Провадження №2/523/390/21
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

заочне

"20" січня 2021 р. м.Одеса

Суворовський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді Мурманової І.М.,

за участю секретаря Нестеренко Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду № 6 в м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до Суворовського районного суду м. Одеси з позовною заявою до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В обґрунтування позовної заяви зазначила, що вона є власником квартири АДРЕСА_1 , на підставі свідоцтва про право власності на житло. В даній квартирі зареєстрована, однак з моменту реєстрації не проживає відповідач по справі. Наявність реєстрації відповідача, створює позивачу певні фінансові труднощі, а також перешкоду у повному користуванні власністю. На підставі викладеного, просить визнати ОСОБА_2 , такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

Ухвалою Суворовського районного суду міста Одеси від 26 серпня 2020 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено судове засідання. Сторонам було надіслано копію ухвали суду.

У судове засідання позивач ОСОБА_1 не з`явилась, однак, звернулась до суду з заявою, в якій зазначила, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просила їх задовольнити, розгляд справи провести за її відсутності, не заперечувала проти заочного розгляду справи (а.с.19).

Відповідач, ОСОБА_2 , у судові засідання також не з`явився, про дату, час і місце проведення яких повідомлялась належним чином шляхом направлення судових повісток з повідомленням, за адресою місця реєстрації у встановленому законом порядку, на адресу суду повернулись повідомлення про не вручення судових повісток з відміткою працівника поштового зв`язку «за вказаною адресою відсутній» (а.с.17, 23). Причини неявки суд не повідомила, заяв про відкладення слухання справи або відзив на позов до суду не надходило.

Згідно положень ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з розглядом справи за відсутності учасників справи.

Ухвалою Суворовського районного суду міста Одеси від 20 січня 2021 року вирішено провести заочний розгляд справи.

Суд, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані позивачем письмові докази в їх сукупності, вважає позов таким, що підлягає задоволенню враховуючи таке.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 в рівних частках на праві спільної часткової власності належить квартира АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право власності на житло від 21.01.2000 р. (а.с.6).

Судом досліджено копію договору № 23 від 11.07.2011 згідно якого ОСОБА_1 з одного боку та ОСОБА_2 з другого боку уклали договір найму житлового приміщення квартири АДРЕСА_1 (а.с.8).

Відповідно до відомості № А3-148061-ф/л наданих Департаментом надання адміністративних послуг Одеської міської ради від 29.07.2020 року за адресою: АДРЕСА_2 , зареєстровані: ОСОБА_1 з 1984 року, ОСОБА_3 з 1999 року та ОСОБА_2 з 2011 року (а.с.9).

Позивачем на підтвердження факту не проживання за адресою місця реєстрації відповідача надано акт № 21 про не проживання ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 , який підписано мешканцями будинку АДРЕСА_3 ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , та ОСОБА_6 . Так, згідно даного акту вбачається, що ОСОБА_2 , за вказаною адресою не проживає з 2011 року. Акт засвідчено Головою ОСББ «Дніпро 76,78» Романець О.В. (а.с.7).

Відсутність відповідача за адресою реєстрації підтверджується також поштовим повідомленням про не можливість вручення судової повістки про виклик до суду, у зв`язку з відсутністю особи за адресою (а.с. 17, 23).

Враховуючи, що квартира є власністю позивача, суд приходить до висновку, що до спірних правовідносин застосуванню підлягають положення ст. ст. 383, 405 ЦК України, ст. ст. 64, 150, 156 ЖК Української РСР.

Щодо укладеного між сторонами у справі договору найму житлового приміщення № 23 від 11.07.2011 року, слід зазначити наступне.

Главою 59 ЦК України, передбачені правовідносини щодо найму (оренди) житла, що регулюються цим кодексом. Відповідно до положення ст. 810 ЦК України передбачено - за договором найму (оренди) житла одна сторона власник житла (наймодавець) передає або зобов?язується передати другій стороні (наймачеві) житло для проживання у ньому на певний строк за плату.

Разом з цим, суд критично розцінює наданий позивачем у справі зазначений доказ, оскільки, він не відповідає встановленій законом формі, а саме, в договорі найму житла не зазначено строк на який його укладено та відсутні відомості щодо здійснення плати за ним, а тому у суду відсутні підстави вважати, що даний договір оренди дійсно був укладений між сторонами для досягнення певних цілей задля яких його було укладено.

Відповідно до положень ч.1 ст. 763 ЦК України договір найму укладається на строк, встановлений договором.

Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК Української РСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб.

Частиною першою статті 156 ЖК Української РСР передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Аналогічна норма міститься також у статті 405 ЦК України.

Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК України, до членів сім`ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме: подружжя, їх діти і батьки. Членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство.

За змістом зазначених норм правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сім`ї власника (подружжя, їх діти, батьки) та інші особи, які постійно проживають разом з власником будинку, ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Згідно з ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла чи законом.

Отже, положення статей 405 ЦК України, статей 150, 156 ЖК Української РСР регулюють взаємовідносини власника жилого приміщення та членів його сім`ї, у тому числі у випадку втрати права власності власником, припинення з ним сімейних відносин або відсутності члена сім`ї власника без поважних причин понад один рік.

Відповідно до п. 1 ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на повагу до свого житла. Втручання у це право здійснюється виключно з підстав, передбачених п. 2 ст. 8 Конвенції.

Зазначене покладає на Україну в особі її державних органів зобов`язання «вживати розумних і адекватних заходів для захисту прав» (рішення ЄСПЛ у справі «Пауел і Райнер проти Сполученого Королівства» від 21.02.1990 р.). Такий захист поширюється як на власника квартири (рішення ЄСПЛ у справі «Джілоу проти Сполученого Королівства» від 24.11.1986 р.), так і наймача (рішення ЄСПЛ у справі «Ларкос проти Кіпру» від 18.02.1999 р.).

Матеріали справи не містять відомостей про домовленість між сторонами про тривалу відсутність відповідача, а також доказів поважних причин відсутності відповідача за зареєстрованим місцем проживання, договір оренди житла не свідчить про наявність між сторонами обов`язків щодо житла, оскільки даний договір суперечить формі та змісту встановлених для договорів такого типу.

Вищевикладені обставини свідчать про те, що відповідач не проживає за місцем реєстрації без поважних причин та не має наміру там проживати, а отже є підстави для визнання її такою, що втратила право користування житлом.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється, зокрема, на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

Аналізуючи наведені норми законодавства та обставини встановлені по справі, той факт, що ОСОБА_2 не проживає в зазначеній квартирі, суд приходить до висновку, що відповідач, як особа, що понад один рік без поважних причин у житловому приміщенні не проживає, власником квартири не являється, комунальні послуги не сплачує, реєстрація відповідача у вищевказаній квартирі порушує права позивача, оскільки перешкоджає здійсненню права користування майном, відповідач втратила право користування спірним житлом, тому позовні вимоги про визнання ОСОБА_2 , такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме квартирою АДРЕСА_1 , підлягають задоволенню.

Висновки суду підтверджуються письмовими доказами, що наявні в матеріалах справи, інших суду надано не було про їх витребування питання перед судом не ставилось.

Позивачем не заявлено вимоги про відшкодування судових витрат, у зв`язку з чим у суду відсутні підстави для покладання цих витрат на відповідача.

На підставі ст. ст. 319, 355, 369, 383, 810 ЦК України, ст. ст. 319,405 ЦК України, керуючись ст. ст. 12, 13, 141, 259, 263, 264, 265, 280-284, 354 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ) такою, що втратила право користування житловим приміщенням, квартирою АДРЕСА_1 .

Рішення суду може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку через Суворовський районний суд м. Одеси шляхом подачі апеляційної скарги в 30 -ти денний строк з дня отримання рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення складено 25.01.2021р.

Суддя: