Дата документу 23.11.2021 Справа № 336/5637/21
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №336/5637/21 Головуючий у 1 інстанції: Зарютін П.В.
Провадження № 22-ц/807/3267/21 Суддя-доповідач: Дашковська А.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«23» листопада 2021 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Дашковської А.В.,

суддів: Кримської О.М.,

Кочеткової І.В.,

секретар: Волчанова І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу з апеляційною скаргою приватного виконавця виконавчого округу Запорізької області Шавлукової Заіри Арсенівни на ухвалу Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 27 липня 2021 року у справі за скаргою ОСОБА_1 на постанови приватного виконавця виконавчого округу Запорізької області Шавлукової Заіри Арсенівни, заінтересована особа: стягувач Товариство з обмеженою відповідальністю «Глобал Спліт»,

ВСТАНОВИВ:

В липні 2021 року ОСОБА_1 звернулась до суду зі скаргою на постанови приватного виконавця виконавчого округу Запорізької області Шавлукової З.А., заінтересована особа: стягувач ТОВ «Глобал Спліт».

В обґрунтування вимог зазначила, що на примусовому виконанні у приватного виконавця виконавчого округу Запорізької області Шавлукової З.А. перебуває виконавче провадження №65323297 з примусового виконання виконавчого листа Шевченківського районного суду м. Запоріжжя, виданого 12 квітня 2021 року у справі №336/28/20 про солідарне стягнення з ОСОБА_2 та неї на користь ТОВ «Глобал спліт» грошових коштів у розмірі 78 119,97 грн. в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № IKAPNAOG.64671.001 від 24 жовтня 2012 року.

Нею було виявлено, що видаткові операції по її зарплатній банківській картці заблоковані.

Постановою приватного виконавця від 05 травня 2021 року ВП №65323297 відкрито виконавче провадження, постановами приватного виконавця від 17 травня 2021 року ВП №65323297 звернуто стягнення на доходи боржника в ТОВ «Бізнес Фактор Компані» та в ГУ ПФУ в Запорізькій області.

Також, 17 травня 2021 року приватним виконавцем винесено постанови про арешт коштів боржника та про арешт майна боржника ВП №65323297, якою накладено арешт на три транспортні засоби боржника, та про оголошення вказаних транспортних засобів у розшук.

Вважала, що приватний виконавець при винесенні постанов про арешт коштів боржника, про арешт майна боржника та про оголошення майна боржника у розшук не дотримався норм Закону України «Про виконавче провадження», оскільки дані заходи забезпечення примусового виконання рішення є неспівмірними із завданням виконавчого провадження, передчасними та необ`єктивними, адже з боржника вже розпочато примусове стягнення та рішення вже фактично виконується. Вона не отримувала копії вказаних постанов.

Крім того, її рахунки в АТ КБ «ПриватБанк» та в ЗОУ АТ «Ощадбанк» мають спеціальний режим використання, оскільки передбачені для виплати заробітної плати та пенсії відповідно.

На підставі зазначеного просила визнати протиправною та скасувати постанову приватного виконавця виконавчого округу Запорізької області Шавлукової З.А. від 17 травня 2021 року ВП №65323297 про арешт коштів боржника в частині рахунків № НОМЕР_1 в АТ КБ «ПриватБанк» та № НОМЕР_2 в ЗОУ АТ «Ощадбанк»; визнати протиправною та скасувати постанову приватного виконавця виконавчого округу Запорізької області Шавлукової З.А. від 17 травня 2021 року ВП №65323297 про арешт майна боржника; визнати протиправною та скасувати постанову приватного виконавця виконавчого округу Запорізької області Шавлукової З.А. від 17 травня 2021 року ВП №65323297 про розшук майна боржника.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 27 липня 2021 року скаргу задоволено.

Визнано протиправною та скасовано постанову приватного виконавця виконавчого округу Запорізької області Шавлукової З.А. від 17 травня 2021 року ВП №65323297 про арешт коштів боржника в частині рахунків № НОМЕР_1 в АТ КБ «ПриватБанк» та № НОМЕР_2 в ЗОУ АТ «Ощадбанк».

Визнано протиправною та скасовано постанову приватного виконавця виконавчого округу Запорізької області Шавлукової З.А. від 17 травня 2021 року ВП №65323297 про арешт майна боржника.

