Єдиний унікальний номер 725/1646/14-ц
Номер провадження 2/725/1194/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.11.2021 року.Першотравневий районний суд м.Чернівці

в складі:

головуючої судді Вольської-Тонієвич О.В.

при секретарі Попадюк Б.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до Першотравневого районного суду м.Чернівці із вказаними вище позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

У позові посилався на те, що відповідно до укладеного договору № б/н від 28 листопада 2007 року відповідачка ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 1000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

У зв`язку з неналежним виконанням умов кредитного договору, у відповідачки ОСОБА_1 станом на 28 лютого 2014 року виникла заборгованість у розмірі 18 151,77грн., з яких 4942,95грн. заборгованість за кредитом; 9150,75грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; 2717,51грн. заборгованість по комісії за користування кредитом, а також штрафи відповідно до п.8.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500грн. штраф (фіксована частина) та 840,56грн. штраф (процентна складова).

Просив стягнути з відповідачки заборгованість за кредитним договором у розмірі 18151грн. 77коп., а також понесені судові витрати у розмірі 243грн. 60коп.

Заочним рішенням Першотравневого районного суду м.Чернівці від 28.04.2014 позов ПАТ КБ «Приватбанк» задоволено. Стягнуто зі ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором у розмірі 18151,77грн., а також 243,60грн. судового збору та 150грн. витрат, пов`язаних з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача до суду.

Ухвалою суду від 05.10.2021 вказане заочне рішення скасоване.

У заяві про перегляд заочного рішення представник відповідачки ОСОБА_2 адвокат Морозова О.В. посилалась на те, що її довірителька позов не визнає. Зокрема заперечує той факт, що нею 28.11.2007 підписано в ПАТ КБ «Приватбанк» анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку та взагалі вона не зверталася до Банку щодо отримання кредитних коштів.

Крім того, на її думку, наданий до позову розрахунок заборгованості не є належним доказом у розумінні ст.77 ЦПК України, оскільки є одностороннім математичним розрахунком, в якому зазначені непідтверджені вихідні дані заборгованості.

Матеріали справи також не містять підтверджень, що саме із наданими до позову Витягом з Умов обслуговування рахунків фізичних осіб та тарифи була ознайомлена ОСОБА_2 та погодилася із ними. У зв`язку із чим, вважає, що вимоги Банку щодо стягнення з відповідачки комісії та штрафів є безпідставними та такими, що суперечать вимогам чинного законодавства.

Більше того, вважає, що ПАТ КБ «Приватбанк» пропущено строк на звернення до суду із даним позовом. Так, останнє погашення кредиту відповідачкою здійснювалось 19.05.2009, в той час як банк звернувся із даним позовом до суду тільки у березні 2014 року, тобто поза межами трьохрічного строку позовної давності. Просила застосувати наслідки спливу строку позовної давності до вимог Банку та у задоволені позову відмовити.

Розгляд справи відбувався у відсутність сторін та представника відповідачки.

У матеріалах справи міститься заява представника ПАТ КБ «Приватбанк», в якій вона позов підтримала та просила його задовольнити.

04.11.2021 через канцелярію суду від представника відповідачки ОСОБА_3 адвоката Морозової О.В. надійшла заява про розгляд справи у її відсутність та відсутність її довірительки. Просила суд задовольнити заявлене нею клопотання про застосування до вимог Банку наслідків спливу строку позовної давності.

У зв`язку із тим, що в судове засідання учасники справи не з`явилися, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, що відповідає вимогам ч.2 ст.247 ЦПК України.

Дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до висновку, що позов обґрунтований, однак підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав:

Так, судом встановлено, що 28 листопада 2007 року між позивачем та відповідачкою ОСОБА_2 укладено кредитний договір №б/н., згідно з умовами якого відповідач отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг.

Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої статті 3 ЦК України.

Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України.

Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.

