Справа № 307/1287/20
Провадження № 2/307/940/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 січня 2021 року Тячівський районний суд Закарпатської області в особі головуючого

судді Гримут В.І.

при секретарі Ком`яті Н.А.

з участю представника позивача Степушенко П.М.

представника відповідача Полгар М.З.

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в м. Тячів, цивільну справу за позовом приватного акціонерного товариства «Українська транспортна страхова компанія» до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди в порядку регресу,

В С Т А Н О В И В:

ПрАт «Українська транспортна страхова компанія» звернулося у суд з вищевказаним позовом.

Посилається на те, що 14.03.2017 між ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія» та ОСОБА_1 було укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АК/3887852.

Позивач взяв на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку за участю забезпеченого транспортного засобу марки «ЗІЛ 5301», н/з НОМЕР_1 , сплатити страхове відшкодування за шкоду заподіяну третім особам.

Восьмого липня дві тисячі сімнадцятого року, о 18.00 год., на автодорозі Мукачево-Рогатин-Львів, ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом «ЗІЛ 5310», н/з НОМЕР_1 , не вибрав безпечну швидкість руху, не врахував технічний стан транспортного засобу, виїхав зустрічну смугу, де допустив зіткнення з автомобілем «Volkswagen Т 5», н/з НОМЕР_2 , внаслідок чого сталося ДТП, а автомобілі отримали механічні пошкодження.

Постановою Тячівського районного суду від 27.07.2017 ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності.

Внаслідок вищевказаної дорожньо-транспортної пригоди транспортному засобу «Volkswagen Т 5», н/з НОМЕР_2 , було завдано механічних пошкоджень, а власнику вказаного автомобіля - матеріальних збитків.

У зв`язку з цим, власник пошкодженого транспортного засобу «Volkswagen Т 5», н/з НОМЕР_2 , ОСОБА_2 звернувся до страховика ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія» з заявою про виплату страхового відшкодування за полісом № АК/3887852.

На підставі страхового акту № 445-17, власнику транспортного засобу «Volkswagen Т 5» страховою компанією було виплачено страхове відшкодування в розмірі 21996.55 грв.

Судом було встановлено, що ДТП сталося, в тому числі з вини ОСОБА_1 , так як останнім не було враховано технічний стан транспортного засобу.

Відповідачем було порушено умови договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності № АК/3887852 та ст. 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Вказана обставина підтверджується, постановою Тячівського районного суду та поясненнями відповідача, який вказав, що не врахував технічний стан автомобіля внаслідок чого виїхав на зустрічну смугу руху.

З огляду на вищезазначене у відповідача виникло зобов`язання відшкодувати позивачу завдані збитки в порядку регресу в розмірі сплаченого 09.11.2017 страхового відшкодування ОСОБА_2 за вищевказаним полісом.

ОСОБА_1 було направлено вимогу про відшкодування збитків в порядку регресу, сума якої становила 21996.55 гривень.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримує повністю та просить їх задовольнити.

Представник відповідача позов не визнав. Пояснив, що позовні вимоги страхової компанії безпідставними та таким, що задоволенню не підлягають. Чотирнадцятого березня дві тисячі сімнадцятого року між його довірителем та страховою компанією було укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, згідно умов якого було застраховано цивільно-правову відповідальність, у разі настання страхового випадку за участю забезпеченого транспортного засобу «ЗІЛ 5301», н/з НОМЕР_1 , за шкоду завдану третім особам.

Постановою Тячівського районного суду від 27.07.2017 ОСОБА_1 було визнано винуватим у вчиненні ДТП та накладено адміністративне стягнення.

Відповідно до Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та ЦК України страховиком було виплачено страхове відшкодування за пошкодження автомобіля «Volkswagen Т 5», н/з НОМЕР_2 , у розмірі 21996.55 гривень.

