ПОСТАНОВА

Іменем України

25 листопада 2021 року м. Кропивницький

справа № 397/1377/20

провадження № 22-ц/4809/1496/21

Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

Мурашка С.І. (головуючий, суддя-доповідач), Голованя А. М., Карпенка О.Л.,

учасники справи:

позивач Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк»,

відповідач ОСОБА_1 ,

розглянув в порядку спрощеного (письмового) позовного провадження, без повідомлення учасників справи, цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Олександрівського районного суду Кіровоградської області від 24 червня 2021 року у складі судді Мирошниченка Д. В. і

В С Т А Н О В И В :

В листопаді 2020 року Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (далі АТ КБ «ПриватБанк») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 та просило стягнути на свою користь заборгованість в розмірі 61 015,54 грн № KGLWG101580014 від 17.07.2007 та судові витрати.

Позовна заява мотивована тим, що між АТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 17.07.2007 укладено кредитний договір № KGLWG101580014, за яким банк зобов`язався надати відповідачу кредит у розмірі 75 750 грн на термін до 16.07.2027, а відповідач зобов`язалася повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором.

У зв`язку з порушенням умов договору, станом на 12.10.2020 ОСОБА_1 має заборгованість у сумі 858 422 грн 04 коп, яка складається з наступного: 61 015,54 грн заборгованість за кредитом (тілом кредиту); 200 774,98 грн заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 2 191,68 грн заборгованість по комісії за користування кредитом; 594 439,84 грн пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором.

Позивач зазначав, що законодавством не передбачено вимагати від боржника повернення лише повної суми заборгованості, а кредитодавець на свій розсуд може вимагати від боржника будь-яку частину заборгованості за кредитом, тому просив стягнути тільки тіло кредита.

Рішенням Олександрівського районного суду Кіровоградської області від 24 червня 2021 року в задоволені позовних вимог відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що рішенням Олександрівського районного суду Кіровоградської області від 03.05.2017 у справі № 397/310/17 (провадження № 2/397/208/17) за позовом ОСОБА_1 до ПАТ КБ «ПриватБанк» про визнання недійсними кредитних договорів та договору іпотеки, яке залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Кіровоградської області від 12.07.2017, встановлено наявність правових підстав для визнання кредитного договору № KGLWG101580014 від 17.07.2007 недійсним, разом з тим в задоволенні позову було відмовлено з підстав пропуску позивачем строку позовної давності.

Зважаючи на недійсність кредитного договору, що встановлено рішенням суду, яке набрало законної сили і на підставі якого виникли оспорювані правовідносини між сторонами, суд першої інстанції прийшов до переконання про відсутність правових підстав для стягнення коштів та необґрунтованість позовних вимог.

В апеляційній скарзі АТ КБ «ПриватБанк» просить скасувати рішення Олександрівського районного суду Кіровоградської області від 24 червня 2021 року та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги та стягнути судові витрати.

Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення суду першої інстанції незаконне, винесене з порушенням норм процесуального права та невідповідністю висновків суду обставинам справи, що призвело до ухвалення необґрунтованого рішення.

Позивач зазначає, що рішенням Олександрівського районного суду Кіровоградської області від 03.05.2017, яке залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Кіровоградської області від 12.07.2017 та постановою Верховного Суду від 23.10.2019, та на яке посилався суд першої інстанції, було відмовлено в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ПАТ КБ «ПриватБанк» про визнання кредитних договорів та договору іпотеки недійсними.

Вказане свідчить про те, що кредитний договір № KGLWG101580014 від 17.07.2007 недійсним не визнавався, а суд першої інстанції вказане належним чином не дослідив.

Оскільки ОСОБА_1 свої зобов`язання да договором не виконала та не здійснила своєчасне погашення заборгованості за кредитом, позивач вважає, що позовні вимоги про стягнення заборгованості за тілом кредиту в розмірі 61 015,54 грн підлягають задоволенню.

Відзиву на апеляційну скаргу не надходило, що відповідно до ч. 3 ст. 360 ЦПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції справа розглядається апеляційним судом за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження з особливостями встановленими цією главою.

За приписами ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Оскільки ціна позову становить 61 015,54 грн, тобто менше ста розмірів прожиткового мінімуму (станом на 01.01.2021 становить 227 000 грн), апеляційна скарга розглядається без повідомлення учасників справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення у встановлених статтею 367 ЦПК України межах, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з огляду на таке.

З урахуванням вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції не відповідає.

Судом першої інстанції встановлено, що 17.07.2007 між позивачем та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № KGLWG101580014, за умовами п. 7.1 якого банк зобов`язався надати позичальникові кредитні кошти шляхом надання готівкою через касу на строк з 17.07.2007 по 16.07.2027 включно, у вигляді непоновлюваної кредитної лінії (далі кредит) у розмірі 60600,00 грн на наступні цілі: житло в кредит, а також у розмірі 13635 грн на сплату страхових платежів у випадках та в порядку, передбачених п.п. 2.1.3, 2.2.7 даного договору, зі сплатою за користування Кредитом відсотків у розмірі 1,34% на місяць на суму залишку заборгованості за Кредитом, винагорода за надання фінансового інструменту у розмірі суми 0% від суми виданого кредиту у момент надання кредиту, щомісяця в період сплати у розмірі 0,20%, відсотки за дострокове погашення кредиту згідно з п. 3.11. даного Договору та винагороди за проведення додаткового моніторингу, згідно п. 6.2 даного договору.

Періодом сплати вважається період з «17» по «22» число кожного місяця.

Погашення заборгованості за цим договором (за винятком винагороди, що сплачується в момент надання кредиту) здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати позичальник повинен надати банку кошти (щомісячний платіж) у сумі 978,12 грн. для погашення (вказується конкретна сума) заборгованості за кредитним договором, що складається із заборгованості по кредиту, відсоткам, винагороди, комісії. №У разі порушення вищевказаних термінів сплати (зокрема оплати заборгованості не в повному обсязі) на 120 календарних днів позичальник зобов`язаний повернути (сплатити) суму кредиту (залишок заборгованості по кредиту), відсотків, винагороди, пені в повному обсязі в останній день місяця, в якому відбулося порушення термінів оплати на 120 календарних днів.

Згідно п. 7.2 вказаного кредитного договору, кредит надається в обмін на зобов`язання позичальника по поверненню кредиту, сплаті відсотків, винагороди в зазначені даним договором строки.

Згідно п. 7.4 даного договору, при порушенні позичальником зобов`язань по погашенню кредиту, передбачених п.п. 1.1, 2.2.4, 2.3.3 цього договору, позичальник сплачує банку відсотки за користування кредитом у розмірі 3,11% на місяць, розраховані на суму непогашеної в строк заборгованості за кредитом.

З розрахунку заборгованості за вищевказаним договором встановлено, що заборгованість клієнта банку ОСОБА_1 станом на 12.10.2020 становить 85 8422 грн 04 коп, яка складається з: заборгованості за тілом кредиту 61015 грн 54 коп, заборгованості за простроченими відсотками 200 774 грн 98 коп, заборгованість за простроченою комісією 2191 грн 68 коп, пеня 59 4439 грн 84 коп.

Заборгованість до стягнення заборгованість за наданим кредитом (тілом кредиту) у розмірі 61015 грн 54 коп.

Згідно відомостей з ЄДРПОУ, виписки є Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, банківської ліцензії та Статуту, АТ КБ «ПриватБанк» є юридичною особою, має право на здійснення банківських операцій.

Рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда від 13.04.2010 позовні вимоги ОСОБА_1 до ПАТ КБ «ПриватБанк» в особі Кіровоградської філії ПАТ КБ «ПриватБанк» про визнання правочину частково недійсним та відновлення порушеного права задоволено частково; визнано незаконними дії ПАТ КБ «ПриватБанк» щодо підвищення в односторонньому порядку відсоткової ставки за кредитними договорами № KGLWG101580014 та № KGLWG101580014 від 17.07.2007, що укладені між ЗАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 ; зобов`язано ПАТ КБ «ПриватБанк» здійснити перерахунок коштів, спрямованих на погашення неправомірно підвищеної відсоткової ставки за кредитними договорами № KGLWG101580014 та № KGLWG101580014 від 17.07.2007 із зарахуванням таких коштів на погашення кредиту згідно п.п.7.1 кредитних договорів № KGLWG101580014 та № KGLWG101580014 від 17.07.2007, що укладені між ЗАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 .

У вищевказаному рішенні районного суду м. Кіровограда від 13.04.2010 судом зазначено наступне: «Таким чином, умова договору, передбачена п.п. 2.3.1 кредитного договору, про право відповідача збільшувати розмір відсоткової ставки в односторонньому порядку є нікчемною, тому суд приходить до висновку про необхідність визнання неправомірними дій ПАТ КБ «ПриватБанк» відносно позивача щодо підвищення в односторонньому порядку відсоткових ставок по кредитним договорам та зобов`язання ПАТ КБ «ПриватБанк» здійснити відповідний перерахунок коштів, спрямованих на погашення неправомірно підвищеної ставки за кредитними договорами з урахуванням таких коштів на погашення кредиту згідно п. 7.1 кредитних договорів, а визнання такого правочину недійсним судом не вимагається, а тому в цій частині позовних вимог слід відмовити».

Листом від 08.01.2013 № 20.1.0.0.0/7-121108/1308 Приватбанк повідомив ОСОБА_1 про те, що рішення суду щодо незаконного збільшення відсоткової ставки за кредитними договорами № KGLWG101580014 від 17.07.2007 та № KGLWG201580014 від 17.07.2007 було виконано, перерахунок відсоткової ставки здійснено 07.04.2011.

Однак, 18.04.2011 дані договори було розірвано в зв`язку з порушенням нею умов кредитного договору. За вказаними договорами існує прострочена заборгованість, яка підлягає сплаті.

За виконавчим написом від 31.10.2017, посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Швець Р.О. та зареєстрованим в реєстрі за № 17628, на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» з ОСОБА_1 стягнуто заборгованість за кредитним договором № KGLWG101580014 від 17.07.2007, за період з 17.07.2007 по 05.09.2017, в розмірі 589 606,36 грн, з урахуванням: заборгованості за тілом кредиту у розмірі 61 015,54 грн; заборгованість за відсотками 164 550,56 грн; заборгованість з пені та комісії 2191,68 грн; заборгованість по штрафам (фіксована частина) 250,00 грн; заборгованість по штрафам (відсоток від суми заборгованості) 28 064,59 грн. Також стягнуто витрати за вчинення виконавчого напису у сумі 1800 грн.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 20.11.2019 визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис від 31.10.2017, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Швець Р.О., зареєстрований в реєстрі за № 17628 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованості за кредитним договором № KGLWG101580014 від 17.07.2007.

Крім того, постановою Верховного Суду від 03.10.2018 у справі № 397/348/14-ц (провадження № 61-4942св18) скасовано заочне рішення Олександрівського районного суду Кіровоградської області від 24.12.2015 та ухвалу Апеляційного суду Кіровоградської області від 24.05.2016 і ухвалено нове рішення про відмову в задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , треті особи: Олександрівський районний сектор Управління державної міграційної служби в Кіровоградській області, Служба у справах дітей Олександрівської райдержадміністрації Кіровоградської області про звернення стягнення на предмет іпотеки, виселення та зняття з реєстрації.

Рішенням Олександрівського районного суду Кіровоградської області від 03.05.2017 у справі № 397/310/17 (провадження № 2/397/208/17) за позовом ОСОБА_1 до ПАТ КБ «ПриватБанк» про визнання недійсними кредитних договорів та договору іпотеки, яке залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Кіровоградської області від 12.07.2017, встановлено, що суд встановив наявність правових підстав для визнання кредитного договору № KGLWG101580014 від 17.07.2007 недійсним, разом з тим прийшов до висновку про відмову у задоволенні позову з підстав пропуску позивачем строку позовної давності.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що недійсність кредитного договору встановлена рішенням суду, яке набрало законної сили і на підставі якого виникли оспорювані правовідносини між сторонами, а тому прийшов до переконання про відсутність правових підстав для стягнення коштів та необґрунтованість позовних вимог.

Проте, з такими висновками суду першої інстанції погодитись не можна, з огляду на таке.

За змістом статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Аналіз вказаної норми дає підстави вважати, що оспрюваний правочин може бути визнано недійсним тільки на підставі рішення суду.

Матерілами справи підтверджується, що рішенням Олександрівського районного суду Кіровоградської області від 03.05.2017, яке залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Кіровоградської області від 12.07.2017 та постановою Верховного Суду від 23.10.2019, відмовлено в задоволенні позовної вимоги ОСОБА_5 до ПАТ КБ «ПриватБанк» про визнання недійсним з моменту укладення кредитного договору № KGLWG101580014 від 17 липня 2007 року, укладеного між ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк» і ОСОБА_1 (а.с. 113-122).

Разом з тим, з аналізу вказаного рішення вбачається, що суд дійшов висновку про наявність підстав для визнання недійсним кредитного договору, проте відмовив в задоволенні вказаної позовної вимоги через пропуск пощивачем строку позовної давності.

Наведене свідчить про те, що в судовому порядку рішенням суду, як це вимагає ст. 215 ЦК України, кредитний договір не було визнано недійсним.

Суд першої інстанції на викладене уваги не звернув та дійшов помилкового висновку про відмову в задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості у зв`язку з необґрунтованістю позовних вимог, а тому рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового про відмову в задоволенні позову з інших підстав, з огляду на таке.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Відповідно до частини першої статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі статтями 626, 629 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Статте 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до частини першої статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Згідно з частиною першою статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору.

Матерілами справи підтверджується, що 17.07.2007 між позивачем та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № KGLWG101580014, за умовами п. 7.1 якого банк зобов`язався надати позичальникові кредитні кошти шляхом надання готівкою через касу на строк з 17.07.2007 по 16.07.2027 включно, у вигляді непоновлюваної кредитної лінії (далі кредит) у розмірі 60 600,00 грн на наступні цілі: житло в кредит, а також у розмірі 13635 грн на сплату страхових платежів у випадках та в порядку, передбачених п.п. 2.1.3, 2.2.7 даного договору, зі сплатою за користування Кредитом відсотків у розмірі 1,34% на місяць на суму залишку заборгованості за Кредитом, винагорода за надання фінансового інструменту у розмірі суми 0% від суми виданого кредиту у момент надання кредиту, щомісяця в період сплати у розмірі 0,20%, відсотки за дострокове погашення кредиту згідно з п. 3.11. даного Договору та винагороди за проведення додаткового моніторингу, згідно п. 6.2 даного договору.

Періодом сплати вважається період з «17» по «22» число кожного місяця.

Погашення заборгованості за цим договором (за винятком винагороди, що сплачується в момент надання кредиту) здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати позичальник повинен надати банку кошти (щомісячний платіж) у сумі 978,12 грн для погашення (вказується конкретна сума) заборгованості за кредитним договором, що складається із заборгованості по кредиту, відсоткам, винагороди, комісії.

У разі порушення вищевказаних термінів сплати (зокрема оплати заборгованості не в повному обсязі) на 120 календарних днів позичальник зобов`язаний повернути (сплатити) суму кредиту (залишок заборгованості по кредиту), відсотків, винагороди, пені в повному обсязі в останній день місяця, в якому відбулося порушення термінів оплати на 120 календарних днів.

Згідно п. 7.2 вказаного кредитного договору, кредит надається в обмін на зобов`язання позичальника по поверненню кредиту, сплаті відсотків, винагороди в зазначені даним договором строки.

Згідно п. 7.4 даного договору, при порушенні позичальником зобов`язань по погашенню кредиту, передбачених п.п. 1.1, 2.2.4, 2.3.3 цього договору, позичальник сплачує банку відсотки за користування кредитом у розмірі 3,11% на місяць, розраховані на суму непогашеної в строк заборгованості за кредитом (а. с. 7-10, 51-53).

З розрахунку заборгованості за вищевказаним договором встановлено, що заборгованість клієнта банку ОСОБА_1 станом на 12.10.2020 становить 85 8422 грн 04 коп, яка складається з: заборгованості за тілом кредиту 6 1015 грн 54 коп, заборгованості за простроченими відсотками 200 774 грн 98 коп, заборгованість за простроченою комісією 2191 грн 68 коп, пеня 594 439 грн 84 коп.

Заборгованість до стягнення заборгованість за наданим кредитом (тілом кредиту) у розмірі 61015 грн. 54 коп. (а.с. 4-6).

Звертаючись до суду з позовом в листопаді 2020 року, АТ КБ «ПриватБанк» просило стягнути заборгованість за наданим кредитом (тілом кредиту) у розмірі 61 015 грн 54 коп, а на обґрунтування своїх позовних вимог вказувало, що у зв`язку з неналежним виконання умов за кредитним договором виникла заборгованість.

Відповідно до статей 256, 257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до частини четвертої статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності, що є звичайним явищем у національних законодавствах держав-учасників Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, виконує кілька завдань, в тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу (рішення у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії», заява № 14902/04, від 20 вересня 2011 року).

Відповідно до частини першої, п`ятої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Аналіз вказаних норм дає підстави для висновку про те, що початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто, можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

У разі неналежного виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів має обчислюватися з моменту настання строку виконання зобов`язання у повному обсязі (за періодичними платежами з моменту несплати окремого платежу) або у зв`язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково (стаття 1050 ЦК України).

Звертаючись до суду із заявою про застосування строку позовної давності, відповідач за вказувала, що у зв`язку з порушенням зобов`язань за кредитним договором банк надіслав ОСОБА_1 повідомлення від 06.05.2010 № 812 про дострокове погашення кредиту в повному обсязі за кредитним договором № KGLWG101580014 від 17.07.2010 (а. с. 42-48).

На підтвердження вказаних доводів, відповідачем було надано до суду першої інстанції копію повідомлення від 06.05.2010 № 812, в якому банк просив ОСОБА_5 повернути суму кредиту, виданого згідно кредитного договору № KGLWG101580014 від 17.07.2007, в повному обсязі, нараховані проценти, комісії та штрафні санкції, загальна сума яких складає 95 705,44 грн в тридцятиденний термін з дати одержання цього повідомлення (а. с. 58).

У зв`язку зі зміною строку та умов виконання основного зобов`язання, банк мав звернутися до суду з позовом за захистом своїх порушених прав, починаючи з 04 червня 2010 року.

Останнім днем звернення до суду про стягнення основної суми заборгованості за кредитним договором було 04 червня 2013 року.

Таким чином, пред`явлення вимоги про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом змінює строк виконання зобов`язання та розпочинає перебіг позовної давності.

У зв`язку з порушенням відповідачем виконання зобов`язання за кредитним договором позивач використав право достроково вимагати з позичальника повернення заборгованості за кредитним договором, надіславши 06 травня 2010 вимогу відповідачу про дострокове повернення всієї суми кредиту, а також процентів, комісії та штрафних санкцій, нарахованих на день повернення кредиту в тридцятиденний строк з дня отримання цієї вимоги.

Отже, пред`явивши вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, сплату відсотків за користування кредитом, комісії та штрафних санкцій, кредитор відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобов`язання, а тому перебіг позовної давності за вимогами банку про негайне повернення кредиту та платежів за ним почався з наступного дня після одержання такої вимоги.

Враховуючи, що відповідачем подано до суду першої інстанції письмову заяву про застосування строку позовної давності, та врахувуючи, що позивачем пропущено строк позовної давності за вимогою про повернення кредитних коштів, поновити який банк не просив, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» з підстав пропуску строків позовної давності.

Аналогічні висновки викладені в постановах Верховного Суду від 20 січня 2020 року а справі № 372/2091/15-ц (провадження № 61-20233св19) та від 06 квітня 2020 року у справі № 303/4448/15-ц (провадження № 61-4112св19).

Неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, відповідно до п. п. 1, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду першої інстанції з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову з інших підстав.

Відповідно до ч.13 ст.141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового про відмову в задоволенні позову з інших підстав, розподіл судових витрат не здійснюється.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 382 - 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення Олександрівського районного суду Кіровоградської області від 24 червня 2021 року скасувати та ухвалити нове, яким в задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду у випадках передбачених ст.389 ЦПК України.

Головуючий суддя С. І. Мурашко

Судді А. М. Головань

О. Л. Карпенко