ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6268/21 Справа № 208/2749/13-ц Суддя у 1-й інстанції - Ізотов В. М. Суддя у 2-й інстанції - Лаченкова О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 листопада 2021 року Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - Лаченкової О.В.

суддів - Городничої В.С., Петешенкової М.Ю.

при секретарі - Кравченко Р.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпрі

апеляційну скаргу ОСОБА_1 ,

на ухвалу Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 30 квітня 2021 року

по справі за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Вердикт Капітал" про заміну сторони позивача на стягувача по справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Вердикт Фінанс до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості та звернення стягнення на предмет застави, -

ВСТАНОВИЛА:

В квітні 2021 року до Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області надійшла заява Товариства з обмеженою відповідальністю "Вердикт Капітал" про заміну сторони позивача на стягувача по справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Вердикт Фінанс до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості та звернення стягнення на предмет застави.

В обґрунтування заяви зазначає, що між ТОВ Вердикт Фінанс та ТОВ Вердикт Капітал 16.07.2020 року укладено договір №16-07/2020 про відступлення прав вимоги за кредитним договором, відповідно до якого ТОВ Вердикт Фінанс відступило ТОВ Вердикт Капітал, а ТОВ Вердикт Капітал набуло право вимоги заборгованості за договором кредиту№2607/0706/61-004. Без зміни сторони виконавчого провадження правонаступник позбавлений процесуальної можливості ставити питання про відкриття виконавчого провадження та вчиняти інші дії згідно із Закону України Про виконавче провадження. Тому просило замінити вибулого стягувача ТОВ Вердикт Фінанс на правонаступника ТОВ Вердикт Капітал.

Ухвалою Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 30 квітня 2021 року заяву ТОВ Вердикт Капітал - задоволено.

Замінено стягувача ТОВ «Вердикт Фінанс» на його правонаступника ТОВ «Вердикт Капітал» у виконанні рішення суду у цивільній справі №208/2749/13, за позовом ТОВ Вердикт Фінанс до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості та звернення стягнення на предмет застави.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати ухвалу Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 30 квітня 2021 року та відмовити ТОВ Вердикт Капітал у задоволенні заяви про заміну стягувача ТОВ Вердикт Фінанс на його правонаступника ТОВ Вердикт Капітал у виконання рішення суду по цивільній справі №208/2749/13 за позовом ТОВ Вердикт Фінанс до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості та звернення стягнення на предмет застави.

Відзиви на апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 30 квітня 2021 року до апеляційного суду не надходили.

Вислухавши доповідь судді, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що рішенням Заводського районного суду м.Дніпродзержинська від 20.11.2013 року по цивільній справі №208/2749/13, позовні вимоги ТОВ Вердикт Фінанс до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості та звернення стягнення на предмет застави задоволено повністю.

16.07.2020 року між ТОВ «Вердикт Фінанс» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Вердікт Капітал» було укладено договір про відступлення права вимоги №16-07/2020, відповідно до якого право грошової вимоги за Кредитним договором №2607/006/61-004 від 28.07.2006 року перейшло до Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердікт Капітал». Відповідно до п.1.1 даного договору ТОВ «Вердикт Фінанс» відступає новому кредитору належні йому, а новий кредитор набуває права вимоги до позичальників, фізичних осіб, зазначених у додатку до цього договору.

Відповідно до витягу з реєстру договорів та боржників до заявника перейшло право вимоги за кредитним договором № 2607/006/61-004 від 28.07.2006 року.

Згідно із п.1, 2 ч.1ст.512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), правонаступництва.

Відповідно до ст.514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 1 статті 442ЦПК України визначено, що у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження суд замінює таку сторону її правонаступником.

Відповідно до судової практики Європейського суду судове та виконавче провадження є першою та другою стадіями у загальному провадженні (рішення у праві «Скордіно проти Італії» (Scordino v. Italy), № 36813/97). Таким чином, виконання рішення не відокремлюється від судового розгляду і провадження повинно розглядатися загалом (рішення у справі «Сіка проти Словаччини» (Sika v. Slovak), № 2132/02 від 13 червня 2006 року, «Ліпісвіцька проти України», заява № 11944/05, рішення від 12 травня 2011 року).

Гарантоване особі у статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод право на справедливий суд розповсюджує дію і на стадію виконання судового рішення. У своїй прецедентній практиці Європейський суд з прав людини нагадує, що право на судовий розгляд було б примарним, якщо б внутрішня судова система Договірної Держави дозволила б, щоб остаточне та обов`язкове судове рішення залишалось невиконаним відносно однієї із сторін, і що виконання рішення або постанови будь-якого органу судової влади повинно розглядатися як невід`ємна частина «процесу» в розумінні статті 6 Конвенції («Іммобільяре Саффі» проти Італії», заява 22774/93, 28 липня 1999 року, § 63; «Горнсбі проти Греції» від 19 березня 1997 року, § 40).