Визнано протиправною та скасовано постанову приватного виконавця виконавчого округу Запорізької області Шавлукової З.А. від 17 травня 2021 року ВП №65323297 про розшук майна боржника.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою суду, приватний виконавець виконавчого округу Запорізької області Шавлукова З.А. подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неналежне повідомлення про розгляд справи, відсутність доказів щодо спеціального режиму використання грошових коштів на рахунках боржника, неналежну оцінку доказів, накладення арешту на транспортні засоби через невиконання боржником рішення суду, боржником не було запропоновано звернути стягнення на один з транспортних засобів з метою виконання рішення суду, відсутність надходжень відрахувань із заробітної плати боржника, утримання з пенсії боржника лише 2714,69 грн., просила скасувати ухвалу суду та прийняти нову постанову про відмову в задоволенні скарги.

ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_3 подала відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначила, що неявка належним чином повідомлених учасників справи не перешкоджає розгляду скарги, грошові перекази на її рахунок не є систематичними, їх розмір не є значним, нарахування відсотків на залишок коштів на рахунку не спростовує факту того, що на рахунок виплачується заробітна плата, накладення арешту на зарплатний рахунок суперечить визначеній процедурі примусового виконання рішень,постанова про арешт та оголошення майна боржника у розшук є передчасною, вона не ухиляється від виконання рішення суду, стягнення є солідарним, кошти отримуються з двох боржників та з усіх видів їх доходів.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право: скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно з ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

За приписами ч. 1 ст. 450 ЦПК України скарга розглядається у десятиденний строк у судовому засіданні за участю стягувача, боржника і державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби чи приватного виконавця, рішення, дія чи бездіяльність яких оскаржуються.

Неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

Право осіб, які беруть участь у справі, мати інформацію про час і місце судового розгляду справи, брати участь у судовому засіданні забезпечено ч. 1 ст. 7, п. 2 ч. 1 ст. 43 ЦПК України.

Статтями 128, 130 ЦПК України врегульовано порядок здійснення судових викликів та вручення судових повісток.

Частинами 1, 2 ст. 130 ЦПК України передбачено, що у випадку відсутності в адресата офіційної електронної адреси судові повістки, адресовані фізичним особам, вручаються їм під розписку, а юридичним особам - відповідній службовій особі, яка розписується про одержання повістки.

Розписка про одержання судової повістки з поміткою про дату вручення в той самий день особами, які її вручали, повертається до суду.

Згідно з ч. 5 ст. 128 ЦПК України судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання, а судова повістка-повідомлення - завчасно.

Відповідно до ч. 6 ст. 128 ЦПК України судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електрону адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи. Стороні чи її представникові за їхньою згодою можуть бути видані судові повістки для вручення відповідним учасникам цивільного процесу. Судова повістка може бути вручена безпосередньо в суді, а у разі відкладення розгляду справи про час і місце наступного засідання може бути повідомлено під розписку.

За змістом ч.2 ст.223 ЦПК України неявка в судове засідання учасника справи, щодо якого відсутні відомості про вручення йому повідомлення про дату, час і місце судового засідання, перешкоджає розгляду справи.

Неповідомлення судом учасників процесу про дату судового засідання є порушенням ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, частиною першою якої передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

За матеріалами справи, розгляд справи за скаргою ОСОБА_1 в суді першої інстанції було призначено на 27 липня 2021 року.

Між тим, матеріали справи не містять відомостей про належне повідомлення приватного виконавця виконавчого округу Запорізької області Шавлукової З.А. про розгляд скарги ОСОБА_1 27 липня 2021 року.

Отже, суд першої інстанції, розглянувши справу у відсутності приватного виконавця виконавчого округу Запорізької області Шавлукової З.А., щодо якої немає належних відомостей про вручення їй судової повістки в судове засідання, призначене на 27 липня 2021 року, фактично порушив право останньої на участь в судовому засіданні, що є також порушенням ст. 129 Конституції України та ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що оскаржувана ухвала суду першої інстанції не може бути залишена в силі та підлягає скасуванню.

Задовольняючи скаргу, суд першої інстанції виходив з доведеності вимог.

Колегія суддів не погоджується з вказаним висновком суду.

