Справа № 361/1800/21
Провадження № 2/361/2349/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 жовтня 2021 року Броварський міськрайонний суд Київської області в складі:

судді - Сердинського В.С.

при секретарях - Удовенко Д.С., Бас Я.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Бровари цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: приватний нотаріус Броварського міського нотаріального округу Грищенко Вікторія Вікторівна, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Турчак Світлана Миколаївна про визнання заповіту недійсним,

у с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернулася з позовом до ОСОБА_2 , треті особи: приватний нотаріус Броварського міського нотаріального округу Грищенко В.В., приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Турчак С.М. про визнання заповіту недійсним.

Позивач зазначала, що 15.12.2020 р. у передбачений законом шестимісячний термін вона звернулась до приватного нотаріуса Грищенко В.В. із заявою про прийняття спадщини після смерті її матері ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Приватним нотаріусом заведено спадкову справу №24/2020.

З отриманої відповіді нотаріуса від 12.02.2021 р. їй стало відомо, що при видачі свідоцтва про право на спадщину було виявлено наявність заповіту, складеного на ім`я чоловіка матері ОСОБА_2 , посвідченого від імені ОСОБА_3 та посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Турчак С.М. 11.03.2020 р. за реєстровим №793.

Однак, як одна із спадкоємців, позивач вважає цей заповіт недійснім, оскільки мати довгий час страждала онкологічним захворюванням (пухлина мозку) і не могла усвідомлювати значення своїх дій.

Визнання заповіту недійсним на підставі того, що заповідачка страждала органічним ураженням головного мозку із вираженими астенічними порушеннями та розладами свідомості; внаслідок пухлини була у пригніченому стані, не розуміла значення своїх дій та не могла керувати ними.

На момент посвідчення заповіту мати була безвольна та байдужа до життя.

На момент складання заповіту мати страждала онкозахворюванням (пухлина в головному мозку), проходила багаторазові курси хіміотерапії, в ході яких їй вводили препарати, які мають негативний вплив на центральну нервову систему.

Вона також страждала на онкологію кишечника, з листопада 2019 року, їй робили операцію в Київській міській лікарні №8 (м. Київ, вул. Кондратюка, 8). Під дією цих препаратів людина не може в повній мірі розуміти значення своїх дій та керувати ними. Після виписки з лікарні №8 вона продовжувала лікування навесні 2020 року в універсальній клініці « ІНФОРМАЦІЯ_2 » ( АДРЕСА_1 ).

Після цього в червні-липні 2020 року вона продовжувала лікування в лікарні «Феофанія». Мати була вже в такому стані, що видирала поставлені їй капельниці з руки, була агресивною, тому їй надавали заспокійливі сильні психотропні засоби. Позивач особисто це все бачила, коли відвідувала мати і в лікарнях, і в неї вдома.

Заповіт вона підписувала, коли в неї був дуже важкий стан, нестабільний емоційний стан, постійні перепади настрою, глибока депресія, роздратованість, все це змінювалось неконтрольованими нападами агресії.

Злоякісна пухлина в сукупності із впливом хімічних препаратів викликали порушення у неї свідомості.

Виходячи з вищенаведеного, є всі підстави вважати, що заповіт вона підписувала в стані, коли не могла розуміти значення своїх дій та керувати ними. Та можливо знаходилась під впливом відповідача, який організовував та забезпечував для неї догляд, оскільки вона не могла самостійно забезпечити собі належний догляд.

Посилаючись на викладене, позивач просила суд визнати недійсним заповіт, складений від імені ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу України Турчак С.М. 11.03.2020 р. за реєстровим №793.

