ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 листопада 2021 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого судді -Березовенко Р.В.,
суддів:Лапчевської О.Ф., Нежури В.А.,

з участю секретаря Мариненко Я.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою представником - ОСОБА_2 на ухвалу Святошинського районного суду Київської області від 15 вересня 2021 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про виділення в натурі частини будинковолодіння та земельної ділянки,-

В С Т А Н О В И В:

У липні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_3 про виділення в натурі частини будинковолодіння та земельної ділянки.

Ухвалою судді Святошинського районного суду м. Києва від 23.08.2018 відкрито загальне позовне провадження. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 22.04.2019 провадження по цивільній справі за позовними вимогами ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про виділення у натурі частини будинковолодіння та земельної ділянки зупинено до вирішення Святошинським районним судом м. Києва цивільної справи №759/3215/19 за позовними вимогами ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , треті особи: ПНКМНО Біляєв В.О. , ПНКМНО Стиблина О.В. про визнання договорів купівлі-продажу недійсними (а.с. 131). Ухвалою судді від 13.08.2020 відновлено провадження по справі (а.с. 151).Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 18.12.2020 провадження за позовними вимогами ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про виділення у натурі частини будинковолодіння та земельної ділянки зупинено до закінчення перегляду Верховним судом у касаційному порядку Постанови Київського апеляційного суду від 23.07.2020 у справі №759/3215/19. Ухвалою судді від 20.08.2021 відновлено провадження по справі (а.с. 200).

06.09.2021року представник відповідача до суду подав клопотання, в якому просив закрити провадження у справі на підставі п. 2 ч. 1 ст. 255 ЦПК України.

Ухвалою Святошинського районного суду Київської області від 15 вересня 2021 року заяву представника відповідача про закриття провадження у цивільній справі за позовними вимогами ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про виділення в натурі частини будинковолодіння та земельної ділянки задоволено.Закрито провадження у справі за позовними вимогами ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про виділення в натурі частини будинковолодіння та земельної ділянки у зв`язку з відсутністю предмету спору. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 витрати пов`язані із наданням правової допомоги у розмірі 8500 грн.

Не погоджуючись з вказано ухвалою, ОСОБА_1 , через представника- ОСОБА_8 , подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення та неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, не з`ясування всіх фактичних обставин справи, просила скасувати ухвалу, справу повернути до суду першої інстанції для продовження розгляду по суті у новому складі суду. При цьому, апелянт зазначає, що судове засідання на якому було постановлено ухвалу про закриття провадження у справі, відбулося без участі позивача та представника, що на думку апелянта порушує його права. Закриття провадження у справі в зв`язку із відсутністю предмету спору не відповідає змісту позовних вимог та нормам матеріального права. В позовній заяві та у заяві про зміну (уточнення) позовних вимог позивач просив виділити в натурі не лише частину будинковолодіння, але і земельної ділянки, яка належить позивачу на праві власності. Апелянт вважає, що подальший розгляд справи у суді першої інстанції в тому ж складі суду не забезпечить додержання законності та обґрунтованості розгляду при розгляді позовних вимог по суті.

В ухвалі про відкриття апеляційного провадження учасникам справи було надано строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу.

05 листопада 2021 року до суду надійшов відзив ОСОБА_3 , згідно якого відповідач просила ухвалу суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення. Зазначає, що суд вірно встановив, що представник позивача був належним чином повідомлений про розгляд справи. Права позивача у даному випадку порушені не були. Позивач не являється співвласником будинку, не може використовувати земельну ділянку за призначенням, тому відсутній предмет спору.

19 листопада 2021 року до суду надійшли заперечення ОСОБА_1 , подані представником - ОСОБА_2 на відзив відповідача, згідно якого представник позивача просив вважати відзив не поданим у встановлений апеляційним судом строк.