Матеріалами справи підтверджено, що рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 28 вересня 2020 року у справі №336/28/20, залишеним без змін постановою Запорізького апеляційного суду від 01 березня 2021 року, позов ТОВ «Глобал спліт» задоволено та стягнуто солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на користь ТОВ «Глобал спліт» грошові кошти у розмірі 78119,97 грн. в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № IKAPNAOG.64671.001 від 24 жовтня 2012 року.

12 квітня 2021 року Шевченківським районним судом м. Запоріжжя видано виконавчий лист з примусового виконання вищевказаного рішення суду, який перебуває на примусовому виконанні у приватного виконавця виконавчого округу Запорізької області Шавлукової З.А., а саме виконавче провадження №65323297, де боржником є ОСОБА_1 .

Постановою приватного виконавця виконавчого округу Запорізької області Шавлукової З.А. від 05 травня 2021 року відкрито виконавче провадження №65323297.

05 травня 2021 року приватним виконавцем отримано від ДФС України та Пенсійного фонду України відомості про джерела доходів боржника, а саме: дохід в ТОВ «Бізнес Фактор Компані» та в ГУ ПФУ в Запорізькій області.

Постановами приватного виконавця виконавчого округу Запорізької області Шавлукової З.А. від 17 травня 2021 року ВП №65323297 звернуто стягнення на доходи боржника в ТОВ «Бізнес Фактор Компані» та в ГУ ПФУ в Запорізькій області (а.с. 10, 11).

Також постановою приватного виконавця виконавчого округу Запорізької області Шавлукової З.А. від 17 травня 2021 року ВП №65323297 накладено арешт на грошові кошти, що містяться на відкритих рахунках, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунках накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом, та належить боржнику ОСОБА_1 (а.с.12).

Крім того, постановою приватного виконавця виконавчого округу Запорізької області Шавлукової З.А. від 17 травня 2021 року ВП №65323297 накладено арешт на:

1) легковий автомобіль ЗАЗ SENS, 2012 року випуску, бежевого кольору, реєстраційний номер НОМЕР_3 , VIN/номер шасі (кузова, рами): НОМЕР_4 ;

2) легковий автомобіль ЗАЗ TF698K, 2012 року випуску, бежевого кольору, реєстраційний номер НОМЕР_5 , VIN/номер шасі (кузова, рами): НОМЕР_6 ;

3) легковий автомобіль ЗАЗ SENS, 2013 року випуску, синього кольору, реєстраційний номер НОМЕР_7 , VIN/номер шасі (кузова, рами): НОМЕР_8 (а.с.13).

Постановою приватного виконавця виконавчого округу Запорізької області Шавлукової З.А. від 17 травня 2021 року ВП №65323297 оголошено вищезазначені транспортні засоби в розшук (а.с.14).

Відповідно до статті 129-1 Конституції України cуд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання.

Згідно із частиною першою статті 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Виконання судового рішення є також сферою регулювання статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, оскільки виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції.

Європейський суд з прав людини вказує, що «право на суд» було б ілюзорним, якби правова система Договірної держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній із сторін. Важко собі навіть уявити, щоб стаття 6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, - а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, - і водночас не передбачала виконання судових рішень. Якщо вбачати у статті 6 тільки проголошення доступу до судового органу та права на судове провадження, то це могло б породжувати ситуації, що суперечать принципу верховенства права, який Договірні держави зобов`язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію. Отже, для цілей статті 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина «судового розгляду» (HORNSBY v. GREECE, № 18357/91, § 40, ЄСПЛ, від 19 березня 1997 року).

За змістом статей 1, 5 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. Примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких установлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Згідно зі статтю 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією чи бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до ЦПК України, порушено їх права та свободи.

Відповідно до статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів виконавчої служби щодо виконання рішення суду можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку передбаченому законом.

Частиною першою статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно з пунктом 7 частини третьої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають у касах, на рахунках у банках, інших фінансових установах та органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів (крім коштів на рахунках платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, коштів на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом), на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей.

Статтею 56 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі.

