанта поліції ОСОБА_12, який перебував на місці зупинки транспортного засобу, який на думку позивача був виконавцем замовлення. Зазначає, що суд у рішенні жодним чином не згадує про ОСОБА_4 , а також про те, що наряди ДПП, які прибули з командиром взводу мали бути забезпечені необхідною кількістю спеціальних технічних засобів з метою виявлення у водіїв стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу.

Окрім того, скаржник зазначає, що скдом не взято до уваги, що особу з персональними даними: « ОСОБА_5 », яка нібито в день події дзвонила на телефон поліції «102» про його перебування у станні сп`яніння, не було встановлено, абонентський номер, який зазначено в повідомленні знаходиться у вимкненому стані. Вказує, що 28.09.2020 о 20:57 він не проїздив біля кафе «Абсолют» по вул.Водоп`янова, а знаходився на 20 кварталі, і на час зупинення працівниками поліції прямував до СП «Криворізьке локомотивне депо» з іншого напрямку. Вказує, що реєстровий номер належного йому автомобіля НОМЕР_1 не відповідає інформації, яка поступила на номер екстреного виклику поліції «102», щодо водія з іншим номером НОМЕР_2 .

Позивач вказує і на те, що судом першої інстанції під час розгляду справи були порушені норми Конституції України, Конвенція про захист прав людини і основопожних свобод, практика Європейського суду з прав людини, яка застосовується судами при розгляді справ, як джерело права.

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч.13 ст.7, ч.1 ст.369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до вимог ст.367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга позивача ОСОБА_1 не підлягаєзадоволенню,виходячи з наступних підстав.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що в ночі з 28.09.2020р. на 29.09.2020р., позивач - водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом автомобілем «Ніссан», державний номерний знак НОМЕР_1 , та рухався в напрямку вул.Дніпропетровське шосе в м.Кривий Ріг Дніпропетровської області.

28.09.2020 о 20.57 з абонентського номеру телефону НОМЕР_3 на спецлінію «102» УОАЗОГГУНП в Дніпропетровській області від ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 надійшло повідомлення про те, що біля кафе «Абсолют» по вул.Водоп`янова в м.Кривий Ріг, невідомі переходили дорогу. Біля них зупинилося авто «Ніссан Кашкай» реєстраційний номер НОМЕР_1 , водій якого був у стані наркотичного сп`яніння, зчинив конфлікт та грубив (а.с.83).

29.09.2020 о 00.02 нарядом ППП в місті Кривий Ріг УПП в Дніпропетровській області ДПП «Буран-0252» у складі інспектора взводу №2 роти №1 батальйону №2 - ОСОБА_2 та поліцейського взводу №2 роти №1 батальйону №2 -ОСОБА_3 було виявлено даний автомобіль та зупинено, водієві повідомлено про причину зупинки та застосування відеофіксації, висловлено вимогу пред`явити документи.

З наданого посвідчення водія, було встановлено, що вказаним автомобілем керував позивач ОСОБА_1 .

Під час спілкування з водієм ОСОБА_1 поліцейські вбачили у нього ознаки наркотичного сп`яніння, тому йому було запропоновано пройти огляд у закладі охорони здоров`я - КП «Криворізька багатопрофільна лікарня з надання психіатричної допомоги» Дніпропетровської обласної ради, на що останній погодився, проте висловив прохання проїхати до медичного закладу самостійно за кермом свого автомобіля.

ОСОБА_1 разом з екіпажем патрульних поліцейських прибув до КП «Криворізька багатопрофільна лікарня з надання психіатричної допомоги» Дніпропетровської обласної ради для проходження перевірки на стан наркотичного сп`яніння.

За результатами огляду у ОСОБА_1 наркотичного, алкогольного сп`яніння виявлено не було, що підтверджується Висновком щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 29.09.2020(а.с.11).