Відповідно до ч.5 ст.15 Закону України «Про виконавче провадження» у разі вибуття однієї із сторін виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, є обов`язковими тією мірою, якою вони були б обов`язковими для сторони, яку правонаступник замінив.

У зв`язку зі заміною кредитора відбувається вибуття цієї особи з виконавчого провадження, у зв`язку із чим припиняється її статус сторони виконавчого провадження і її заміна належним кредитором проводиться відповідно до ч.5 ст.15 Закону України «Про виконавче провадження», статті 442ЦПК України за заявою заінтересованої сторони зобов`язання, якою є правонаступник, що отримав від попереднього кредитора всі права та обов`язки в зобов`язанні, у тому числі й право бути стороною виконавчого провадження.

За таких обставин, звернення правонаступника кредитора із заявою про надання йому статусу сторони виконавчого провадження відповідає змісту статей 512, 514Цивільного України та статті 15 Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідно до правової позиції, висловленої Верховним судом України в постанові від 20.11.2013 року (справа №6-122цс13), виходячи зі змісту статей 512, 514 ЦК України, статті 442 ЦПК України, статті 8 Закону України «Про виконавче провадження» заміна кредитора у зобов`язанні можлива з підстав відступлення вимоги (цесія), правонаступництва (смерть фізичної особи, припинення юридичної особи) тощо й до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, у тому числі бути стороною виконавчого провадження шляхом подання ним та розгляду судом заяви про заміну стягувача.

Таким чином, підставою для заміни сторони виконавчого провадження, тобто процесуального правонаступництва, є наступництво у матеріальних правовідносинах, унаслідок якого відбувається вибуття сторони зі спірних або встановлених судом правовідносин і переходу до іншої особи прав і обов`язків вибулої сторони в цих правовідносинах.

З цього випливає, що у разі передання кредитором своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) чи правонаступництва (припинення юридичної особи шляхом злиття, приєднання, поділу, перетворення або ліквідації, спадкування) на стадії виконання судового рішення відбувається вибуття кредитора.

Заміна кредитора відбувається поза межами виконавчого провадження у разі смерті кредитора, припинення юридичної особи чи відступлення права вимоги.

У зв`язку з такою заміною кредитора відбувається вибуття цієї особи з виконавчого провадження, у зв`язку із чим припиняється її статус сторони виконавчого провадження, і її заміна належним кредитором проводиться відповідно до ст.15 Закону України «Про виконавче провадження» та ст.442 ЦПК України за заявою заінтересованої сторони зобов`язання, якою є правонаступник, що отримав від попереднього кредитора всі права та обов`язки в зобов`язанні, у тому числі й право бути стороною виконавчого провадження.

Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду №61-1207св18 від 21 березня 2018 року.

При цьому, заміна сторони виконавчого провадження її правонаступником може відбуватися як при відкритому виконавчому провадженні, так і при відсутності виконавчого провадження, тобто може бути проведена на будь-якій стадії процесу. Без заміни сторони виконавчого провадження правонаступник позбавлений процесуальної можливості ставити питання про відкриття виконавчого провадження та вчиняти інші дії згідно із Законом України «Про виконавче провадження».

Аналогічні за змістом висновки містяться у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 09 грудня 2019 року № 2-3627/09 (провадження № 61-16520сво18).

Виходячи з наведених обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» підлягає задоволенню.

Доводи апеляційної скарги, що рішення Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 20.11.2013 року виконане повністю у 2016 році колегія суддів не приймає до уваги, оскільки відповідно до ухвали Солом*янського районного суду м.Києва від 09.10.2017 року обов`язок ОСОБА_1 перед ТОВ Вердикт Фінанс за кредитним договором №2607/0706/61-004 від 28.07.2006 року боржником виконано лише частково.

Відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Отже, суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини у справі та правильно визначив характер спірних правовідносин і закон, який їх регулює та застосував норми права, які регулюють ці правовідносини, вирішив спір з урахуванням меж заявлених вимог та конкретних обставин справи на підставі наданих сторонами доказів з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не містять передбачених законом підстав для скасування судового рішення.

Відповідно до ст.89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно до рішення «Проніна проти України» № 63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року, п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Таким чином, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 30 квітня 2021 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий суддя О.В.Лаченкова

Судді В.С.Городнича

М.Ю.Петешенкова