Пунктом 2 частини другої статті 48 Закону України «Про виконавче провадження» заборонено звернення стягнення та накладення арешту на кошти на рахунках платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, на кошти, що перебувають на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно до статті 15-1 Закону України «Про електроенергетику», на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно до статті 19-1 Закону України «Про теплопостачання», на поточних рахунках із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків за інвестиційними програмами, на поточних рахунках із спеціальним режимом використання для кредитних коштів, відкритих відповідно до статті 26-1 Закону України «Про теплопостачання», статті 18-1 Закону України «Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення», на спеціальному рахунку експлуатуючої організації (оператора) відповідно до Закону України «Про впорядкування питань, пов`язаних із забезпеченням ядерної безпеки», на кошти на інших рахунках боржника, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом.

Відповідно до частини третьої статті 52 Закону України «Про виконавче провадження» не підлягають арешту в порядку, встановленому цим Законом, кошти, що перебувають на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом. Банк, інша фінансова установа, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у разі надходження постанови виконавця про арешт коштів, що знаходяться на таких рахунках, зобов`язані повідомити виконавця про цільове призначення рахунку та повернути постанову виконавця без виконання в частині арешту коштів, що знаходяться на таких рахунках.

Згідно з абзацом другим частини другої статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний зняти арешт з коштів на рахунку боржника не пізніше наступного робочого дня з дня надходження від банку документів, які підтверджують, що на кошти, які знаходяться на рахунку, заборонено звертати стягнення згідно із цим Законом, а також у випадку, передбаченому пунктом 10 частини першої статті 34 цього Закону.

Пунктом 1 частини четвертої статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що підставою для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом.

Відповідно до пункту 3 Інструкції про порядок відкриття і закриття рахунків клієнтів банків та кореспондентських рахунків банків - резидентів і нерезидентів, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 12 листопада 2003 року № 492, поточний рахунок - рахунок, що відкривається банком клієнту на договірній основі для зберігання грошей і здійснення розрахунково-касових операцій за допомогою платіжних інструментів відповідно до умов договору та вимог законодавства України. До поточних рахунків також належать рахунки із спеціальним режимом їх використання, що відкриваються у випадках, передбачених законами України або актами Кабінету Міністрів України.

З наведених норм вбачається, що судове рішення є обов`язковим до виконання. У разі невиконання боржником рішення суду добровільно державним або приватним виконавцем здійснюється його примусове виконання. Під час вчинення виконавчих дій виконавець має право накладати арешт на кошти божника, що містяться на його рахунках у банківських установах. При цьому стаття 48 Закону України «Про виконавче провадження» встановлює невичерпний перелік рахунків, на кошти на яких накладати арешт заборонено, зазначаючи, що законом можуть бути визначені й інші кошти на рахунках боржника, звернення стягнення або накладення арешту на які заборонено.

Отже, виконуючи рішення суду, виконавець може накладати арешт на будь-які кошти на рахунках боржника в банківських установах, крім тих, накладення арешту на які заборонено законом. При цьому саме банк, який виконує відповідну постанову виконавця про арешт коштів боржника, відповідно до частини третьої статті 52 Закону № 1404-VIII повинен визначити статус коштів і рахунка, на якому вони знаходяться, та в разі їх знаходження на рахунку, на кошти на якому заборонено накладення арешту, банк зобов`язаний повідомити виконавця про цільове призначення коштів на рахунку та повернути його постанову без виконання, що є підставою для зняття виконавцем арешту із цих коштів згідно із частиною четвертою статті 59 Закону України «Про виконавче провадження».

Також виконавець може самостійно зняти арешт з усіх або частини коштів на рахунку боржника у банківській установі в разі отримання документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом (частина четверта статті 59 Закону України «Про виконавче провадження»).

В матеріалах справи відсутні докази того, що АТ КБ «ПриватБанк» та АТ «Ощадбанк» повідомили приватного виконавця виконавчого округу Запорізької області Шавлукову З.А. про цільове призначення коштів на рахунках та повернули постанови без виконання.

Згідно з виписками з банківських рахунків, які були надані ОСОБА_1 разом зі скаргою на постанови приватного виконавця, вбачається, що на спірні рахунки надходять кошти заробітної плати, пенсії, а також інші платежі і нарахування, які жодного відношення до заробітної плати та пенсії не мають.

Отже, ОСОБА_1 не надано беззаперечних доказів того, що вище зазначені рахунки використовується виключно для зарахування тільки заробітної плати та тільки пенсії.

Судом першої інстанції вказані обставини не були враховані.

