справа № 368/622/20 головуючий у суді І інстанції Закаблук О.В.
провадження № 22-ц/824/160/2021 суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Березовенко Р.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 січня 2021 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого судді -Березовенко Р.В.,
суддів:Нежури В.А., Кулікової С.В.,

з участю секретаря Мариненко Я.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою представником - ОСОБА_2 , на ухвалу Кагарлицького районного суду Київської області від 01 жовтня 2020 року за заявою представника позивача, адвоката Клапчука Федора Петровича, про вжиття заходів - забезпечення позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_1 про визнання недійсним договору дарування житлового будинку та земельної ділянки,-

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Кагарлицького районного суду Київської області перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_1 про визнання недійсним договору дарування житлового будинку та земельної ділянки.

30.07.2020 року до суду надійшла заява про вжиття заходів забезпечення позову, подана представником позивача, - адвокатом Клапчуком Федорем Петровичем в цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_1 про визнання недійсним договору дарування житлового будинку та земельної ділянки, в якій позивач просив суд винести ухвалу, на підставі якої: накласти арешт та заборони відчуження на наступне спірне майно:

- житловий будинок за адресою АДРЕСА_1 ;

- земельну ділянку площею 0,0778 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що розташована за вищевказаною адресою, кадастровий номер :01:448:0022, за адресою АДРЕСА_1 ;

- квартиру за адресою АДРЕСА_2 .

Заява обґрунтована тим, що ОСОБА_3 звернулась до Кагарлицького районного суду Київської області з позовом про визнання недійсним договору дарування житлового будинку та земельної ділянки. Предметом розгляду справи є вказане вище спірне майно. Зазначає, що спірне майно перебуває у володінні та розпорядженні відповідачів, щодо нього не встановлено будь-яких заборон та обмежень, що дає відповідачам можливість використовувати та розпоряджатись ним на власний розсуд. Право власності на квартиру, житловий будинок та земельну ділянку оформлено на відповідачів, які на даний час не визнають прав позивача на спірне майно, що порушує її права. Тому, заявник вважає можливим відчуження відповідачем спільного майна без її відома та згоди в процесі судового розгляду. Тобто, існує реальна загроза унеможливлення виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

Ухвалою Кагарлицького районного суду Київської області від 01 жовтня 2020 року заяву про вжиття заходів, - забезпечення позову задоволено. Накладено арешт та заборону відчуження нерухомого майна: житловий будинок за адресою АДРЕСА_1 ; земельну ділянку площею 0,0778 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що розташована за вищевказаною адресою, кадастровий номер :01:448:0022, за адресою АДРЕСА_1 ; квартиру за адресою АДРЕСА_2 .

Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду, відповідач, ОСОБА_1 , через представника - ОСОБА_2 ,подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення та неправильне застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права, неправильне встановлення обставин справи, які мають значення, просив скасувати ухвалу та постановити нову, якою у задоволенні заяви відмовити.

При цьому, апелянт посилається на те, що позивачем не надано доказів про те, що відповідач може відчужити спірне майно у майбутньому. Заявник не довів намір відповідача відчужити спірне майно або чинити перешкоди у виконанні рішення суду.

В ухвалі про відкриття апеляційного провадження учасникам справи було надано строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу.

11.12.2020 року на електронну пошту та 15.01.2020 року засобами поштового зв'язку до суду надійшов відзив позивача ОСОБА_3 , поданий представником - ОСОБА_7 , згідно якого позивач просила у задоволенні апеляційної скарги відмовити, а ухвалу суду першої інстанції залишити без змін. При цьому зазначає, що апеляційна скарга є безпідставною та суперечить нормам закону.

В судовому засіданні позивач просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін.

Інші учасники справи належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, до суду не з`явилися, однак їх неявка згідно вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, виходячи з наступного.

Задовольняючи заяву позивача про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що невжиття даних заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду. Вказані заходи забезпечення позову застосовуються з урахуванням вимог необхідності, достатності, та є співмірними із заявленими позовними вимогами.

Згідно ч.ч.1, 2 ст.149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається, як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав, або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся чи має намір звернутися до суду.

Відповідно до п.1,2 ч.1 ст.150 ЦПК України, позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та забороною вчиняти певні дії.

Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Таким чином, постановляючи ухвалу з цього приводу, суд першої інстанції, на переконання апеляційного суду, повністю дотримався вимог ст.ст. 149, 150, 153 ЦПК України та положень постанови № 9 Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову".

При цьому, суд першої інстанції, врахувавши можливість реальної загрози невиконання або утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, відповідність виду забезпечення позову заявленим позовним вимогам, правильно прийшов до висновку про обґрунтованість заявленого клопотання, оскільки між сторонами дійсно існує спір, який перебуває на розгляді у суді, а спірне нерухоме майно, щодо якого накладено арешт може бути відчужено, оскільки вказане майно перебуває у володінні та розпорядженні відповідачів.

Отже, колегія суддів вважає, що висновки суду про те, що заходи забезпечення позову є необхідними, достатніми та співмірними із заявленими позовними вимогами цілком обґрунтовані.

Обґрунтовуючи судове рішення, крім іншого, колегія суддів приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958, про те, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Крім того, колегія суддів враховує правовий висновок Верховного Суду № 524/3490/17-ц від 27.03.2019 року, згідно якого: «Із урахуванням того, що доводи касаційної скарги є ідентичними доводам позовної заяви та апеляційної скарги заявника, яким судами надана належна оцінка, Верховний Суд доходить висновку про відсутність необхідності повторно відповідати на ті самі аргументи заявника. При цьому судом враховано усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення у справі Руїз Торія проти Іспанії). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною, більше того, воно дозволяє судам вищих інстанції просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх».

Таким чином, доводи апеляційної скарги про незаконність та необґрунтованість оскаржуваного судового рішення, порушення судом норм процесуального права при її постановленні, на переконання апеляційного суду, не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи і спростовуються наявними у справі доказами.

Згідно ст. 375 ЦПК України, апеляційний суд залишає без задоволення апеляційну скаргу, а судове рішення суду першої інстанції без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Отже, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржувана ухвала не підлягає скасуванню, як така, що постановлена з додержанням вимог закону.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником - ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Ухвалу Кагарлицького районного суду Київської області від 01 жовтня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках, передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Головуючий: Р.В. Березовенко

Судді: В.А. Нежура

С.В. Кулікова