Справа №557/105/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 жовтня 2021 року смт. Гоща

Гощанський районний суд Рівненської області в складі:

головуючого судді Пацка Д.В.

секретар судового засідання Довгалець Н.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт Гоща в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Акріс Агро», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Управління забезпечення надання адміністративних послуг Рівненської міської ради про визнання правочинів недійсними,

ВСТАНОВИВ

ОСОБА_1 звернулась в Гощанський районний суд Рівненської області з позовом до ТОВ «Акріс Агро», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Управління забезпечення надання адміністративних послуг Рівненської міської ради про визнання правочинів недійсними про визнання недійсними договорів оренди землі.

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мати позивача ОСОБА_2 .

Після її смерті залишилось спадкове майно, а саме земельна ділянка кадастровий номер :02:007:0087 площею 1,7473 га для ведення особистого селянського господарства та земельна ділянка :02:007:0088 площею 1,6703 га для ведення особистого селянського господарства.

Вказує, що спадкоємцем за заповітом після смерті матері є позивач.

12 липня 2018 року, позивач отримала свідоцтво про право на спадщину на вказані земельні ділянки. Після отримання свідоцтв, виявила бажання передати вказані земельні ділянки в оренду, однак дізналась, що успадковані земельні ділянки перебувають в оренді в ТОВ «Акріс Агро» на підставі договорі оренди, які були складені за життя ОСОБА_2 .

Зазначає, що спадкодавець ОСОБА_2 за час свого життя жодних договорів не підписувала та не передавала вказані земельні ділянки в оренду.

Окрім того, вказує, що в договорах оренди, актах приймання передачі та актах визначення меж земельних ділянок, які були укладені з ОСОБА_2 зазначено не її підпис.

Враховуючи вищенаведене та посилаючись на норми права, що містяться в ст. 13, 14 Конституції України, ст. 16, 114, 202, 203, 215, 216, 373, 374, 638, 792 ЦК України, ст. 1, 13, 15, 16, 19 ЗУ «Про оренду» просить:

- визнати недійсним договір оренди земельної ділянки площею 1,67 кадастровий номер :02:007:0088 для ведення особистого селянського господарства, укладеним 23.02.2015 між ТОВ «Акріс Агро» та ОСОБА_2 та скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 30.12.2016 індексний номер 33294423 прийняте державним реєстратором Управління забезпечення надання адміністративних послуг Рівненської міської ради Рівненської області;

- визнати недійсним договір оренди земельної ділянки площею 1,75 кадастровий номер :02:007:0087 для ведення особистого селянського господарства, укладеним 23.02.2015 між ТОВ «Акріс Агро» та ОСОБА_2 та скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 30.12.2016 індексний номер 33295991 прийняте державним реєстратором Управління забезпечення надання адміністративних послуг Рівненської міської ради Рівненської області;

- стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати.

Відповідач відзив на позовну заяву із запереченнями щодо наведених позивачем обставин та правових підстав позову не надав.

Ухвалою судді Гощанського районного суду Рівненської області від 11 лютого 2019 року вказану вище позовну заяву прийнято до розгляду та відкрите провадження у справі, розгляд справи постановлено здійснювати за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою судді Гощанського районного суду Рівненської області від 12 листопада 2020 року, призначено судово-почеркознавчу експертизу та зупинено провадження по справі.

Ухвалою судді Гощанського районного суду Рівненської області від 12 листопада 2020 року, залучено до участі у розгляді справи Управління забезпечення надання адміністративних послуг Рівненської міської ради.

Ухвалою судді Гощанського районного суду Рівненської області від 14 липня 2021 року, поновлено провадження по справі.

Ухвалою судді Гощанського районного суду Рівненської області від 09 вересня 2021 року, підготовче провадження закрито та призначено справу до судового розгляду по суті.

Інші процесуальні дії по справі судом не здійснювалися.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце повідомлялась належним чином. Подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, просить позов задовольнити з підстав викладених у ньому.

Адвокат Конечний М.Г., який дії в інтересах ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце повідомлявся належним чином. Подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги просить задовольнити повністю.

Представник відповідача, адвокат Лук`янчук С.М. в судове засідання не з`явився, хоча про день та час розгляду справи був повідомлений належним чином у передбаченому законом порядку. Про причини неявки суд не повідомив.