Накладаючи арешт на грошові кошти боржника, яка не виконала судове рішення, приватний виконавець у цій постанові зазначив, що арешт накладається на грошові кошти, що містяться на всіх відкритих рахунках, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунках, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом, та належать боржнику. Тому, приватним виконавцем при винесенні вказаної постанови також не було порушено вимог Закону України «Про виконавче провадження», оскільки наведеними вище нормами права, а саме частиною третьою статті 52 вказаного закону, встановлено, що саме на банк покладено обов`язок перевірити статус коштів і рахунка, на якому вони знаходяться, та в разі їх знаходження на рахунку, на кошти на якому заборонено накладення арешту, банк зобов`язаний повідомити виконавця про цільове призначення коштів на рахунку та повернути його постанову без виконання.

З огляду на зазначене, колегія суддів дійшла висновку, що приватним виконавцем законно винесено постанови про арешт коштів боржника ОСОБА_1 від 17 травня 2021 року.

Щодо вимог скарги про визнання протиправними та скасування постанов приватного виконавця виконавчого округу Запорізької області Шавлукової З.А. від 17 травня 2021 року ВП №65323297 про арешт майна боржника та про розшук майна боржника колегія суддів зазначає наступне.

За змістом статті 10 Закону України «Про виконавче провадження» заходами примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; 2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; 4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; 5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Відповідно до пункту 6 частини третьої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право: накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку.

Із змісту наведених положень закону випливає, що метою виконавчого провадження є захист інтересів стягувачів шляхом здійснення сукупності передбачених законом заходів, спрямованих на дієве та ефективне виконання рішень суду та інших органів і посадових осіб.

Разом з цим, згідно абзацу 2 пункту 1 розділ II Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року № 512/5, виконавець при здійсненні виконавчого провадження зобов`язаний використовувати всі надані йому права та повноваження, необхідні для забезпечення неупередженого, ефективного, своєчасного і повного виконання рішення.

Відповідно до частини п`ятої, сьомої статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону. У разі якщо в заяві стягувача зазначено рахунки боржника у банках, інших фінансових установах, виконавець негайно після відкриття виконавчого провадження накладає арешт на кошти боржника. У разі якщо в заяві стягувача зазначено конкретне майно боржника, виконавець негайно після відкриття виконавчого провадження перевіряє в електронних державних базах даних та реєстрах наявність права власності або іншого майнового права боржника на таке майно та накладає на нього арешт. На інше майно боржника виконавець накладає арешт в порядку, визначеному статтею 56 цього Закону.

Відповідно до ч. 2 ст. 36 Закону України «Про виконавче провадження», постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного дня після виявлення майна.

Згідно із частиною першою статті 48 Закону України «Про виконавче провадження» звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації.

Одночасно частиною п`ятою вказаної статті визначено, що у разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення невідкладно звертається також на належне боржнику інше майно, крім майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення. Звернення стягнення на майно боржника не зупиняє звернення стягнення на кошти боржника. Боржник має право запропонувати види майна чи предмети, які необхідно реалізувати в першу чергу. Черговість стягнення на кошти та інше майно боржника остаточно визначається виконавцем.

Частинами першою, другою, третьою статті 50 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що звернення стягнення на об`єкти нерухомого майна здійснюється у разі відсутності в боржника достатніх коштів чи рухомого майна. При цьому в першу чергу звертається стягнення на окрему від будинку земельну ділянку, інше приміщення, що належать боржнику. В останню чергу звертається стягнення на житловий будинок чи квартиру, в якому фактично проживає боржник. Разом із житловим будинком стягнення звертається також на прилеглу земельну ділянку, що належить боржнику. У разі звернення стягнення на об`єкт нерухомого майна виконавець здійснює в установленому законом порядку заходи щодо з`ясування належності майна боржнику на праві власності, а також перевірки, чи перебуває це майно під арештом.

Статтею 56 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Арешт на рухоме майно, що не підлягає державній реєстрації, накладається виконавцем лише після проведення його опису. Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна. Арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі. Копії постанов, якими накладено арешт на майно (кошти) боржника, виконавець надсилає банкам чи іншим фінансовим установам, органам, що здійснюють реєстрацію майна, реєстрацію обтяжень рухомого майна, в день їх винесення. Про проведення опису майна (коштів) боржника виконавець виносить постанову про опис та арешт майна (коштів) боржника. У постанові про опис та арешт майна (коштів) боржника обов`язково зазначаються: 1) якщо опису підлягає земельна ділянка - її розмір, цільове призначення, наявність комунікацій тощо; 2) якщо опису підлягає будівля, споруда, приміщення, квартира - загальна площа, кількість кімнат (приміщень), їх площа та призначення, матеріали стін, кількість поверхів, поверх або поверхи, на яких розташоване приміщення (квартира), інформація про підсобні приміщення та споруди. Копія постанови про опис та арешт майна (коштів) надається сторонам виконавчого провадження.