Страхова компанія вважає, що наявні обставини, передбачені пп. 38.1.1 п. 38.1.3 ст. 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», так як дорожньо-транспортна пригода сталася внаслідок невідповідності технічного стану та обладнання транспортного засобу вимогам Правил дорожнього руху, тому вона набула право вимоги відшкодування понесених збитків, пов`язаних із виплатою страхового відшкодування до страхувальника за умовами договору, яким в даному випадку являється ОСОБА_1 .

Відповідно до п. 31.1. та 31.3. Правил дорожнього руху технічний стан транспортних засобів та їх обладнання повинні відповідати вимогам стандартів, що стосуються безпеки дорожнього руху та охорони навколишнього середовища, а також правил технічної експлуатації, інструкцій підприємств-виробників та іншої нормативно-технічної документації. Забороняється експлуатація транспортних засобів згідно із законодавством: а) у разі їх виготовлення або переобладнання з порушенням вимог стандартів, правил і нормативів, що стосуються безпеки дорожнього руху; б) якщо вони не пройшли обов`язковий технічний контроль (для транспортних засобів, що підлягають такому контролю); в) якщо номерні знаки не відповідають вимогам відповідних стандартів; г) у разі порушення порядку встановлення і використання спеціальних світлових і звукових сигнальних пристроїв.

У п. 31.4. Правил дорожнього руху вказано технічні несправності систем та агрегатів транспортного засобу, за наявності яких експлуатація автомобіля забороняється.

Позивач не надав доказів невідповідності технічного стану та обладнання забезпеченого транспортного засобу марки «ЗИЛ 5301», н/з НОМЕР_1 , та в чому полягали такі невідповідності згідно переліку, який міститься в ПДР, а також того, що ДТП стала наслідком неналежного технічного стану та обладнання автомобіля марки «ЗИЛ 5301». При цьому, саме по собі формулювання, яке міститься в постанові про адміністративне правопорушення «не вибрав безпечну швидкість руху, не врахував технічний стан транспортного засобу» не є таким доказом, оскільки не встановлено порушення пп. 10.1. та 10.8. ПДР, якими врегульовано правила початку руху та зміни його напрямку. Із протоколу про адміністративне правопорушення серії БР № 025259 від 08.07.2017, в якому зафіксовано обставини ДТП, працівником поліції встановлено порушення ОСОБА_1 пп. 11.3. та 12.1. ПДР, якими визначено правила розташування транспортних засобів на дорозі та швидкість руху. Зі змісту довідки про дорожньо-транспортну пригоду від 08.07.2017 вбачається, що дорожньо-транспортна пригода сталася внаслідок порушення ОСОБА_1 п. 12.1. ПДР, тобто швидкісного режиму.

Просить у задоволення позовних вимог страхової компанії відмовити.

Розглянувши матеріали справи суд приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити виходячи з наступного.

Згідно з вимогами статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Із статті 4 ЦПК України вбачається, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 12 частин 1-4 цього ж Кодексу цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно з вимогами статті 13 ч.ч. 1, 2 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Статтею 42 ч. 1 п. 2 цього ж Кодексу визначено, що учасники справи мають право подавати докази; брати участь у судових засіданнях, якщо інше не визначено законом; брати участь у дослідженні доказів; ставити питання іншим учасникам справи, а також свідкам, експертам, спеціалістам.

З приписів ст. 76, ст. 77 ч.ч. 1, 2, ст. 78, 79, 80 ч. 2, ст. 81 ч.ч. 1, 5, 6, ст. 83 ч. 1 ЦПК України вбачається, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.

Відповідно до ст. 95 ч. 1 ЦПК України письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Судом встановлено, що 14.03.2017 між ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія» та ОСОБА_1 було укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АК/3887852, строком до 13.03.2018 року.

Позивач взяв на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку за участю забезпеченого транспортного засобу марки «ЗІЛ 5301», н/з НОМЕР_1 , сплатити третім особам страхове відшкодування за заподіяну майнової шкоду у розмірі 100000 грв.

Постановою Тячівського районного суду від 27.07.2017 р. ОСОБА_1 визнано винуватим та притягнуто до адміністративної відповідальності за порушення ПДР, яке мало місце 08.07.2017 р., в результаті чого було пошкоджено автомобіль «Volkswagen Т 5», н/з НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 .

Вказана постанова набрала законної сили.

Власник пошкодженого транспортного засобу «Volkswagen Т 5», н/з НОМЕР_2 , ОСОБА_2 звернувся до страховика ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія» з заявою про виплату страхового відшкодування за полісом № АК/3887852. Відповідно до страхового акту № 445-17 - 40 та розрахунку розміру страхового відшкодування по пошкодженому транспортному засобу, розмір матеріального збитку за пошкодження автомобіля «Volkswagen Т 5», н/з НОМЕР_2 , встановлено у сумі 21996.55 грв, які були виплачені ОСОБА_2 .

ПрАт «Українська транспортна страхова компанія» посилається на норми ст. 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» згідно яких страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо дорожньо-транспортна пригода визначена в установленому порядку безпосереднім наслідком невідповідності технічного стану та обладнання транспортного засобу існуючим вимогам Правил дорожнього руху.

Однак суд вважає, що позивачем не надано доказів того, що дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої страхова компанія виплатила ОСОБА_2 страхове відшкодування, стала безпосереднім наслідком невідповідності технічного стану та обладнання транспортного засобу існуючим вимогам Правил дорожнього руху.

Так у протоколі про адміністративне правопорушення від 08.07.2017 р. вказано що ОСОБА_1 керуючи автомобілем ЗІЛ 5301, № НОМЕР_1 , не вибрав безпечну швидкість руху, не врахував технічний стан т.з., виїхав на 67 км. на зустрічну смугу руху, де допустив зіткнення з автомобілем «Volkswagen Т 5», н/з НОМЕР_2 , внаслідок чого отримали механічні пошкодження, чим порушив п.12.1, 11.3 ПДР.

До протоколу додана схема місця ДТП та письмові пояснення ОСОБА_2 і ОСОБА_1 .

На зворотному боці бланку схеми місця ДТП у графі де відмічаються дані автомобіля ЗІЛ зазначено, що має місце пошкодження переднього крила.

Із пояснень ОСОБА_2 убачається, що 08.07.2017 р. на його смугу руху виїхав автомобіль ЗІЛ № НОМЕР_3 і врізався в ліву сторону його автомобіля.

У своєму письмовому поясненні від 08.07.2017 р. ОСОБА_1 вказав, що критичного дня, біля 18-ї години, рухався по об`їзній дорозі і на його т.з. заклинив руль, машину різко по тягнуло вліво де назустріч їхав «Volkswagen Т 5», який намагався ухилитися від удару.

У постанові суду від 27.07.2017 р. фактичні обставини справи викладені наступним чином: « ОСОБА_1 08.07.2017 року о 18.00 год. на автодорозі Мукачево-Рогатин-Львів, керуючи транспортним засобом «ЗИЛ 5301», д.н.з. НОМЕР_1 , не вибравши безпечну швидкість руху, не врахував технічний стан транспортного засобу, виїхав на 67 км. на зустрічну смугу, де допустив зіткнення з автомобілем «Volkswagen Т 5», н/з НОМЕР_2 , внаслідок чого сталося ДТП, а автомобілі отримали механічні пошкодження, чим порушив п.п. 10.8, 10.1 ПДР.

Пунктом 11.3. ПДР передбачено, що на дорогах із двостороннім рухом, які мають по одній смузі для руху в кожному напрямку, за відсутності суцільної лінії дорожньої розмітки чи відповідних дорожніх знаків виїзд на смугу зустрічного руху можливий лише для обгону та об`їзду перешкоди або зупинки чи стоянки біля лівого краю проїзної частини в населених пунктах у дозволених випадках, при цьому водії зустрічного напрямку мають перевагу.

Відповідно до п. 12.1. вказаних Правил під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним.

Згідно п. 10.8. якщо в місці з`їзду з дороги є смуга гальмування, водій, який має намір повернути на іншу дорогу, повинен своєчасно перестроїтися на цю смугу і знижувати швидкість тільки на ній. Якщо в місці в`їзду на дорогу є смуга розгону, водій має рухатися по ній і вливатися в транспортний потік, даючи дорогу транспортним засобам, що рухаються по цій дорозі.

Нормами п. 10.1. передбачено, що перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху.

У страховому акті № 445-17-40 складеному та перевіреному працівниками ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія» та затвердженому заступником голови правління ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія» вказано: «Наш страхувальник не впорався з керуванням,внаслідок чого здійснив зіткнення з Volkswagen Т 5, н/з НОМЕР_2 . Основна причина події порушення п. 2.3 (б),12.1, 11.3 ПДР.

Отже, суд встановив, що ні у матеріалах справи про адміністративне правопорушення вчинене ОСОБА_1 , ні у матеріалах цивільної справи доданих позивачем до позовної заяви, немає жодного доказу про те, що технічний стан автомобіля яким керував ОСОБА_1 не відповідав вимогам ПДР.

Посилання позивача на повідомлення страхувальника власноручно написане ОСОБА_1 від 08.07.2017 р. у якому зазначено, що він під час руху не врахував технічний стан автомобіля внаслідок чого виїхав на зустрічну смугу руху де зіткнувся Те. Земочка Фольцваген НОМЕР_4 », суд не вважає належним доказом, так як представник відповідача цю обставину пояснив тим, що ОСОБА_1 не був обізнаний із правовими нормами і не знав характер та причини несправності автомобіля.

Ні працівники поліції, ні працівники ПрАТ огляд автомобіля, яким керував відповідач не проводили, питання про призначення автотехнічної експертизи забезпеченого транспортного засобу не порушували. Позивач прийшов до висновку, що ОСОБА_1 керував автомобілем технічний стан якого не відповідав вимогам ПДР виключно на підставі письмових пояснень ОСОБА_1 доданих до протоколу про вчинення адміністративного правопорушення, та його заяви до ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія» про настання страхового випадку.

Відповідно до чч. 6, 7 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Правова оцінка, надана судом певному факту при розгляді іншої справи, не є обов`язковою для суду.

Пунктом 46 постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду, справа №761/29966/16-ц (провадження № 61-5327св19), від 18.12.2019 визначено, що преюдиція - це обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набуло законної сили, в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиційно встановлені факти не підлягають доказуванню.

Отже, преюдицію утворюють лише ті обставини, які безпосередньо досліджувалися, встановлювалися судом і знайшли своє відображення у мотивувальні частині судового акта. Лише згадувані, але такі, що не одержали оцінку суду, обставини не можуть розглядатися як встановлені судом і не набувають властивості преюдиціальності.

Під час дослідження матеріалів справи відносно ОСОБА_1 у вчиненні ним правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП, яке мало місце 08.07.2017 р. не було встановлено, що технічний стан транспортного засобу «ЗІЛ 5301», н/з НОМЕР_1 , та його обладнання не відповідали вимогам стандартів, що стосуються безпеки дорожнього руху, охорони навколишнього середовища, правил технічної експлуатації, інструкцій підприємств-виробників й іншої нормативно-технічної документації. Судом було встановлено, що ОСОБА_1 порушив Правила дорожнього руху, які не пов`язані з технічним станом автомобіля, за що його було притягнуто до адміністративної відповідальності.

За таких обставин суд вважає, що у задоволенні позовних вимог ПрАт «Українська транспортна страхова компанія» слід відмовити.

Відповідно до чч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі відмови в позові покладаються на позивача, тому судові витрати слід покласти на ПрАт «Українська транспортна страхова компанія».

За таких обставин, керуючись ст.ст. 258, 259, 264, 265 ЦПК України, п. 38.1.1. ст. 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів суд,

У Х В А Л И В:

У задоволенні позовних вимог приватного акціонерного товариства «Українська транспортна страхова компанія» відмовити.

Судові витрати покласти на позивача.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Закарпатського апеляційного суду через Тячівський районний суд.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Повний текст рішення складено 29.01.2021 року.

Головуючий В.І. Гримут