Суд, з`ясувавши фактичні обставини у справі, на які позивач посилається, як на підставу своїх вимог, дослідивши та оцінивши докази по справі, проаналізувавши норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, дійшов до наступних висновків.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 належали земельна ділянка кадастровий номер :02:007:0087 площею 1,7473 га для ведення особистого селянського господарства та земельна ділянка :02:007:0088 площею 1,6703 га для ведення особистого селянського господарства, що підтверджується даними копії Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ №237047 від 25 листопада 2008 року та копії Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ №237046 від 25 листопада 2008 року.

23 лютого 2015 року між ОСОБА_2 та ТОВ «Акріс Агро» укладено договір оренди земельної ділянки кадастровий номер :02:007:0087 площею 1,7473 га строком на 5 років, що підтверджується копією договору оренди землі.

Згідно Акту визначення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) від 23 лютого 2015 року, ОСОБА_2 та ТОВ «Акріс Агро» проведено становлення та закріплення в натурі меж земельної ділянки кадастровий номер :02:007:0087 площею 1,7473 га.

23 лютого 2015 року, ТОВ «Акріс Агро» прийняло в користування земельну ділянку кадастровий номер :02:007:0087 площею 1,7473 га для ведення особистого селянського господарства, що підтверджується Актом приймання-передачі земельної ділянки від 23 лютого 2015 року.

Вказаний договір, 27 грудня 2016 року зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме, індексний номер рішення:18426773, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права №77532069 від 30.12.2016.

Судом встановлено, що 23 лютого 2015 року між ОСОБА_2 та ТОВ «Акріс Агро» укладено договір оренди земельної ділянки кадастровий номер :02:007:0088 площею 1,67 га строком на 5 років, що підтверджується копією договору оренди землі.

Згідно Акту визначення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) від 23 лютого 2015 року, ОСОБА_2 та ТОВ «Акріс Агро» проведено становлення та закріплення в натурі меж земельної ділянки кадастровий номер :02:007:0088 площею 1,67 га.

23 лютого 2015 року, ТОВ «Акріс Агро» прийняло в користування земельну ділянку кадастровий номер :02:007:0088 площею 1,67 га для ведення особистого селянського господарства, що підтверджується Актом приймання-передачі земельної ділянки від 23 лютого 2015 року.

Вказаний договір, 27 грудня 2016 року зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме, індексний номер рішення:18402058, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права №77524804 від 30.12.2016.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_2 . Право власності на земельні ділянки кадастровий номер :02:007:0088 площею 1,67 га та кадастровий номер :02:007:0087 площею 1,7473 га в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_3 оформила її дочка ОСОБА_1 .

Вказані обставини підтверджується даними свідоцтв про право на спадщину за заповітом №529 та №527, посвідчені приватним нотаріусом Гощанського районного нотаріального округу Рівненської області 20.07.2021, витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права №130664143 від 12.07.2018 та №130651789 від 12.07.2018.

Натомість, позивач посилається не недійсність договорів оренди земельних ділянок від 23 лютого 2015 року, оскільки, померла ОСОБА_2 не підписувала вказані договори, у зв`язку з чим звернулась до суду за захистом свого права.

В оцінці доводів позовної заяви, суд застосовує системний аналіз норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини.

Частиною другою статті 792 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) встановлено, що відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом.

Згідно із частиною першою статті 93 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності.

Оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності (стаття 1 Закону України «Про оренду землі»).

Відповідно до статті 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Відповідно до ст.16 Закону України "Про оренду землі", укладення договору оренди земельної ділянки із земель приватної власності здійснюється за згодою орендодавця та особи, яка згідно із законом вправі набувати право оренди на таку земельну ділянку.

Згідно із ч.1 ст.638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Так, договір оренди землі укладається у письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально. Він підлягає державній реєстрації і після цього набирає чинності (ст.14, 18, 20 Закону України «Про оренду землі»).

Згідно ст.203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Як вольова дія, правочин являє собою поєднання волі та волевиявлення. Воля сторін полягає в їхній згоді взяти на себе певні обов`язки, вона повинна бути взаємною, двосторонньою і спрямованою на досягнення певної мети.

За загальним правилом, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (ч. 2 ст. 207 ЦК України).

