Провадження № 2/761/3857/2021
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 вересня 2021 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі:

головуючого: судді - Притули Н.Г.

при секретарі: Бондар О.Д.,

за участі позивача: ОСОБА_1 ,

відповідача: ОСОБА_2 ,

представника відповідача: ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_4 про припинення права на частку у спільному майні та визнання права власності, -

В С Т А Н О В И В:

01 жовтня 2020 року до суду надійшла зазначена позовна заява.

В позовних вимогах з врахуванням заяви від 18.05.2021 року позивач просить:

припинити право спільної часткової власності ОСОБА_2 на 1/9 частину квартири АДРЕСА_1 ;

визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/9 частину квартири АДРЕСА_1 ;

повернути ОСОБА_2 з депозитного рахунку Шевченківського районного суду м.Києва грошові кошти в розмірі 113 576,11 грн., внесені ОСОБА_1 за квитанцією від 24.09.2020 року як компенсацію 1/9 частини квартири АДРЕСА_1 .

Вимоги обґрунтовані тим, що квартира АДРЕСА_1 згідно із Свідоцтвом про право власності на житло належала ОСОБА_1 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 в рівних частинах.

02.12.2005 року ОСОБА_1 належні йому на праві власності 1/3 частину квартири АДРЕСА_1 подарував сину - ОСОБА_4 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 помер та після його смерті відкрилась спадщина на частину квартири.

Позивачу було видано свідоцтво про право на спадщину за законом - на 2/9 частини квартири АДРЕСА_1 . В той же час відповідачу було видано свідоцтво про право власності на спадщину за законом на 1/9 частину квартири АДРЕСА_1 .

Крім того, ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_5 та після її смерті на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, позивач став власником ще 1/3 частини квартири АДРЕСА_1 .

Отже, на даний час 1/3 частина квартири АДРЕСА_1 належить на праві власності ОСОБА_4 , 1/3 + 1/9 належить на праві власності ОСОБА_1 та 1/9 частина квартири належить на праві власності відповідачу.

Як зазначає позивач, відповідач в квартирі не проживає та не зареєстрована, частка яка належить на праві власності відповідачу не може бути виділена в натурі, а тому враховуючи неподільність квартири та незначний розмір частки відповідача, відповідачу належить на праві власності квартира АДРЕСА_2 , спільне володіння та користування квартирою неможливе, позивач звернувся з пропозицією до відповідача про викуп її частки. Однак відповідач пропозицію проігнорувала.

А тому оскільки неможливо вирішити питання викупу в досудовому порядку, позивач звернувся до суду з цим позовом.

В судовому засіданні позивач заявлені вимоги підтримав та просив їх задовольнити в повному обсязі.

Відповідач та її представник в судовому засіданні просили відмовити в задоволенні позовних вимог на тій підставі, що на даний час ця квартира є єдиним місцем проживання відповідача, іншого майна придатного для проживання у власності вона не має.

Третя особа - ОСОБА_4 в судове засідання не з`явився, звернувся до суду із заявою про слухання справи в його відсутність. 03.12.2020 року до суду надійшла заява від ОСОБА_4 про визнання позову та він просив позовні вимоги задовольнити.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обов`язок доказування покладений на сторони.

Дослідивши та оцінивши письмові докази по справі у їх сукупності, вислухавши позивача, врахувавши відзив відповідача, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, за наступних підстав.

Як встановлено в судовому засіданні, квартира АДРЕСА_1 належала в рівних частинах на праві власності ОСОБА_1 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на підставі свідоцтва про право власності на житло від 08.12.1993 року.

В подальшому:

на підставі договору дарування квартири від 02.12.2005 року ОСОБА_1 подарував ОСОБА_4 1/3 частину квартири АДРЕСА_1 ;

на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 27.10.2014 року ОСОБА_1 набув право власності на 2/9 частини квартири АДРЕСА_1 ;

на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 26.10.2018 року ОСОБА_2 набула право власності на 1/9 частину квартири АДРЕСА_1 ;

на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 26.10.2018 року ОСОБА_1 набув право власності на 1/3 частину квартири АДРЕСА_1

Отже, на час розгляду співвласниками квартири АДРЕСА_1 є: ОСОБА_2 - 1/9 частка; ОСОБА_1 - 5/9 (1/3 + 2/9) та ОСОБА_4 - 1/3 частина.

Як зазначив позивач в позовній заяві, ОСОБА_2 не зареєстрована та не проживає в квартирі АДРЕСА_1 .

Однак під час слухання справи встановлено, що відповідач з 02.12.2020 року зареєстрована в квартирі АДРЕСА_1 . Крім того в судовому засіданні позивач пояснила, що вона на даний час проживає в цій квартирі. Позивач не надав доказів на спростування зазначеної обставини.

В той же час позивач суду пояснив що на даний час він проживає в квартирі АДРЕСА_3 . Вказана квартира належить йому на праві власності.

Крім того, звертаючись до суду з позовом, позивач зазначав, що відповідачу на праві власності належить квартира АДРЕСА_2 та під час слухання справи пояснив, що відповідачу на праві власності належить будинок АДРЕСА_4 . Однак під час слухання справи було встановлено, що будинок в Полтавській області не є придатним для проживання (що не заперечувалось позивачем), а квартира АДРЕСА_2 на праві власності за відповідачем не зареєстрована (на праві власності не реєструвалась).

Згідно з Висновком про оцінку майна, що складена 11.08.2020 року Приватним підприємством «Актив Інвест», ринкова вартість двокімнатної квартири АДРЕСА_1 становить 1 022 185,00 грн. та відповідно вартість 1/9 частини квартири становить - 113 576,11 грн.

24.09.2020 року на депозитний рахунок Шевченківського районного суду м.Києва позивач вніс зазначену суму.

Згідно з частинами четвертою, п`ятою статті 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Примусове відчуження об`єктів права приватної власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності, на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього й повного відшкодування їх вартості.

Згідно зі статтею 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Статтею 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд і має право вчиняти щодо цього будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена в його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом (частина перша, друга статті 321 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Частинами першою-третьою статті 358 ЦК України передбачено, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Відповідно до статті 365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння й користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку в спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

Аналіз зазначеної норми дає підстави дійти висновку про те, що для припинення права особи на частку у спільному майні необхідно встановити наявність будь-якої з обставин, передбачених пунктами 1-3 частини першої статті 365 ЦК України за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Аналогічний правовий висновок міститься в постанові Верховного Суду України від 16 січня 2012 року в справі № 6-81 цс 11 та постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 грудня 2018 року в справі № 908/1754/17. При цьому, висновок про істотність шкоди, яка може бути завдана співвласнику, вирішується в кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи та об`єкта, який є спільним майном (постанова Верховного Суду від 18 липня 2019 року по справі № 210/2236/15-ц, провадження № 61-33924св18 (ЄДРСРУ № 83105519).

Під час розгляду справи судом було встановлено, що відповідач не має зареєстрованого права власності на житлове приміщення яке є придатним для проживання, компенсація за її частку у праві власності є незначною, що не надасть можливості придбати житлове приміщення, а тому припинення її права власності на 1/9 частину квартири АДРЕСА_1 призведе до позбавлення відповідача права на житло.

Крім того, суду не надано доказів, що спільне володіння й користування майном є неможливим.

Отже, оскільки судом встановлено, що компенсація вартості належної відповідачу на праві власності частки в квартирі є незначною, припинення права власності відповідача на 1/9 частку квартири завдасть істотної шкоди її інтересам як співвласника, суд оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 77-83, 89, 95, 259, 263, 265 ЦПК України, суд

вирішив:

В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_4 про припинення права на частку у спільному майні та визнання права власності - відмовити в повному обсязі.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту рішення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення виготовлено 01 жовтня 2021 року

Суддя: Н.Г. Притула