В судове засідання позивач ОСОБА_1 та її представник адвокат Супрун Г.Б. не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_2 та його представник адвокат Вітченко А.М. позовні вимоги не визнали, заперечували проти їх задоволення в повному обсязі. У відзиві на позовну заяву відповідач зазначав, що його дружина ОСОБА_3 ніколи не мала онкології головного мозку і цим позивач вводить суд в оману. Позивач три останні роки до моменту смерті дружини не спілкувалась зі своєю матір`ю, і це є додатковим підтвердження того, що вона не мала уяви про дійсний фізичний та психологічний стан заповідачки, а отже її твердження є нічим іншим, ніж припущення. Повна цивільна дієздатність заповідачки ОСОБА_3 була перевірена приватним нотаріусом Турчак С.М. на підставі наданих нею документів, а також на підставі переконаності нотаріуса в результаті проведеної розмови та роз`яснення наслідків вчинення нотаріальної дії у здатності ОСОБА_3 усвідомлювати значення цієї нотаріальної дії, її наслідків та змісту роз`яснень приватного нотаріуса Турчак С.М., а також відповідності волі і волевиявлення його дружини ОСОБА_3 щодо вчинення нотаріальної дії, розпорядження на випадок смерті про належне їй майно. Що стосується захворювання, яке за думкою позивача призвело до нерозуміння заповідачкою значення своїх дій та неможливістю керувати ними, то це була звичайна невринома. Діагноз невринома був поставлений заповідачці у 2009 році. З цією хворобою ОСОБА_3 працювала до серпня 2017 року на посаді старшого прокурора Броварської міжрайонної прокуратури Київської області, у зв`язку з досягненням пенсійного віку. За цей період з 2009 по 2017 роки, ОСОБА_3 , як посадовець високого рангу органів прокуратури у званні полковник мала 17 заохочень, премій та нагород, включаючи відзнаку «За відданість органам прокуратури». А в травні 2018 року їй було присвоєно почесне звання «Мати-героїня». В лютому 2017 року ОСОБА_3 , маючи хворобу невринома, подарувала своїй доньці, позивачу ОСОБА_1 , квартиру в центрі м. Києві.

Все вищезгадане свідчить про те, що маючи хворобу невринома, яку позивач вважає критичною для розуміння значення своїх дій та можливістю керувати ними, дружина відповідача жила звичайним життям здорової людини, працювала та робила юридично значущі дії в нормальному психічному стані протягом багатьох років.

Посилаючись на викладене, просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі та стягнути з позивача на його користь судові витрати в розмірі 21920 грн. витрат на надання правової допомоги.

В судове засідання третя особа приватний нотаріус Броварського міського нотаріального округу Грищенко В.В. не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином.

В судове засідання третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Турчак С.М. не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином. Направила до суду письмові пояснення, в яких зазначала, що 11 березня 2020 року до неї звернулась ОСОБА_3 з проханням посвідчити заповіт, яким вона заповідає все своє майно своєму чоловікові - ОСОБА_2 . В результаті проведеної розмови та роз`яснення наслідків вчинення нотаріальної дії, вона переконалась, що ОСОБА_3 під час складання заповіту мала необхідний обсяг цивільної дієздатності, а її волевиявлення було вільним і відповідало її внутрішній волі, що вона повністю надавала звіт своїм діям і чітко усвідомлювала, що і з якою метою вона робить. З ОСОБА_3 вона була знайома більше 33 років, неодноразово вчиняла правочини з її участю, і нічого в її поведінці не помінялось, вона була абсолютно адекватна, при здоровому розумі та ясній пам`яті. Заповіт посвідчений з усіма вимогами чинного законодавства, підстав його скасовувати або ставити під сумнів, немає. Також, просила про розгляд справи у її відсутність.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_4 показала, що вона була подругою ОСОБА_3 , працювала директором кафе «Броворчанка», яке належало заповідачці, була другом сім`ї, щодня відвідувала ОСОБА_3 в лікарні, часто залишалася на ніч поруч з нею. Їй відомо, що позивач оспорює спадщину, хоче визнати, що її мати була несамовита, та зазначила що це є неправдою, оскільки вона знає ОСОБА_3 тридцять років, завжди і скрізь поруч. Позивач дуже рідко відвідувала свою мати. Так, позивач відвідувала мати: двічі в листопаді 2019 року, після того як заповідачку прооперували, у зв`язку з чим не може оцінювати її психічний та емоційний стан. Після 28 листопада 2019 року (день народження сина заповідачки) позивач побачила свою мати лише 19 березня 2020 року, вже через 8 днів після складання оспорюваного заповіту. В березні 2020 року вона кожен день, крім неділі, була біля заповідачки, включаючи день складення заповіту, який в той рік припав на середу. Після 19 березня 2020 року заповідачка інколи відчувала фізичний біль, який був пов`язаний з медичними процедурами, такими як встановлення підключичного венозного порту (катетору) для подальших медичних процедур, пов`язаних з лікуванням хвороби проксимальних відділів сигмоподібної кишки (онкологія кишківника), на яку страждала заповідачка, який був виявлений у останньої 01.11.2019 р., під час обстеження в медичному центрі ТОВ «Профі-мед 2000». А вже 19.11.2019 р. їй була зроблена операція по видаленню аденокарциноми третини сигмоподібної кишки (злоякісної пухлини) в Київській міській клінічній лікарні №8. Свідок досить часто спілкувалась з позивачем стосовно стану та хвороби її мати ОСОБА_3 , та відзначає, що в таких розмовах позивач жодного разу не ставила під сумнів, що її мати психічно хвора людина, або не розуміє дії які вона робить або що вона не може керувати такими своїми діями. У позивача з`явились сумніви стосовно психічного стану її матері лише після ознайомлення з заповітом і як результат образи на волевиявлення заповідачки. Заповідачка намагалась уникати спілкування зі своєю донькою,- позивачем віч на віч. І що взагалі таке спілкування з донькою викликало в неї незручність, невдоволення, вона відчувала дискомфорт. На думку свідка ОСОБА_3 була завжди веселою, в чудовому настрої, з гарним почуттям гумору, оптимісткою по життю, всім намагалась допомогти, психічно здоровою та в осудному стані до останнього, до смерті.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_5 показав, що працював водієм заповідачки чотирнадцять років, ОСОБА_3 завжди була адекватною людиною, ним жодного разу не були помічені зміни в її душевному або психологічному стані. Він чітко пам`ятає день, коли він привіз заповідачку на укладання заповіту і відмітив, що і в цей момент, психічний стан заповідачки був незмінним, стабільним, вона все розуміла, як завжди повністю контролювала ситуацію та керувала своїми діями та діями її підлеглого оточення. Свідок відмітив, що вона була життєрадісна, посміхалась, жартувала. В день укладання заповіту він особисто відвіз заповідачку до приватного нотаріуса Турчак С.М.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_7 показала, що з 5-го березня 2020 року працювала доглядальницею ОСОБА_3 , яка була приємною співрозмовницею, вони розмовляли на всі теми. На уточнення суду, свідок підтвердила, що заповідачка могла розмірковувати, мала чудове почуття гумору, була позитивною людиною та не мала жодних розумових недоліків або випадків, коли б вона не могла керувати своїми думками. На уточнююче питання представника відповідача, свідок відповіла, що в той період часу, який охоплює дні 5, 6, 7, 8 та 11 березня 2020 року та в подальшому, протягом трьох тижнів, які свідок працювала доглядальницею заповідачки, остання розуміла значення своїх дій та могла ними керувати.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_8 показала, що є робітницею кафе « ІНФОРМАЦІЯ_4 », яке належало заповідачці. Зазначила, що знає заповідачку більш ніж десять років, і що ОСОБА_3 , як господарка згаданого кафе, завжди була в здоровому розумі і пам`яті, вела бізнес, складала документи, засвідчувала їх своїм підписом, постійно переймалась станом здоров`я свідка, її доньки та сім`ї в цілому. В останнє перед підписанням заповіту 11 березня 2020 року свідок бачила заповідачку 8-го березня, коли свідок святкувала в оточені сім`ї відповідача та заповідачки. На уточнююче запитання суду, свідок відповіла, що ОСОБА_3 могла віддавати значення своїм діям та керувати ними, всіх впізнавала, вела активне спілкування з оточуючими, давала поради, завжди мала гарну пам`ять до дрібниць. Свідок не помічала в цей час жодних змін в поведінці заповідачки і вважає, що остання могла скласти заповіт, керуючись своїм розумом та своєю волею.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_9 показала, що працює медсестрею в реанімаційному відділенні Броварської центральної клінічної районної лікарні. В березні 2020 року була домашньою медичною сестрою у заповідачки. Вона фактично майже єдина медична сестра, яка робила забір крові із вени ОСОБА_3 для різного роду аналізів практично через день. Свідок часто спілкувалась із заповідачкою та стверджує, що остання була при повному психічному здоров`ї, адекватно реагувала та мала логічне судження, могла керувати своїми діями, вона розпитувала про спільних знайомих, переймалась багатьма різними питаннями життя. На думку свідка, ОСОБА_3 могла свідомо скласти заповіт, розуміючи значення своїх дій та керуючи ними.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_10 показав, що займає посаду головного лікаря Броварської центральної районної клінічної лікарні. Він знайомий з заповідачкою багато років, при всіх захворюваннях, які виникали у ОСОБА_3 , вона завжди вперше зверталась до Броварської лікарні за місцем проживання. В останні місяці життя заповідачки лікарі цієї лікарні багато спілкувались з заповідачкою, робили різні процедури, ставили капельниці тощо, з приводу хвороби останньої, про яку згадується в медичній документації. Свідок стверджує, що такого питання, що ОСОБА_3 була морально, психологічно і розумово людиною, яка не розуміє, що вона говорить, де знаходиться, що з нею коїться, ніколи не виникало. Вона завжди була людиною в розумі. На уточнююче питання суду - про який період часу йде мова, свідок відповів «весна 2020 року». На уточнююче питання представника відповідача, свідок відповів, що заповідачка в цей час завжди усвідомлювала значення своїх дій і могла ними керувати, і що він, як лікар за професією, з великим досвідом і практикою, може визначити стан людини, включаючи її психічний стан, на досить високому фаховому рівні. На думку свідка, в березні 2020 року заповідачка цілком могла скласти заповіт, керуючись своєю волею, розуміючи та усвідомлюючи значення своїх дій, будучи в здоровому розумі.

Дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив такі факти і відповідні їм правовідносини та дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 є дочкою ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про її народження.

11 березня 2020 року ОСОБА_3 складено заповіт на ім`я відповідача ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Турчак С.М. та зареєстрований за №793.

Позивач звернулася до суду з позовними вимогами про визнання вказаного заповіту недійсним, оскільки її матір, внаслідок онкологічного захворювання та довготривалого медичного лікування, під час посвідчення заповіту перебувала під впливом відповідача, не могла усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними.

Відповідно до ст. 1233 ЦК України, заповітом є розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Згідно зі ст. 1244 ЦК України, право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч.ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України).

Відповідно до ч.ч.1,5 ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

На підтвердження зазначених у позовній заяві обставин, позивачем ОСОБА_1 не надано суду жодного належного допустимого доказу.

Натомість, з письмових матеріалів справи вбачається, що в медичній документації, наданій КП Київська міська клінічна лікарня №8, немає жодного запису, що спадкодавиця ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , знаходилась у стадії психічного розладу або про зміну її психічного стану здоров`я під час лікування, більш того, в період що охоплює час до складання заповіту, включаючи день складання заповіту 11 березня 2020 року у неї не було виявлено ніяких загострень існуючих хвороб.

Позивач в своїй заяві посилається на медичні препарати, під дією яких людина не може в повній мірі розуміти значення своїх дій та керувати ними, але не вказує, що саме це за медичні препарати та не наводить належних та достатніх доказів, чому саме вони мають такий негативний вплив на психічний стан людини та можливість розуміти значення своїх дій.

Таким чином, в твердженнях позивача присутній лише перелік хвороб заповідачки та згадування про медичні препарати, без визначення які саме, які на думку позивача були у заповідачки, які вона приймала, і які, могли вплинути на її психологічний стан під час підписання заповіту.

Крім того, що всі доводи та аргументація позивача базується на припущеннях, в її твердженнях відсутній причинно-наслідковий зв`язок між хворобою ОСОБА_3 , операцією, яку вона перенесла, прийомом медичних препаратів та розумінням значення своїх дій та можливістю керувати ними під час складання та підписання заповіту 11 березня 2020 року.

Відповідач, заперечуючи проти позову, та на підтвердження дійсного волевиявлення ОСОБА_3 у своєму відзиві зазначив, що заповідачка була в щасливому шлюбі з відповідачем протягом більш ніж 30 років. Вони мали двох спільних дітей, відповідач, як чоловік заповідачки, до останнього був зі своєю дружиною, піклувався про неї та як міг допомагав подолати хворобу. На підтвердження своєї позиції, відповідач надав численні фотографії.

Відповідач стверджує, що спадкодавиця не хворіла на рак головного мозку. Діагноз рак був поставлений ОСОБА_3 у 2019 році та мав відношення лише до кишківника (проксимальних відділів сигмоподібної кишки), який був виявлений 01.11.2019 р. під час обстеження в медичному центрі ТОВ «Профі-мед 2000». А вже 19.11.2019 р. їй була зроблена операція в Київській міській клінічній лікарні №8 по видаленню аденокарциноми (злоякісної пухлини) третини сигмоподібної кишки.

27 листопада 2019 року спадкодавицю виписали з цієї лікарні в стані: «Хвора з поліпшенням в задовільному стані виписується із стаціонару».

На підтвердження цього відповідач надав суду два документи: висновок магнітно-резонансної томографії тазобедренних суглобів Блінової Т.М. від 09.11.2019 р., №3960 та виписку №23232 від 27.11.2019 р. із медичної карти стаціонарного хворого ОСОБА_3 .

Згідно статті 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідно до статті 3 Закону України «Про психіатричну допомогу», визначена презумпція психічного здоров`я, суть якої полягає в тому, що кожна особа вважається такою, яка не має психічного розладу, доки наявність такого розладу не буде встановлено на підставах та в порядку, передбачених цим Законом та іншими законами України.

Для визнання заповіту недійсним мають бути наявні для цього підстави - абсолютна неспроможність особи, яка уклала заповіт розуміти значення своїх дій та керуватися ними при його укладанні.

Дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені у заяві доводи, суд дійшов висновку, що позовна заява не підлягає задоволенню, виходячи із того, що при складенні заповіту на користь відповідача волевиявлення ОСОБА_3 було вільним і відповідало її внутрішній волі, оскільки зібрані у справі докази не свідчать про те, що в момент складення заповіту вона не розуміла значення своїх дій і не могла керувати ними.

Приймаючи рішення, суд виходив з того, що обставини, з якими закон пов`язує застосування ч. 1 ст. 225 ЦК не знайшли свого підтвердження, оскільки підставою для визнання правочину недійсним може бути лише абсолютна неспроможність особи у момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій і керувати ними. Така правова позиція міститься у постанові ВС України від 29 лютого 2012 року у справі №6-9цс12.

Оскільки позивачем не надано доказів того, що на момент складання заповіту заповідачка не могла розуміти значення своїх дій і керувати ними, підстав для визнання заповіту недійсним не має.

Судом також було встановлено, що померла вела активне життя, багато спілкувалась з оточуючими, вела бізнес, виховувала двох малолітніх дітей, багато читала, мале гарне почуття гумору, була охайною, зібраною, веселою, мала гарну пам`ять тощо і висловлювала бажання скласти заповіт саме на відповідача.

Матеріали справи свідчать про те, що в день складання заповіту 11 березня 2020 року спадкодавиця була у доброму гуморі, приїхала до нотаріуса разом зі своїм водієм, вона не виявила жодної ознаки хворобливості, підписала заповіт і висловлювала бажання залишити своє майно саме відповідачу.

Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ч.ч.1,2 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За таких обставин суд дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Разом з тим, відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України).

Згідно ч.ч.2, 3 ст.137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Фахівцем у галузі права, який надає відповідачу ОСОБА_2 по даній справі правову допомогу у цій справі є адвокат Вітченко А.М., що підтверджується договором про надання правничої допомоги від 15 травня 2021 року, довіреністю, актом про надання послуг правничої (юридичної) допомоги, свідоцтвом про право на заняття адвокатською діяльністю №2060/10.

Відповідно до угоди між відповідачем та адвокатом Вітченком А.М., останній надавав відповідачу правову допомогу по даній справі як під час представництва інтересів в суді, так і поза межами суду, готуючи для відповідача всі необхідні документи по цій справі.

Додатковою допомогою по справі, яку надав представник, є: консультація, витрачено 1,5 години часу, вартість - 1500 грн., вивчення та юридичний аналіз позовної заяви та додаткових до неї матеріалів, витрачено 3 години часу, вартість - 1410 грн., консультація, витрачено 1 годину часу, вартість - 1500 грн., ознайомлення з медичними документами, витрачено 2 години часу, вартість - 940 грн., підготовка відзиву, витрачено 15 годин часу, вартість - 7050 грн., підготовка клопотання про виклик свідків, витрачено 2 годин часу, вартість - 940 грн., витрати на друк фотокопій за товарними чеками, вартість - 567 грн.

Всього вартість правничої допомоги по справі становить в розмірі 13907 грн., що підтверджується платіжним дорученням №296534344 від 31 травня 2021 року.

У відповіді на відзив представник позивача адвокат Супрун Г.Б. зазначала, що витрати на правову допомогу є завищеними, а витрати на друк фотокопій взагалі не є правничою допомогою в розумінні ЗУ «Про адвокатуру».

Згідно зі ст. 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

При визначенні суми відшкодування, суд має виходити із критеріїв реальності понесення адвокатських витрат, а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, про захист прав людини заявник має право на компенсацію судових витрат та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними та неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України»).

Дослідивши перелік наданих послуг та обсяг робіт, виконаних в межах договору про надання правової допомоги, враховуючи складність справи, значення справи для сторони, кількість судових засідань, присутність на них адвоката відповідача, а також тривалість судових засідань, з урахуванням вимог розумності та справедливості, суд дійшов висновку, що відповідач має право на часткове відшкодування витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 13340 грн. 00 коп. При цьому суд зазначає, що послуги з друку фотокопій за товарними чеками вартістю 567 грн., не є витратами на правничу допомогу.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача.

Таким чином, у зв`язку із прийняттям судом рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, суд вважає за можливе стягнути із позивача ОСОБА_1 на користь відповідача ОСОБА_2 витрати на професійну правничу допомогу адвоката в розмірі 13340 грн.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 1233, 1244 ЦК України, ст.ст. 3, 4, 76, 80, 81, 133, 137, 141, 258-259, 263-265, 354 ЦПК України, суд

в и р і ш и в :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: приватний нотаріус Броварського міського нотаріального округу Грищенко Вікторія Вікторівна, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Турчак Світлана Миколаївна про визнання заповіту недійсним - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 13340 (тринадцять тисяч триста сорок) грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Київського апеляційного суду через Броварський міськрайонний суд Київської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасники справи, які не були присутні у судовому засіданні під час ухвалення судового рішення, мають право подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя В. С. Сердинський