КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №758/6861/16-ц Головуючий у 1 інстанції: Шаховніна М.О.

Провадження №22-ц/824/422/2021 Суддя-доповідач: Гаращенко Д.Р.

13 січня 2021 року м. Київ

Київський апеляційний суд. Колегія суддів судової палати в цивільних справах Київського апеляційного суду в складі:

Головуючого Гаращенка Д.Р.

суддів Невідомої Т.О., Пікуль А.А.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу адвоката Чумакової Тетяни Костянтинівни представника ОСОБА_1 на заочне рішення Подільського районного суду м. Києва від 06 жовтня 2016 року у справі за позовом Приватного акціонерного товариства «Лізинг інформаційних технологій» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

ВСТАНОВИЛА

У травні 2016 року ПрАТ «Лізинг інформаційних технологій» звернулося до суду із позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Просило стягнутисолідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на користь ПрАТ "Лізинг інформаційних технологій" суму заборгованості за невиконання договірних зобов`язань у розмірі 91 196 грн 84 коп.

У мотивування вимог посилалось на те, що 07 травня 2013 року між ПрАТ "Лізинг інформаційних технологій" в особі ФОП ОСОБА_3 та ОСОБА_2 було укладено Договір №120513012 про надання в оренду на умовах фінансового лізингу обладнання Шафи-купе та Договір №120513011 про надання в оренду на умовах фінансового лізингу обладнання Диван Честер.

01 червня 2013 року між ПрАТ "Лізинг інформаційних технологій" та ОСОБА_1 для забезпечення виконання зобов`язань за даними договорами було укладено Договори поруки №120513012 та №120513011 за клієнта в системі LeaseIT.

Вартість переданого обладнання згідно умов Договору №120513012 становить 3 506 грн, а відповідно до Договору №120513011 - 8 047 грн.

ОСОБА_2 частково сплатила суму заборгованості за Структурою-1 в розмірі 1350 грн 60 коп. та за Структурою-2 в розмірі 1804 грн 70 коп.

ПрАТ "Лізинг інформаційних технологій" свої зобов`язання за договорами виконав належним чином, надавши обладнання ОСОБА_2 у відповідні строки та належної комплектації, а відповідачі взяті на себе зобов`язання щодо сплати платежів не виконали.

За таких обставин станом на день подання позовної заяви заборгованість ОСОБА_2 становить 91 196,84 грн:

- відповідно до Структури-1 складається з: 2 756,90 грн компенсації вартості наданого обладнання, 35 717,01 грн плата за прострочення щомісячних платежів;

- відповідно до Структури-2 складається з: 6 758,12 грн компенсації вартості наданого обладнання, 36 725,63 грн плата за прострочення щомісячних платежів;

- 135,96 грн компенсація понесених витрат, пов`язаних з отриманням виконання зобов`язання;

- 8 403,04 грн загальної суми сукупного індексу інфляції;

- 3% річних від простроченої суми у розмірі 700,18 грн.

Заочним рішенням Подільського районного суду м. Києва від 06 жовтня 2016 року позов Приватного акціонерного товариства «Лізинг інформаційних технологій» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на користь Приватного акціонерного товариства «Лізинг інформаційних технологій» 91 196 грн 84 коп. заборгованості за договорами.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь Приватного акціонерного товариства «Лізинг інформаційних технологій» судовий збір у розмірі 689 грн 00 коп.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Приватного акціонерного товариства «Лізинг інформаційних технологій» судовий збір у розмірі 689 грн 00 коп.

Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 09 квітня 2020 року заяву ОСОБА_1 , інтереси якої представлені адвокатом Чумаковою Т.К. про перегляд заочного рішення у цивільній справі №758/6861/16-ц за позовом Приватного акціонерного товариства «Лізинг інформаційних технологій» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості залишено без задоволення.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, адвокат Чумакова Т.К. представник ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просила скасувати заочне рішення суду та ухвалити про відмову у задоволені позову ПрАТ «Лізинг інформаційних технологій» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, стягнути з позивача судовий збір у розмірі 2 067 грн.

Зазначила, що кінцевий строк виконання основного зобов`язання за Договором-1 та Договором-2 настав 20 березня 2014 року, а позовну заяву про стягнення коштів з вимогою до поручителя подано 30 травня 2016 року, інших вимог у встановлений ч. 4 ст. 559 ЦК України позивач до ОСОБА_1 не пред`являв, порука ОСОБА_1 за Договором поруки-1 та Договором поруки-2 припинилася 20 вересня 2014 року.

Таким чином, оскаржуване рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового про відмову в задоволенні позову до ОСОБА_1 у зв`язку з припиненням поруки.

Заочне рішення Подільського районного суду м. Києва від 06 жовтня 2016 року в частині задоволення позову Приватного акціонерного товариства «Лізинг інформаційних технологій» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості не оскаржується.

У порядку ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно з ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із ч. 1, 2 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_1 не виконали взяті на себе за Договорами №120513012 та №120513011 від 07 травня 2013 року зобов`язання щодо своєчасної та у повному обсязі сплати лізингових платежів, допустили заборгованість у сумі 91 196 грн 841 коп., а тому наявні підстави для солідарного стягнення заборгованості з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .

Колегія суддів не може повністю погодитися з таким висновком суду в частині заявлених вимог до ОСОБА_1 враховуючи наступне.

Судом першої інстанції встановлено, що 07 травня 2013 року між ПрАТ "Лізинг інформаційних технологій" в особі ФОП ОСОБА_3 та ОСОБА_2 було укладено Договір №120513012 про надання в оренду на умовах фінансового лізингу обладнання Шафа-купе та Договір №120513011 про надання в оренду на умовах фінансового лізингу обладнання Диван Честер. (а.с. 21, 25)

ФОП ОСОБА_3 діяв від імені та за дорученням ПрАТ "Лізинг інформаційних технологій" на підставі довіреності №13011505 від 15 січня 2013 року. (а.с. 45)

Відповідно до п. 1.1 Договорів №120513012 та№120513011 клієнт бере участь у системі LeaseІТ, зокрема отримує ІТ-обладнання та інші товари від постачальників - учасників системи LeaseІТ, а також отримує послуги на умовах, визначених обраним клієнтом Пакетом фінансування LeaseІТ, а оператор LeaseІТ зобов`язується на підставі заяви клієнта забезпечити передання клієнту ІТ-обладнання (ІТ-обладнання, запасних частин, комплектуючих, витратних матеріалів тощо) обраним клієнтом постачальником та надання клієнту послуг, за умовами виконання клієнтом вимог, передбачених пакетом LeaseІТ.

Згідно із актами приймання-передачі майна від 01 червня 2013 року №120513012 та №120513011 ПрАТ "Лізинг інформаційних технологій" передав ОСОБА_2 , а остання отримала від лізингодавця Шафу-купе вартістю 3 506 грн 00 коп. та Диван Честер вартістю 8 047 грн 00 коп.(а.с. 23, 27)

01 червня 2013 року між ПрАТ "Лізинг інформаційних технологій" та ОСОБА_1 для забезпечення виконання зобов`язань за договорами №120513012 та №120513011 було укладено Договори поруки №120513012 та №120513011 за клієнта в системі LeaseIT.

Відповідно до ч. 1 ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.

Згідно ч. 1, 2 ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Частина 1 ст. 543 ЦК України передбачає, що у разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо.

Порука припиняється після закінчення строку, встановленого у договорі поруки.

У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки (частина четверта статті 559 ЦК України у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Згідно умов Договорів поруки №120513012 та №120513011 поручитель несе разом з клієнтом солідарну відповідальність за належне та у повному обсязі виконання клієнтом своїх зобов`язань, що виникають за Договором про отримання обладнання в системі LeaseIT. Поручитель несе відповідальність у тому ж розмірі, що і клієнт за Договором про отримання обладнання в системі LeaseIT. У випадку порушення своїх зобов`язань за цим Договором клієнт та поручитель несуть відповідальність згідно з чинним законодавством. Цей договорі набуває чинності з моменту його підписання та діє до моменту припинення дії Договору про отримання обладнання в системі LeaseIT. (а.с. 22, 26)

Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина перша статті 252 ЦК України). А календарна дата або вказівка на подію, яка має неминуче настати, є терміном (частина друга статті 252 ЦК України).

З огляду на вказане у Договорах поруки сторони не встановили її строк у розумінні статті 251 ЦК України. Тому у цьому випадку треба застосовувати припис частини четвертої статті 559 цього кодексу у відповідній редакції про припинення поруки, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 2-1169/11 (пункт 60), від 10 квітня 2019 року у справі № 604/156/14-ц, від 19 червня 2019 року у справі № 523/8249/14-ц (пункт 71), від 3 липня 2019 року у справі № 1519/2-3165/11 (пункт 58), а також постанови Верховного Суду України від 24 вересня 2014 року у справі № 6-106цс14, від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2662цс15, від 22 червня 2016 року у справі № 6-368цс16, від 29 червня 2016 року у справі № 6-272цс16, від 29 березня 2017 року у справі № 6-3087цс16, від 14 червня 2017 року у справі № 644/6558/15-ц).

Строк, передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України у вказаній редакції, є преклюзивним, тобто його закінчення є підставою для припинення поруки, а отже, і для відмови кредиторові у позові. Цей строк не можна поновити, зупинити чи перервати. Тому, враховуючи припинення права кредитора вимагати у поручителя виконання забезпеченого порукою зобов`язання зі спливом визначеного договором або законом строку, застосоване у другому реченні частини четвертої статті 559 ЦК України у зазначеній редакції словосполучення «пред`явлення вимоги» до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання слід розуміти як пред`явлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя. Вказане не позбавляє кредитора можливості пред`явити до поручителя іншу письмову вимогу про погашення заборгованості боржника, однак і в такому разі кредитор може звернутися з такою вимогою до суду лише протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 2-1169/11 (пункт 62), від 19 червня 2019 року у справі № 523/8249/14-ц (пункт 76), від 3 липня 2019 року у справі № 1519/2-3165/11 (пункт 59), а також постанову Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2662цс15).

З огляду на вказане позивач реалізував право на пред`явлення вимоги до поручителя шляхом подання позову до суду тільки 30 травня 2016 року.

У п. 3.1 Договорів №120513012 та№120513011 сторони погодили, що клієнт оплачує на користь оператора LeaseIT платежі згідно з умовами пакету LeaseIT та цим Договором. Клієнт отримує рахунки оператора LeaseIT в строк до 10 числа поточного місяця та сплачує платежі в строк до 20 числа поточного місяця.

У Договорах №120513012 та№120513011 сторони також погодили умови пакету, а саме, платіж при отриманні обладнання (загальної суми платежів) - 10%, кількість місячних платежів (крім першого) - 9, розмір місячних платежів - щомісяця рівними частинами, вид договору - фінансовий лізинг, перехід права власності клієнту - виплата повної вартості обладнання.

Строк виконання боржником кожного щомісячного зобов`язання згідно з частиною третьою статті 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку.

Отже, сторони кредитних договорів встановили, що основне зобов`язання позичальник виконує через окремі зобов`язання з внесення однакових платежів відповідного числа кожного місяця протягом строку кредитування. Тому передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, строк пред`явлення вимог до поручителя про повернення заборгованості за платежами, які позичальник був зобов`язаний згідно з умовами кредитних договорів вносити періодично, слід обчислювати з моменту настання терміну погашення кожного чергового платежу. Іншими словами, за змістом частини четвертої статті 559 ЦК України у зазначеній редакції порука за кожним із зобов`язань, визначених періодичними платежами, припиняється після спливу шести місяців з моменту настання терміну погашення кожного чергового платежу. Пред`явлення кредитором вимоги до поручителя більш ніж через шість місяців після настання терміну виконання частини основного зобов`язання, визначеної періодичним платежем, є підставою для відмови у задоволенні такої вимоги через припинення поруки за відповідною частиною основного зобов`язання (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справі № 523/8249/14-ц (пункт 84), від 3 липня 2019 року у справі № 1519/2-3165/11 (пункт 63)).

За умовами Договорів №120513012 та№120513011 ОСОБА_2 повинна була повністю сплатити усі кошти до 20 березня 2014 року.

Як зазначає позивач ОСОБА_2 згідно Структури 1 сплатила лише 1 350,60 грн, з яких: 601,50 грн на погашення плати за прострочення щомісячних платежів, 749,10 грн на погашення щомісячних орендних платежів.

Згідно Структури 2 ОСОБА_2 сплатила 1 804,70 грн, з яких: 515,82 грн на погашення прострочення щомісячних платежів, 1288,88 грн на погашення місячних орендних платежів.

Оскільки строк виконання зобов`язання щодо повернення кредитних коштів настав 20 березня 2014 року, у ПрАТ "Лізинг інформаційних технологій" виникло право пред`явити вимогу до поручителя про виконання порушеного зобов`язання боржника щодо повернення кредиту з 20 березня 2014 року і протягом наступних шести місяців, але до суду з цим позовом банк звернувся 30 травня 2016 року, тобто з пропуском зазначеного в частині четвертій статті 559 ЦК України шестимісячного строку. Доказів направлення поручителю вимоги в шестимісячний строк, який закінчився 20 вересня 2014 року, позивач суду не надав.

Таким чином, порука за Договорами поруки №120513012 та №120513011 від 01 червня 2013 року, укладеними між ПрАТ "Лізинг інформаційних технологій" та ОСОБА_1 , є такою, що припинилася.

На наведене вище суд першої інстанції не звернув уваги та дійшов помилкового висновку про наявність підстав для стягнення заборгованості з поручителя.

Таким чином, заочне рішення суду в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь ПрАТ «Лізинг інформаційних технологій» 91 196 грн 84 коп. заборгованості за договорами та судового збору в розмірі 689 грн 00 коп. підлягає скасуванню з ухвалення нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог до ОСОБА_1 .

Відповідно до ч. 1, 13 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

За подання апеляційної скарги ОСОБА_1 сплатила судовий збір у розмірі 2067 грн, що підтверджується квитанцією №148 від 17 липня 2020 року.

Оскільки апеляційна скарга підлягає задоволенню, з ПрАТ "Лізинг інформаційних технологій" на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір у розмірі 2067 грн, сплачений за подання апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст. 268, 367, 368, 376, 381, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А

Апеляційну скаргу адвоката Чумакової Тетяни Костянтинівни представника ОСОБА_1 задовольнити.

Заочне рішення Подільського районного суду м. Києва від 06 жовтня 2016 року в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь Приватного акціонерного товариства «Лізинг інформаційних технологій» 91 196 грн 84 коп. заборгованості за договорами та судового збору в розмірі 689 грн 00 коп. скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення наступного змісту.

У задоволенні позову Приватного акціонерного товариства «Лізинг інформаційних технологій» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовити.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Лізинг інформаційних технологій» (, місцезнаходження: м. Київ, просп. Оболонський, 28) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) сплачений судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 2 067 (дві тисячі шістдесят сім) грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Р. Гаращенко

Судді Т.О. Невідома

А.А. Пікуль