печерський районний суд міста києва
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 листопада 2021 року Печерський районний суд м. Києва

суддя Батрин О.В.

секретар судового засідання Шевченко Т.В.,

справа № 757/19725/16-ц

учасники справи:

позивач за зустрічним позовом: ОСОБА_1

відповідач за зустрічним позовом: Акціонерне товариство комерційний банк «Приват Банк»

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за зустрічним позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» про визнання договору недійсним та стягнення коштів,

В С Т А Н О В И В :

У червні 2016 року позивач за зустрічним позовом ОСОБА_1 (т. 1 а.с. 42-45) звернувся до суду з позовом до ПАТ КБ «Приватбанк» про визнання недійсним договору № 428422 від 17.11.2005 року, укладеного між відповідачем ПАТ КБ «Приватбанк» та ним, стягнути з ПАТ КБ «Приватбанк» на його користь грошові кошти у розмірі 2027,50 доларів США, 3% річних за користування коштами у розмірі 1 379,99 грн., а всього 52 072,02 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що у 2005 році він взагалі не мав ніяких відносин з ПАТ КБ «Приватбанк», не укладав та не підписував жодних договорів, інших документів, не отримував у цей час платіжних карток, грошових коштів та не здійснював жодних перерахувань на користь банку, тому є підстави для визнання такого договору недійсним на підставі ст. 203, 215 ЦК України, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду. Крім того, з карткового рахунку № НОМЕР_1 , відкритого на ім`я позивача, безпідставно автоматично було списано 2027, 50 доларів США, що станом на 10.06.2016 року за офіційним курсом НБУ (100 доларів США складає 2500, 2237 грн.) складає 50 692, 03 грн., які позивач за зустрічним позовом на підставі ст. 1073 ЦК України просить стягнути з відповідача.

Ухвалою суду від 13.12.2016 року (суддя Москаленко К.О.), занесеною до журналу судових засідань, прийнято до розгляду зустрічну позовну заяву (т. 1 а.с. 103-104).

26.01.2017 року від представника ПАТ КБ «Приватбанк» Сафіра Ф.О. до суду надійшли письмові заперечення на зустрічну позовну заяву, відповідно до яких заперечив проти задоволення зустрічних позовних вимог, посилаючись на вільні дії ОСОБА_2 при укладенні кредитного договору, він чітко усвідомлював в момент укладення цього договору та обсяг взятих на себе зобов`язань. Таким чином, дану зустрічну позовну заяву банк розцінює як намагання позивача за зустрічним позовом уникнути відповідальність та взятих на себе зобов`язань за договором, що є неприпустимим. Також просив застосувати до зустрічного позову строки позовної давності, оскільки спірний договір укладений у 2005 році, а зустрічний позов подано лише у 2016 році (т. 1 а.с. 123-126).

Рішенням суду (суддя Москаленко К.О.) від 23.05.2017 року в задоволенні позову ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовлено та в задоволені зустрічного позову ОСОБА_1 до ПАТ КБ «Приватбанк» про визнання договору недійним та стягнення коштів відмовлено (т. 1 а.с. 185-190).

Постановою Апеляційного суду м. Києва від 23.05.2018 року рішення Печерського районного суду м. Києва від 23.05.2017 року залишено без змін (т. 2 а.с. 54-56).

Постановою Верховного Суду від 06.03.2019 року рішення Печерського районного суду м. Києва від 23.05.2017 року та постанову Апеляційного суду м. Києва від 23.05.2018 року скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції (т. 2 а.с. 106-110).

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11.04.2019 року вказана справа розподілена для розгляду судді Печерського районного суду м. Києва Батрин О.В. (т. 2 а.с. 111).

Ухвалою суду від 15.04.2019 року прийнято позовну заяву до свого провадження, підготовче засідання призначено на 15.07.2019 року (т. 2 а.с. 113).

14.05.2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду із зустрічним позовом до ПАТ КБ «Приватбанк» про визнання договору № 428422 від 17.11.2005 року недійсним, укладеного між відповідачем ПАТ КБ «Приватбанк» та ним, відповідно до якого немайнову вимогу про визнання недійсним кредитного договору недійсним він залишає як в раніше поданому зустрічному позову та збільшує розмір позовних вимог майнового характеру, просив стягнути з ПАТ КБ «Приватбанк» на його користь безпідставно списані грошові кошти з карткового рахунку № НОМЕР_1 , відкритого на ім`я позивача, безпідставно автоматично було списано 2027, 50 доларів США, що станом на 13.05.2019 року за офіційним курсом НБУ (100 доларів США складає 2620, 59 грн.) складає 53 132, 46 грн. та 3% річних у розмірі 4 779,15, що разом складає 57 911,61 грн. Крім того, під час розгляду справи ПАТ КБ «Приватбанк» безпідставно списав ще 6550,00 грн., які він намагався через банкомат перерахувати своїй дружині, які також підлягають стягненню з ПАТ КБ «Приватбанк» з урахуванням 3% річних у розмірі 360,16 грн., а всього 8 192,28 грн. (т. 2 а.с. 120-123).