Згідно зі статтею 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Так, у анкеті-заяві, погодженої сторонами, визначена сума кредитного ліміту у розмірі 1000грн., базова процентна ставка у розмірі 36% з розрахунку 360 днів у році. Строк дії карти: 11/11. Строк дії кредитного ліміту: відповідає терміну дії картки. Порядок погашення заборгованості: щомісячними платежами в розмірі 7% від суми заборгованості. Погашення заборгованості по Кредитному ліміту може проводитися як шляхом внесення коштівна карту Клієнтом, так і списання (а.с.11).

Таким чином, підписавши дану заяву, позичальник відповідно до статей 3, 627 ЦК України добровільно погодилася на такі умови кредитного договору та взяла на себе відповідні зобов`язання.

При цьому, суд вважає безпідставні посилання адвоката Морозової О.В. з приводу того, що ОСОБА_3 кредитний договір з ПАТ «Приватбанк» не укладала та заяву не підписувала, оскільки жодних доказів на підтвердження того, що підпис у заяві не належить відповідачці, нею не надано, а також не було заявлено клопотання при призначення судом почеркознавчої експертизи.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи кредитний договір № б/н від 28.11.2007 ОСОБА_3 не оскаржувала, в установленому законом порядку він не визнаний недійсним, а тому згідно зі статтею 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Таким чином, враховуючи зазначені вище вимоги закону, а також те, що відповідачкою та її представником не надано суду жодних доказів щодо погашення кредиту, суд вважає, що у відповідачки дійсно існує заборгованість за кредитним договором від 28.11.2007. При цьому, суд виходить із розрахунку наданого позивачем, оскільки свого розрахунку відповідачка не надала.

Так, станом на 28 лютого 2014 року у відповідачки за вказаним кредитним договоромвиникла заборгованість у розмірі 18 151грн. 77коп., з яких 4 942грн. 95коп. заборгованість за кредитом; 9 150грн. 75 коп. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 2 717грн.51 коп. заборгованість по комісії за користування кредитом; 500 грн. штраф (фіксована частина), 840грн.56 коп. - штраф (процентна складова) (а.с.7-10).

Разом з тим, суд вважає за необхідне за заявою відповідачки застосувати позовну давність до заявлених позивачем вимог щодо стягнення тіла кредиту та відсотків, виходячи з наступного:

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

У статті 257 ЦК України визначено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Зазначений трирічний строк діє після порушення суб`єктивного матеріального цивільного права (регулятивного), тобто після виникнення права на захист (охоронного).

Статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

При цьому початок перебігу позовної давності пов`язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними подіями (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Згідно з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові від 19 березня 2014 року в справі № 6-14цс14, відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (статті 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (статті 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору.

Правовий висновок щодо порядку перебігу позовної давності щодо окремих платежів викладено також Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18).

За умовами кредитного договору сторони встановили наступний порядок погашення кредиту: визначена сума кредитного ліміту у розмірі 1000грн., базова процентна ставка у розмірі 36% з розрахунку 360 днів у році. Строк дії карти: 11/11. Строк дії кредитного ліміту: відповідає терміну дії картки. Порядок погашення заборгованості: щомісячними платежами в розмірі 7% від суми заборгованості.

З позовом про стягнення заборгованості ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду 20.03.2014.

Виходячи з позовної давності у три роки, банк має право на стягнення заборгованості за кредитом за черговими платежами, термін сплати яких не минув, за період з 20.03.2011.

Щодо вимог про стягнення чергових платежів, термін сплати яких сплив до 20 березня 2011 року, то позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають внаслідок спливу строку позовної давності.

Зі змісту розрахунку заборгованості вбачається, що станом на 20.03.2011 залишок простроченої заборгованості за тілом кредиту складає 4814,26грн.

Після указаної дати відповідачкою не вчинялися платежі на погашення саме заборгованості за кредитом.

Вказана частина кредиту не підлягає стягненню з відповідачки внаслідок спливу позовної давності, заяву про застосування чого подано до суду.

Тому на часткове задоволення вимог про стягнення заборгованості за кредитом з відповідачки на користь Банку слід стягнути 128год. 69коп. - частини непогашеного тіла кредиту у межах позовної давності (з розрахунку:4942,95-4814,26).

Щодо позовних вимог банку про стягнення заборгованості за відсотками, то вони також підлягають задоволенню частково.

Як вбачається із заяви-анкети, сторонами погоджена процентна ставка у розмірі 36% з розрахунку 360 днів в році.

Відповідно до частини 1 статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно з правовим висновком, викладеним Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18), припис абзацу 2 частини 1 статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною 2 статті 1050 ЦК України.

Оскільки вимоги про стягнення частини заборгованості за кредитом за період до 20.03.2011 у розмірі 4814,26грн. Банком заявлено після спливу позовної давності, а тому і відповідно вимоги про стягнення відсотків, нарахованих до указаної дати, також задоволенню не підлягають внаслідок спливу позовної давності.

Таким чином, суд вважає за необхідне стягнути з ОСОБА_3 відсотки за користування кредитом в межах строку позовної давності (3886,51-3753,05) у розмірі 133,46грн.

Разом з тим, на думку суду, заявлені Банком вимоги до ОСОБА_3 щодо стягнення з неї комісії за користування кредитом, а також штрафи відповідно до п.8.6 Умов та Правил (фіксована частина та процентна складова) задоволенню не підлягають, виходячи з наступного:

Так, відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

У відповідності до вимог статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої аамеу до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому вони повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим, банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Під неустойкою (штрафом, пенею) закон розуміє грошову суму або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ст.549 ЦК України).

Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Втім, у заяві позичальника від 28.11.2007 відсутні умови про встановлення відповідальності у вигляді додаткової комісії, штрафів за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.

Як вбачається із прохальної частини позовної заяви, Банк просить суд стягнути з відповідачки на його користь, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник) та відсотків за його користування, заборгованість по комісії, а також штраф (фіксована частина) та (процентна складова).

Обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі розмір і порядок нарахування заборгованості, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 28.11.2007року, позивач посилався на Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/pages/70/ як невід`ємні частини спірного договору, у яких визначені, зокрема, пільговий період користування коштами, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема повишену відсотковуа ставку та додаткову комісію за несвоєчасне виконання боргових обов`язків (користування простроченим кредитом і Овердрафтом), штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування.

Разом з тим, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розуміла відповідачка та ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачкою кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати додаткової комісії, штрафів саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.

Крім того, роздруківка із сайту позивача не може бути належним доказом, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.

Також в даному випадку неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк», у зв`язку із чим кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачці Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату додаткової комісії та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Таким чином, надані позивачем Правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останньою і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

З урахуванням вказаного, у суду відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з ОСОБА_3 , ПАТ КБ «ПриватБанк» дотримав вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону України Про захист прав споживачів» про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк.

Саме такий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду у справі № 342/180/17-ц від 03 липня 2019 року.

Отже, вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» щодо стягнення з ОСОБА_3 додаткової комісії, а також штрафи задоволенню не підлягають.

За таких обставин, враховуючи вказані вище вимоги закону та усталену судову практику, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову.

Згідно ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

За таких обставин, суд вважає, що з відповідачки на користь позивача підлягають стягненню пропорційно до розміру задоволених судом позовних вимог судові витрати, понесені останнім у зв`язку із зверненням до суду з даним позовом.

На підставі вище викладеного та керуючись ст.ст. 509, 526, 530, 536, 549, 550, 625, 1050, 1054 ЦК України, ст.ст. 2, 4, 5, 7, 12, 76, 89, 141, 247, 258, 259, 263, 264, 265, 268, 273, 289, 352, 354, 355 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (, вул.Набережна Перемоги,50 м.Дніпро) заборгованість за кредитним договором б/н від 28.11.2007 у розмірі 262 (двісті шістдесят дві)грн. 15коп.

Стягнути з ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (, вул.Набережна Перемоги,50 м.Дніпро) сплачений судовий збір за подання позовної заяви пропорційно до розміру задоволених вимог у сумі 4 (чотири)грн.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Першотравневого

районного суду м.Чернівці О. В. Вольська-Тонієвич