Враховуючи, що факт перебування ОСОБА_1 в стані наркотичного сп`яніння не підтвердився, відповідачі ОСОБА_7 та ОСОБА_2 вибачились перед ОСОБА_1 .

Суд першої інстанції, відмовляючи позивачеві у задоволенні його позовних вимог на підставі досліджених доказів, наданих сторонами, виходив з того, що вимоги позивача не обґрунтовані та не доведені належними та допустимими доказами.

За вимогами ст.ст.263, 264 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності на підставі закону, ;що регулює подібні відносини, або керуючись загальними засадами і змістом законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, у якому повно відображені обставини, що мають значення для цієї справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

При ухваленні рішення суд зобовязаний зясувати питання, зокрема, щодо: наявності обставин (фактів), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та навести докази на їх підтвердження; наявності інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи; правовідносин, зумовлених встановленими фактами. У рішенні суду обовязково повинні бути зазначені встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини.

Колегія суддів, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи скаржника викладені в апеляційній скарзі вважає, що суд першої інстанції у повній мірі з`ясував всі обставини, які мають значення для справи, та виконав усі вимоги цивільного судочинства, у зв`язку із чим рішення в даній справі є законним і належним чином обґрунтованим.

Частиною 3 статті 12 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Статтею 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені ст. 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою ст.1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

За відсутності підстав для застосування ч. 1 ст. 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (ст. ст. 1173, 1174 ЦК України).

Шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі ст.1174 ЦК України.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають обов`язковому з`ясуванню: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

При вирішенні спорів про відшкодування шкоди за статтями 1167, 1174 ЦК України доказуванню підлягає: факт спричинення шкоди, протиправність дій заподіювача шкоди і його вина, причинний зв`язок між протиправною дією та негативними наслідками.

Відсутність хоча б одного з таких елементів виключає відповідальність за заподіяння шкоди. Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за наявності вини заподіювача шкоди.

В деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою.

Суд першої інстанції під час розгляду справи допитав свідків ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , переглянув записи з бодікамер поліцейських, дослідив і оцінив інші наявні у справі докази та дійшов обґрунтованого висновку про те, що при зупиненні транспортного засобу - автомобіля «Ніссан», державний номерний знак НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_1 працівники поліції діяли в межах наданих їм повноважень, а факт направлення працівниками поліції для огляду до медичного закладу позивача ОСОБА_1 не є порушенням прав громадянина.

Доводи позивача про те, що працівники поліції безпідставно не провели його огляд на стан наркотичного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу були предметом розгляду судом першої інстанції, що відображено в оскаржуваному судовому рішенні.

Відповідно до п.12 Інструкції «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженої Наказом МВС України, Міністерства охорони здоров`я України від 09.11.2015 № 1452/735, у разі наявності підстав вважати, що водій транспортного засобу перебуває у стані наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно з ознаками, поліцейський направляє цю особу до найближчого закладу охорони здоров`я.

Судом було встановлено, що поліцейські вбачили у водія ОСОБА_1 ознаки саме наркотичного, а не алкогольного сп`яніння, яке можна виявити за допомогою газоаналізатора - спеціального технічного засобу, і саме тому, водію ОСОБА_1 було запропоновано прослідувати на автомобілі поліцейських до найближчого закладу охорони здоров`я, щоб підтвердити або спростувати перебування у стані наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , які є колегами позивача суду підтвердили той факт, що поліцейські, які зупинили ОСОБА_1 пропонували останньому прослідувати до ПНД для освідування, останній не відмовлявся, але запропонував провести огляд на місці зупинки транспортного засобу, однак поліцейські пояснили, що підозрюють у водія наявність стану наркотичного сп`яніння, який можливо встановити тільки у медичному закладі, а не за допомогою газоаналізатору.