З огляду на викладене, арешт майна боржника є одним із заходів виконавчого провадження з метою примусового виконання рішення суду для задоволення законних інтересів стягувача.

Статтею 57 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що визначення вартості майна боржника здійснюється за взаємною згодою сторонами виконавчого провадження. У разі якщо сторони виконавчого провадження, а також заставодержатель у 10-денний строк з дня винесення виконавцем постанови про арешт майна боржника не досягли згоди щодо вартості майна та письмово не повідомили виконавця про визначену ними вартість майна, виконавець самостійно визначає вартість майна боржника. Звіт про оцінку майна має бути складений не раніше дати винесення постанови про арешт такого майна. У разі якщо сторони виконавчого провадження не дійшли згоди щодо визначення вартості майна, визначення вартості майна боржника здійснюється виконавцем за ринковими цінами, що діють на день визначення вартості майна. У разі якщо визначити вартість майна (окремих предметів) складно, виконавець має право залучити суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання для проведення оцінки майна.

При цьому за змістом статті 48 Закону України «Про виконавче провадження» звернення стягнення на майно боржника не зупиняє звернення стягнення на грошові кошти, а черговість стягнення на кошти та інше майно боржника остаточно визначається виконавцем.

Згідно із Законом України «Про виконавче провадження» в процесі звернення стягнення на майно боржника, виконавцем спочатку мають бути вжиті всі заходи по виявленню майна боржника і його фіксації, на другій стадії - визначена вартість виявленого майна боржника, на третій стадії винесена постанова про звернення стягнення на майно боржника.

Як вбачається з матеріалів справи, приватним виконавцем вжито заходи щодо арешту та розшуку майна, які не є передчасними, оскільки спрямовані на виявлення майна боржника та його фіксацію.

Дотримання прав боржника в процесі виконання судового рішення забезпечується саме дотриманням процедури звернення стягнення на майно, яка передбачає належну і кваліфіковану оцінку майна боржника після опису та арешту такого майна.

Таким чином, процедура звернення стягнення на майно боржника у виконавчому провадженні забезпечується такими рішеннями виконавця в їх послідовності, як: арешт майна, вилучення майна (списання коштів) та примусова реалізація майна.

Оскаржуваними постановами приватного виконавця виконавчого округу Запорізької області Шавлукової З.А. від 17 травня 2021 року ВП №65323297 не здійснювалось звернення стягнення на майно боржника відповідно до вимог Закону України «Про виконавче провадження», зокрема, вилучення майна та його примусова реалізація, а тому приватний виконавець виконавчого округу Запорізької області Шавлукова З.А. не вчиняла дій, які б вийшли за межі її повноважень та свідчили про порушення прав боржника.

Крім того, 17.05.2021 року на адресу ТОВ «Бізнес Фактор компані» направлено постанову про звернення стягнення на доходи боржника. Станом на час постановлення ухвали судом першої інстанції коштів від підприємства в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_1 не надходило.

З огляду на наведене, колегія суддів дійшла висновку, що доводи апеляційної скарги є обґрунтованими, а тому ухвала суду підлягає скасуванню у відповідності до п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України з відмовою в задоволенні скарги ОСОБА_1 .

Керуючись ст. ст. 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу приватного виконавця виконавчого округу Запорізької області Шавлукової Заіри Арсенівни задовольнити.

Ухвалу Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 27 липня 2021 року у цій справі скасувати та прийняти нову постанову наступного змісту.

В задоволенні скарги ОСОБА_1 на постанови приватного виконавця виконавчого округу Запорізької області Шавлукової Заіри Арсенівни, заінтересована особа: стягувач Товариство з обмеженою відповідальністю «Глобал Спліт», відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 25 листопада 2021 року.

Головуючий А.В. Дашковська

Судді: О.М. Кримська

І.В. Кочеткова