Згідно з частинами 1, 3 ст.215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5-6 ст.203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Частинами 1, 2 ст.15 Закону України "Про оренду землі" встановлено, що істотними умовами договору оренди землі є: об`єкт оренди (місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату; умови використання та цільове призначення земельної ділянки, яка передається в оренду; умови збереження стану об`єкта оренди; умови і строки передачі земельної ділянки орендарю; умови повернення земельної ділянки орендодавцеві; існуючі обмеження (обтяження) щодо використання земельної ділянки; визначення сторони, яка несе ризик випадкового пошкодження або знищення об`єкта оренди чи його частини; відповідальність сторін. Відсутність у договорі оренди землі однієї з істотних умов, передбачених цією статтею, а також порушення вимог статей 4-6, 11, 17, 19 цього Закону є підставою для відмови в державній реєстрації договору оренди, а також для визнання договору недійсним відповідно до закону.

Частина 1 ст. 15 Закону України "Про оренду землі", кореспондується із положеннями ч.1 ст.638 ЦК України, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору та умови, що визначені законом, як істотні.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України).

Враховуючи наведене, а також специфіку договорів оренди землі, а саме: обов`язкову наявність в договорі певних істотних умов та обов`язкову державну реєстрацію цих договорів, суд вважає, що підтвердження відсутності особистого підпису сторони в договорі оренди землі, на що позивач посилається, як на підставу своїх вимог, може свідчити про те, що сторони не узгодили всі істотні умови договору, передбачені Законом.

Судом звертається увага, що оскільки перевірка належності підпису ОСОБА_2 та встановлення зазначеної обставини потребує спеціальних знань, за клопотанням представника позивача за вказаним позовом було призначено судово-почеркознавчу експертизу, однак у зв`язку з тим, що сторони не надали зразки з підписами ОСОБА_2 , вказана експертиза не була проведена.

Згідно із ч.6 ст.81ЦПКУкраїни доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст.12ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Згідно ст.80ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ч.1, 5-7 ст.81ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд виходить з того, що кожна із сторін по даній справі була належним чином поінформована про право надати суду будь-які докази для встановлення наявності або відсутності обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, а також прокоментувати їх. Крім того, сторони по справі не були позбавлені можливості повідомити суду й інші обставини, що мають значення для справи.

Будь-які клопотання про витребування доказів по справі в зв`язку з неможливістю їх самостійного надання та заяви про забезпечення доказів до суду сторонами по справі після отримання висновку експертизи не подавались.

Отже, кожній стороні надавалася розумна можливість представити справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони.

Виходячи з принципу процесуальної рівності сторін і враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, судом досліджено кожний доказ, наданий учасниками справи до заяв по суті позову та заперечення на позов на підтвердження своїх вимог або заперечень.

Ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 04.11.1950 року, яка набрала чинності для України з 11.09.1997 року і, відповідно до ст.9 Конституції України, є частиною національного законодавства, передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку належним і безстороннім судом, встановленим законом.

У п.24 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Надточій проти України» та в п.23 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гурепка проти України №2» наголошується на принципі рівності сторін - одному із складників ширшої компетенції справедливого судового розгляду, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище, порівняно з опонентом.

В п.23 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» наголошується, що п.1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, а в п.58 рішення Європейського суд у справі «Серявін та інші проти України» зазначається про те, що призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватися публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії»).

Проаналізувавши та оцінивши кожний аргумент, наведений учасниками справи, суд встановив, що позивач посилається на те, що ОСОБА_2 не підписувала договори оренди землі від 23.02.2015, то саме на нього покладається обов`язок довести цей факт, тому враховуючи встановлені обставини справи, наявність підписаного сторонами договору, суд приходить до висновку, що ОСОБА_1 не довела відсутність волевиявлення у ОСОБА_2 на укладення договору оренди від 23.02.2015 на, що вона посилався як на підставу визнання договору оренди недійсним.

Отже, позивачем не надано належних, достовірних, достатніх та допустимих доказів на підтвердження заявлених позовних вимог тобто ці твердження позивача суд відхиляє, оскільки такі є припущеннями позивача.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з наступного.

Так, відповідно до ч.1 ст.133 ЦК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи.

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч.1 ст.141 ЦПК України).

Таким чином, враховуючи прийняте судом рішення та на підставі ст.141 ЦПК України, суд вважає за необхідне судові витрати по сплаті судового збору віднести на рахунок позивача.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 81, 141, 258-259,263-265 ЦПК України,

УХВАЛИВ :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Акріс Агро», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Управління забезпечення надання адміністративних послуг Рівненської міської ради про визнання правочинів недійсними відмовити повністю.

Апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Рівненського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до "Прикінцеві положення" ЦПК України пункту 3 :

Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення.

Суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином.

Суддя Д.В. Пацко