Статтею 23 Закону України «Про Національну поліцію» встановлені основні повноваження поліції, яка відповідно до покладених на поліцію завдань: виявляє причини та умови, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, вживає у межах своєї компетенції заходів для їх усунення; вживає заходів з метою виявлення адміністративних правопорушень; припиняє виявлені адміністративні правопорушення; вживає заходів, спрямованих на усунення загроз життю та здоров`ю фізичних осіб і публічній безпеці, що виникли внаслідок учинення адміністративного правопорушення; здійснює своєчасне реагування на заяви та повідомлення про адміністративні правопорушення або події; у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання; регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Згідно ст.30 Закону України «Про Національну поліцію» поліція для виконання покладених на неї завдань вживає заходів реагування на правопорушення, визначені Кодексом України про адміністративні правопорушення та Кримінальним процесуальним кодексом України, на підставі та в порядку, визначених законом. Поліція для охорони прав і свобод людини, запобігання загрозам публічній безпеці і порядку або припинення їх порушення також застосовує в межах своєї компетенції поліцейські превентивні заходи та заходи примусу, визначені цим Законом.

У відповідності до вимог ч.4 ст.37 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейський може тимчасово обмежити фактичне володіння річчю або пересування транспортного засобу для запобігання небезпеці, якщо є достатні підстави вважати, що річ або транспортний засіб можуть бути використані особою з метою посягання на своє життя і здоров`я або на життя чи здоров`я іншої людини, або пошкодження чужої речі. На вимогу особи поліцейський зобов`язаний повідомити про причини застосування ним відповідних заходів. Обмеження фактичного володіння річчю здійснюється на підставах та в порядку, визначених Кримінальним процесуальним кодексом України та Кодексом України про адміністративні правопорушення.

У частині 2 статті 19 Конституції України закріплено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Суд першої інстанції в судовому засіданні переглянув записи з бодікамер поліцейських, які були надані до матеріалів справи відповідачами та встановив, що автомобіль під керуванням ОСОБА_1 було зупинено працівниками поліції 00.02 годин, встановлено особу водія, роз`яснено причини зупинки, роз`яснено права, перевірено ознаки тощо.

В 01.06 годин ОСОБА_1 разом з патрульними поліцейськими, колегами по роботі ОСОБА_8 , ОСОБА_9 прибули до КП «КБЛНПД`ДОР, для проведення огляду.

В 01.08 годин працівник КП «КБЛНПД» ДОР, повідомила, що викличе лікаря та попросила присутніх почекати, в 03.01 годин було розпочато медичний огляд ОСОБА_1 , в 03.23 годин по завершенні медичного огляду лікар повідомила, що ознак сп`яніння у ОСОБА_1 не встановлено, поліцейські висловили своє вибачення ОСОБА_1 .

Вказані обставини встановлені у судовому засіданні були визнані сторонами по справі, ОСОБА_1 в судовому засіданні особисто підтвердив, час коли він прибув до медичного закладу та коли було здійснено його огляд, відповідачі не заперечували що перебували у медичному закладі у встановлений період часу, свідки ОСОБА_8 та ОСОБА_9 також підтвердили час перебування в медичному закладі більше трьох годин, та ту обставину, що після проведення лікарем огляду позивача, поліцейські вибачилися перед ОСОБА_1 , оскільки стан наркотичного, алкогольного або іншого сп`яніння не підтвердився.

Також судом встановлено, що протокол про адміністративне правопорушення не складався, оскільки не було встановлено факту перебування ОСОБА_1 у стані будь-якого сп`яніння.

Доводи сторони позивача про те, що 29.09.2020р. відбулось затримання позивача, яке продовжувалось більше 3-х годи були предметом розгляду судом першої інстанції, і, як правильно зазначив суд, пославшись, як на доказ - відеозапис з бодікамер, поліцейські адміністративне затримання не здійснювали, заходи примусу не застосовували, порушень прав людини, образливого, погрозливого або іншого неналежного спілкування та поводження не допускали..