Ухвалою суду від 29.10.2019 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 30.01.2020 року (т. 2 а.с. 157).

Ухвалою суду від 23.06.2020 року позов АТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості залишено без розгляду (т. 2 а.с. 174).

Ухвалою суду від 12.12.2020 року у справі призначено судову почеркознавчу експертизу (т. 2 а.с. 228-229).

Ухвалою суду від 22.06.2021 року поновлено провадження у справі та призначено судове засівання на 26.08.2021 року (т. 2 а.с. 243).

У судовому засіданні позивач за зустрічним позовом ОСОБА_1 підтримав позовні вимоги з підстав, зазначених у позові.

Представник відповідача ПАТ КБ «Приватбанк» в судове засідання не з`явився. Тому, суд розглянув справу у його відсутність, оскільки у справі достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін.

Заслухавши пояснення позивача за зустрічним позовом ОСОБА_1 , дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про відмову у задоволення зустрічних позовних вимог, виходячи з такого.

Відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, свобод чи інтересів фізичних осіб , прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Принцип свободи договору як один із загальних засад цивільного законодавства декларується в ст. 3 ЦК України.

Виходячи з положень статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5, 6 статті 203 цього Кодексу.

Згідно з положеннями статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

За нормами частин першої-другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до частини першої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з частиною першою статті 627 та частиною першою статті 628 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Судом встановлено, що згідно інформації, що міститься в Єдиному державному реєстрі судових рішень, рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 27.04.2012 року у справі № 0417/5302/2012 позов ПАТ КБ «Приватбанк» до ПАТ «Акцент-Банк», ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 428422 від 17.11.2005 року задоволено в повному обсязі, стягнуто з відповідача ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість у розмірі 82 883,65 грн. та судовий збір у розмірі 928,84 грн.

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Вказаними судовим рішенням фактично встановлено та підтверджено правомірність, дійсність оспорюваного договору № 428422 від 17.11.2005 року.

За наявності зазначеного судового рішення, яке відповідно до ч. 4 ст. 81 ЦПК України має преюдиційне значення для суду при вирішенні справи, суд не вправі його змінювати, зокрема, шляхом визнання цього самого кредитного договору недійсним.

Відповідні правові висновки містяться у постанові Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 369/1495/16-ц (провадження № 61-19654св18).

При цьому, позивач не був позбавлений права доводити недійсність оспорюваного кредитного договору № 428422 від 17.11.2005 року під час розгляду справи про стягнення з нього заборгованості за ним.

З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог з цих підстав.

Позовні вимоги про стягнення безпідставно списаних грошових коштів є похідними від вимог про визнання недійсним кредитного договору, а тому задоволенню не підлягають

При цьому, суд відхиляє доводи представника ПАТ КБ «Приватбанк» про необхідність відмови у задоволенні зустрічних позовних вимог з підстав пропуску позивачем за зустрічним позовом строку позовної давності, виходячи з такого.

Позовна давність, відповідно до ст. 256 ЦК України, це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

У свою чергу ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

За змістом ч. 1 ст. 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Отже, перш, ніж застосувати позовну давність, суд повинен з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі, коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє у позові у зв`язку із спливом позовної давності за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

Враховуючи, що оспорюваним кредитним договором права позивача за зустрічним позовом ОСОБА_1 не порушені, то і підстави для висновку про пропуск останнім встановленого законом строку для звернення до суду за захистом свого права відсутні.

З урахуванням наведеного, зустрічні позовні вимоги задоволенню не підлягають з підстав їх необґрунтованості.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати позивачу не відшкодовується.

Керуючись ст. 203, 215, 216, 218, 626, 627, 638, 634, 639 ЦК України, ст. 12, 13, 19, 81, 82,141, 263-265, 267, 273, 274, 354, 355 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В :

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» про визнання договору недійсним та стягнення коштів - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційні скарги подаються учасниками справи до Київського апеляційного суду або через Печерський районний суд м. Києва, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності ЦПК України в редакції від 15 грудня 2017 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач за зустрічним позовом: ОСОБА_1 : АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2

Відповідач за зустрічним позовом: Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк»: 01001, м. Київ, вул. Грушевського, 1-Д, код ЄРПОУ 14360570

Суддя О.В. Батрин