З матеріалів справи вбачається, що відповідно до ухвали про відкриття провадження від 11 жовтня 2021 року учасникам справи встановлено строк на подання відзиву до 18 жовтня 2021 року. Вказану ухвалу 12 жовтня 2021 року направлено відповідачу засобами поштового зв`язку та його представнику на електронну пошту (а.с. 239). Крім того, 20.10.2021 року ОСОБА_3 особисто отримала ухвалу про відкриття провадження від 11 жовтня 2021 року. Разом з тим, відзив направлено засобами поштового зв`язку лише 03.11.2021 року. Доказів наявності поважних причин пропущення встановленого строку суду не надано. Враховуючи викладене, відзив не приймається до розгляду апеляційним судом, оскільки було порушено строк на його подання, у зв`язку з чим залишається без розгляду.

В судовому засіданні позивач та її представник просили апеляційну скаргу задовольнити.

Інші учасники справи належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, до суду не з`явилися, однак їх неявка згідно вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши думку учасників судового розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити, виходячи з наступного.

Так, судом встановлено, що постановою Київського апеляційного суду від 23.07.2020 у cправi №759/3215/20 апеляційну скаргу позивача ОСОБА_3 задоволено. Скасовано рішення Святошинського районного суду м .Киева від 02.03.2020. Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , тpeті особи: приватний нотapiyc Київського міського нотаріального округу Стиблина О.В. про визнання договорів купівлі-продажу недійсними задоволено. Визнано недісним договір купівлі-продажу від 16.03.2016, укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Біляєвим В.О. та скасовано запис № 13722842 у Державному peєстрі речових прав на нерухоме майно про державну реестрацію речового права на 1/2 житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , який внесено на підставі рішення про державну реестрацію прав та i'x обтяжень, індексний номер 28772586 від 16.03.2016, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Біляєвим В.О. Визнано недійсним договір купівлі-продажу від 21.09.2016 укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Стиблиною О.В. та скасовано запис № 16585226 у Державному peєстрі речових прав на нерухоме майно про державну реестрацію речового права на 1/2 житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , який внесено на підставі рішення про державну реестращю прав та їx обтяжень, індексний номер 31572292 від 26.09.2016, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Стиблиною О.В.

Постановою Верховного суду від 09.06.2021 постанову Київського апеляційного суду від 23.06.2020 залишено без змін. Поновлено дію постанови Київського апеляційного суду від 23.06.2020.

Закриваючи провадження у справі, суд першої інстанції виходив з того, що договори на підставі яких позивач набула право співвласності на спірне майно, визнано недійсним постановою Київського апеляційного суду від 23.07.2020 у cправi №759/3215/20 та відповідно у позивача відсутнє на даний час право на це майно, а тому відсутній предмет спору між цими учасниками процесу.

Колегія суддів не може в повній мірі погодитися з висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.

Згідно з частиною 1статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка з огляду на приписи частини 1 статті 9 Конституції України, статті 10 ЦК України є частиною національного законодавства, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Необхідність запровадження такого правила обумовлена тим, що відповідно до статті 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір.

Проте поняття «юридичного спору» має тлумачитися широко, виходячи з підходу Європейського суду з прав людини до тлумачення поняття «спір про право» (пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод). Зокрема, Європейський суд з прав людини зазначає, що відповідно до духу Конвенції поняття «спору про право» має розглядатися не суто технічно, йому слід надавати сутнісного, а не формального значення.

Так, закриття провадження у справі - це одна з форм закінчення розгляду цивільної справи без винесення рішення суду у зв`язку з виявленням після відкриття провадження обставин, з якими закон пов`язує неможливість подальшого судового розгляду справи.

У розумінні цивільного процесуального закону предмет позову - це матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої він просить ухвалити судове рішення.

Відсутність предмету спору означає відсутність спірного матеріального правовідношення між сторонами, а припинення провадження у справі - це форма закінчення цивільної справи без прийняття судового рішення у зв`язку з виявленням після відкриття провадження у справі обставин, з якими закон пов`язує неможливість судового розгляду справи.

З урахуванням викладеного, відсутність предмета спору унеможливлює вирішення справи по суті незалежно від обґрунтованості позову, а відповідно і здійснення ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів осіб.

Прикладами відсутності предмета спору можуть бути дії сторін, чи настання обставин, якщо між сторонами у зв`язку із цим не залишилося неврегульованих питань або самими сторонами врегульовано спірні питання.

Поряд із цим за змістом пункту 2 частини першої статті 255 ЦПК України суд може закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору, якщо встановить, що предмет спору був відсутній на час пред`явлення позову.

Логічно-граматичне тлумачення словосполучення «відсутність предмета спору» в контексті наведеної правової норми дає підстави для висновку про те, що предмет спору має бути відсутній, тобто не існувати на час пред`явлення позову. Якщо предмет спору мав місце, але припинив своє існування (зник) після відкриття провадження у справі внаслідок тих чи інших обставин, зокрема у зв`язку з добровільним врегулюванням спору сторонами, виконанням відповідачем заявлених до нього вимог, фізичним знищенням предмета спору тощо, то провадження у справі не може бути закрите з наведеної правової підстави, оскільки вона полягає саме у відсутності предмета спору, а не у припиненні його існування (зникненні).

Якщо предмет спору став відсутній після відкриття провадження у справі, то залежно від обставин, що призвели до зникнення такого предмета, та стадії цивільного процесу, на якій він припинив своє існування, сторони мають цілий ряд передбачених законом процесуальних можливостей припинити подальший розгляд справи, зокрема шляхом залишення позову без розгляду, відмови від позову або від поданих апеляційних чи касаційних скарг, визнання позову відповідачем, укладення мирової угоди тощо.

Аналогічний правовий висновок міститься в постановах Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі №456/847/18, від 13 травня 2020 року у справі №686/20582/19-ц, від 09 вересня 2020 року у справі №750/1658/20, від 23 грудня 2020 року у справі №522/8782/16-ц, від 01 березня 2021 року у справі №372/977/19.

Суд першої інстанції закриваючи провадження у справі на підставі п.2 ч.1 ст.255 ЦПК України, у зв`язку з відсутністю у даній справі предмету спору, не звернув увагу на те, що відповідно до п.2 ч.1 ст.255 ЦПК України суд може закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору, якщо встановить, що предмет спору був відсутній на час пред`явлення позову.

З матеріалів справи вбачається, що на час відкриття провадження по справі та в процесі його розгляду між сторонами існував спір. При цьому, визнання судом недійсним договорів на підставі яких позивач набула право співвласності на спірне майно, не дає підстав вважати, що між сторонами був відсутній предмет спору на час пред`явлення позову.

Крім того, колегія суддів приймає до уваги доводи апелянта про те, що в позовній заяві та у заяві про зміну (уточнення) позовних вимог позивач просив виділити в натурі не лише частину будинку, але і частину земельної ділянки, яка належить позивачу на праві власності. Натомість рішенням суду, на яке посилався суд першої інстанції закриваючи провадження су справі, було визнано недійсними лише договори, що стосуються будинку.

У справі «Bellet v. France», Європейський Суд з прав людини зазначив, що стаття 6 параграфу 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві.

Право на справедливий судовий розгляд також закріплено Міжнародним пактом про громадянські і політичні права та Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод (частина 1 статті 6). Право на справедливий судовий розгляд охоплює і право кожного на доступ до правосуддя.

Відповідно до ст. 379 ЦПК України, підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Отже, колегія суддів вважає, що оскаржувана ухвала постановлена з порушенням норм процесуального права, що відповідно до вимог п.4 ч.1 ст.379 ЦПК України є підставою для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Що стосується вимог апеляційної скарги в частні повернення до суду першої інстанції для продовження розгляду по суті у новому складі суду, то вони задоволенню не підлягають, оскільки суд апеляційної інстанції не наділений повноваження для визначення складу суду після скасування ухвали і направлення справи для продовження розгляду.

Керуючись ст. ст. 374, 379, 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником - ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Ухвалу Святошинського районного суду Київської області від 15 вересня 2021 року - скасувати, направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках, передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Головуючий: Р.В. Березовенко

Судді: О.Ф. Лапчевська

В.А. Нежура