Судом встановлено, що дійсно ОСОБА_1 разом з поліцейськими та своїми колегами ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 чекали в черзі в медичному закладі КП «КБЛНПД» ДОР з 01.08 годин по 03.23 проте, вказане очікування відбулося не з вини поліцейських, а було пов`язане з роботою медичного закладу.

Стаття 23 ЦК України передбачає право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, яка полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Твердження позивача про те, що працівники поліції зупинили його з метою перешкодити у діяльності професійної спілки, виконуючи замовлення третіх осіб також були предметом розгляду судом першої інстанції, при цьому, суд дійшов висновку, що ці твердження є лише припущеннями та не підтверджені жодними належними та допустимими доказами.

Судом першої інстанції були досліджені докази надані позивачем на підтвердження неправомірності дій відповідачів: Талон-повідомлення єдиного обліку №19129 від 30.09.2020р. про прийняття та реєстрацію заяви (повідомлення) про кримінальне правопорушення та іншу подію (а.с.9), Протокол про прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення/або таке що готується (а.с.12-13), Пояснення ОСОБА_1 надані начальникові Довгинцівського ВП КВП ГУНП в Дніпропетровській області (а.с.14-15), відповідь з Дніпропетровської обласної прокуратури про внесення за результатами розгляду звернення ОСОБА_1 відомостей про злочин та початок досудового розслідування за фактом умисного перешкоджання діяльності професійних спілок, за ознаками кримінального правопорушення за ст.170 КК України (а.с.10), Витяг з ЄРДР від 27.10.2020, згідно якого відповідно до заяви голови Первинної профспілкової організації Вільної профспілки залізничників України Криворізького локомотивного депо ОСОБА_1 встановлено, що працівники патрульної поліції м. Кривого Рогу ОСОБА_2 та ОСОБА_3 29.09.2020 вчинили ряд дій направлених на умисне перешкоджання діяльності професійної спілки (а.с. 20).

Відповідно до ст.62 Конституції України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Проаналізувавши надані позивачем докази суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що вказані документи не є доказами неправомірності дій відповідачів та не являються доказом вчинення ними злочину, а підтверджують лише факт того, що позивач ОСОБА_1 звертався до правоохоронних органів з заявами про вчинення щодо нього злочину відповідачами ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , оскільки на час розгляду в суді цивільної справи про стягнення з відповідачів моральної шкоди відсутній вирок про визнання відповідачів винними за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст.170 КК України чи будь-якого іншого кримінального правопорушення.

Отже, висновок суду першої інстанції, що жодним рішенням у цивільній або адміністративній справі дії відповідачів не були визнані незаконними, неправомірними, всі дії на місці зупинки транспортного засобу, а також при направленні позивача до медичного закладу, були виконані у суворій відповідності до норм чинного законодавства, колегія суддів вважає вірним і повністю з ним погоджується, оскільки такий висновок зроблено судом на підставі зібраних у справі доказів, наданих сторонами, які суд оцінив, як кожний доказ окремо так і в їх сукупності та надав відповідну правову оцінку.

З урахуванням того, що доводи апеляційної скарги, є ідентичними доводам позовної заяви, яким суд першої інстанції надав належну оцінку, висновки суду є достатньо аргументованими, колегія суддів зробила висновок про відсутність підстав повторно давати відповідь на ті самі аргументи скаржника, при цьому апеляційний суд враховує, що як, неодноразово зазначав ЄСПЛ, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 09 грудня 1994 року № 303А, §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (рішення у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії» (Hirvisaari v. Finland) від 27 вересня 2001 року, № 49684/99, § 2).

ЄСПЛ визначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (рішення у справі «Проніна проти України» від 18 липня 2006 року № 63566/00, § 23, ЄСПЛ).

Керуючись ст.ст.367, 374, 375, 381,382 ЦПК України, Дніпровський апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Довгинцівського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 20 вересня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 25 листопада 2021 року.

Головуючий:

Судді: