Ухвала

28 січня 2021 року

м. Київ

справа № 761/20282/19

провадження № 61-1239ск21

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Грушицького А. І., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 19 серпня 2019 року та постанову Київського апеляційного суду від 15 січня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до кредитної спілки «Тринадцята зарплатня», третя особа - ОСОБА_3 , про визнання правовідносин за договірними зобов`язаннями припиненими,

ВСТАНОВИВ:

23 січня 2021 року ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку звернулася до Верховного Суду із касаційною скаргою з якої вбачається, що вона подана на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 19 серпня 2019 року та постанову Київського апеляційного суду від 15 січня 2020 року в указаній вище справі.

Подана касаційна скарга не може бути прийнята касаційним судом до розгляду та вирішено питання про відкриття касаційного провадження, оскільки постанову Київського апеляційного суду прийнято 15 січня 2020 року, а касаційну скаргу подано 23 січня 2021 року, тобто поза межами строку, передбаченого процесуальним законом.

До касаційної скарги додано клопотання про поновлення строку з посиланням на те, що ОСОБА_1 подала до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Київського апеляційного суду від 15 січня 2020 року, проте ухвалою Верховного Суду від 24 грудня 2020 року касаційну скаргу повернуто особі, яка її подала. Заявник вказує, що про ухвалу Верховного Суду від 24 грудня 2020 року вона дізналася з Єдиного державного реєстру судових рішень.

Згідно відомостей Єдиного державного реєстру судових рішень постанову Київського апеляційного суду прийнято 15 січня 2020 року, повний текст якої складено 16 січня 2020 року та оприлюднено 20 січня 2020 року.

Згідно із частиною першою статті 390 ЦПК України касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Положеннями частини другої статті 390 ЦПК України передбачено, що учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

З огляду на рішення Європейського суду з прав людини від 14 жовтня 2003 року у справі «Трух проти України», сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

З відомостей Єдиного державного реєстру судових рішень вбачається, що 12 лютого 2020 року до Верховного Суду подано касаційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , яка підписана ОСОБА_4 , на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 19 серпня 2019 року та постанову Київського апеляційного суду від 15 січня 2020 року, проте ухвалою Верховного Суду від 28 лютого 2020 року вона повернута заявнику.

22 квітня 2020 року ОСОБА_4 , який діє в інтересах ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , надіслав засобами поштового зв`язку до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 19 вересня 2019 року та постанову Київського апеляційного суду від 18 грудня 2019 року.

Ухвалою Верховного Суду від 19 травня 2020 року вищевказану касаційну скаргу було залишено без руху та надано строк на усунення недоліків.

У відведений судом строк та станом на 27 серпня 2020 року вимоги ухвали не виконані, недоліки касаційної скарги не було усунуто, тому Верховним Судом постановлено ухвалу про повернення касаційної скарги.

У вересні 2020 року ОСОБА_1 повторно звернулася до суду касаційної інстанції з касаційною скаргою на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 19 вересня 2019 року та постанову Київського апеляційного суду від 18 грудня 2019 року з клопотанням про поновлення строку на касаційне оскарження, зазначаючи, що в неї відсутні кошти на професійну правову допомогу та вона перебуває у відпустці для догляду за малолітньою дитиною, при тому, що чоловік безробітній та на їхньому утриманні знаходяться двоє малолітніх дітей.

Ухвалою Верховного Суду від 02 жовтня 2020 рокувизнано причину пропуску строку на касаційне оскарження, наведену у клопотанні ОСОБА_1 , неповажною, касаційну скаргу було залишено без руху та надано строк на усунення недоліків.

У відведений судом строк та станом на 24 грудня 2020 року вимоги ухвали не виконані, недоліки касаційної скарги не було усунуто, тому Верховним Судом постановлено ухвалу про повернення касаційної скарги.

Норми ЦПК України не містять вичерпного переліку підстав, які вважаються поважними для вирішення питання про поновлення пропущеного процесуального строку. Такі причини визначаються в кожному конкретному випадку з огляду на обставини справи.

Разом з тим, право суду на поновлення строку не є безмежним.

У статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод проголошено право на справедливий судовий розгляд.

Одним з елементів справедливого судового розгляду є принцип правової визначеності прав і обов`язків сторін спору та неможливість безпідставного поновлення пропущеного процесуального строку для оскарження рішення суду, що набрало законної сили, лише з метою його скасування на шкоду інтересам іншого учасника процесу.

Із практики Європейського Суду з прав людини випливає, що судовий розгляд визнається справедливим за умови забезпечення рівного процесуального становища сторін, що беруть участь у спорі. Вимагається, щоб кожній із сторін була надана розумна можливість представляти свою справу у такий спосіб, що не ставить її в суттєво менш сприятливе становище порівняно з опонентом.

Поновлення строку на касаційне оскарження судового рішення без доведеності поважності причин не забезпечувало б рівновагу між інтересами сторін та правову визначеність у цивільних правовідносинах, яка є складовою верховенства права, проголошеного статтею 8 Конституції України.

Необґрунтоване поновлення процесуальних строків на оскарження «остаточного судового рішення» є порушенням принципу res judicata (правової визначеності), про що неодноразово наголошувалося у прецедентній практиці Європейського суду з прав людини.

Так, у параграфі 41 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Пономарьов проти України» від 03 квітня 2008 року зазначено, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Аналогічні висновки викладені Європейським судом з прав людини й у справах «Науменко проти України» від 09 листопада 2004 року, «Полтораченко проти України» від 18 січня 2005 року та «Тімотієвич проти України» від 08 листопада 2005 року.

Враховуючи викладене, наведені заявником підстави поновлення строку не можна визнати поважними.

Відповідно до частини першої статті 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

У зв`язку з наведеним вище, заявнику слід направити на адресу суду заяву про поновлення строку на касаційне оскарження із наведеними причинами пропуску такого строку та доказами на їх підтвердження в оригіналах чи належним чином завірені їх копії.

Відповідно до частини третьої статті 393 ЦПК України касаційна скарга залишається без руху також у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 390 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку, або якщо підстави, наведені нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали про залишення касаційної скарги без руху особа має право звернутися до суду касаційної інстанції із заявою про поновлення строку або навести інші підстави для поновлення строку.

Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або наведені підстави для поновлення строку касаційного оскарження визнані неповажними, суд відмовляє у відкритті касаційного провадження на підставі пункту 4 частини другої статті 394 цього Кодексу.

Відповідно до пункту 5 частини другої статті 392 ЦПК України у касаційній скарзі має бути зазначено підставу (підстави), на якій (на яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав). У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні. У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду. У разі подання касаційної скарги на судове рішення, зазначене у пунктах 2 і 3 частини першої статті 389 цього Кодексу, в касаційній скарзі зазначається обґрунтування того, в чому полягає неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення (рішень).

Тлумачення вказаних норм ЦПК України свідчить, що при касаційному оскарженні судових рішень, зазначених в пункті 1 частини першої статті 389 ЦПК України, у касаційній скарзі обґрунтування неправильного застосування судом (судами) норм матеріального права чи порушення норм процесуального права має обов`язково вказуватися у взаємозв`язку із посиланням на відповідний пункт частини другої статті 389 ЦПК України як на підставу для касаційного оскарження судового рішення.

У частині першій статті 400 ЦПК України передбачено, що переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Разом з тим, у порушення пунктів 4, 6 частини другої статті 392 ЦПК України у касаційній скарзі не сформульовано клопотання відносно судових рішень, що оскаржуються, оскільки заявник просить скасувати рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 19 вересня 2019 року та постанову Київського апеляційного суду від 18 грудня 2019 року у справі № 761/20282/19, проте згідно відомостей, які містяться у Єдиному державному реєстрі судових рішень, за результатами позову ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до КС «Тринадцята зарплатня», третя особа - ОСОБА_3 , про визнання правовідносин за договірними зобов`язаннями припиненими, було прийнято рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 19 серпня 2019 року та постанову Київського апеляційного суду від 15 січня 2020 року.

Враховуючи викладене, заявнику необхідно уточнити касаційну скаргу, а саме зазначити підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 ЦПК України підстави (підстав), сформулювати клопотання відносно оскаржуваних судових рішень, надіслати, підписану заявником, уточнену касаційну скаргу на адресу Верховного Суду з доданими до неї матеріалами відповідно до кількості осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до вимог частини другої статті 393 ЦПК України у разі якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 392 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу, про що суддею постановляється відповідна ухвала.

Ураховуючи викладене, касаційну скаргу слід залишити без руху та надати заявнику строк для усунення цих недоліків.

Керуючись статтями 185, 390, 392, 393 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Визнати причину пропуску строку на касаційне оскарження, наведену у клопотанні ОСОБА_1 , неповажною.

Касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 19 серпня 2019 року та постанову Київського апеляційного суду від 15 січня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до кредитної спілки «Тринадцята зарплатня», третя особа - ОСОБА_3 , про визнання правовідносин за договірними зобов`язаннями припиненими залишити без руху.

Надати для усунення зазначених вище недоліків строк - десять днів з дня вручення цієї ухвали.

У разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали щодо форми та змісту касаційної скарги, скарга вважатиметься неподаною та буде повернута заявнику.

У разі невиконання вимог цієї ухвали щодо зазначення поважних причин для поновлення строку на касаційне оскарження заявнику буде відмовлено у відкритті касаційного провадження.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя А. І. Грушицький