Постанова

Іменем України

24 листопада 2021 року

місто Київ

справа № 402/1497/19

провадження № 61-9701св21

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Погрібного С. О. (суддя-доповідач), Гулейкова І. Ю., Яремка В. В.,

учасники справи:

позивач - Селянське (фермерське) господарство «Кондор»,

відповідачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Кропивницького апеляційного суду від 24 травня 2021 року у складі колегії суддів: Голованя А. М., Карпенка О. Л., Мурашка С. І.,

ВСТАНОВИВ:

І. ІСТОРІЯ СПРАВИ

Селянське (фермерське) господарство «Кондор» (далі - СФГ «Кондор») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про відшкодування майнової шкоди у розмірі 91 354, 11 грн.

Ухвалою Ульяновського районного суду Кіровоградської області від 16 грудня 2019 року прийнято позовну заяву СФГ «Кондор» та відкрито загальне позовне провадження.

Не погодившись із зазначеною ухвалою суду першої інстанції та посилаючись на порушення судом правил територіальної підсудності при її постановленні, відповідач ОСОБА_2 28 січня 2020 року звернувся до апеляційного суду з апеляційною скаргою.

Ухвалою Кропивницького апеляційного суду від 02 березня 2020 року у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Ульяновського районного суду Кіровоградської області від 16 грудня 2019 року відмовлено.

Постановою Верховного Суду від 23 вересня 2020 року касаційну скаргу ОСОБА_2 задоволено, ухвалу Кропивницького апеляційного суду від 02 березня 2020 року скасовано, справу передано до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду.

Ухвалою Кропивницького апеляційного суду від 09 листопада 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Ульяновського районного суду Кіровоградської області від 16 грудня 2019 року визнано неподаною та повернуто заявнику з тих підстав, що ОСОБА_2 не усунуто недоліки апеляційної скарги.

Ухвалою Ульяновського районного суду Кіровоградської області від 20 квітня 2021 року у задоволенні клопотання ОСОБА_2 про передачу справи на розгляд до Стрийського міськрайонного суду Львівської області відмовлено.

ОСОБА_2 30 квітня 2021 року повторно звернувся із апеляційною скаргою на ухвалу Ульяновського районного суду Кіровоградської області від 16 грудня 2019 року.

Ухвалою Кропивницького апеляційного суду від 24 травня 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Ульяновського районного суду Кіровоградської області від 16 грудня 2019 року повернуто заявнику.

Повертаючи ОСОБА_2 апеляційну скаргу, суд апеляційної інстанції зробив висновок, що заявник 30 квітня 2021 року звернувся із апеляційною скаргою на ухвалу суду першої інстанції, яка не підлягає оскарженню окремо від рішення суду.

ІІ. АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій до Верховного Суду 09 червня 2021 року, ОСОБА_2 просить скасувати ухвалу Ульяновського районного суду Кіровоградської області від 16 грудня 2019 року про відкриття провадження у справі, ухвалу Ульяновського районного суду Кіровоградської області від 20 квітня 2021 року про відмову у задоволенні клопотання про передачу справи на розгляд та ухвалу Кропивницького апеляційного суду від 24 травня 2021 року, закрити провадження у справі.

Узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Заявник обґрунтовує вимоги касаційної скарги тим, що Ульяновський районний суд Кіровоградської області відкрив провадження у справі із порушенням правил підсудності, оскільки відповідач ОСОБА_1 є неналежним відповідачем у справі, а заявник зареєстрований та проживає у Львівській області. Отже, на переконання заявника, суд першої інстанції безпідставно відкрив провадження у справі та відмовив у задоволенні його клопотання про передачу справи на розгляд до іншого суду.

Щодо оскарження ухвали суду апеляційної інстанції, то, на переконання заявника, апеляційний суд зобов`язаний був керуватися положеннями процесуального закону, які діяли до набрання чинності Законом України від 15 січня 2020 року № 460-ІХ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» (далі - Закон України від 15 січня 2020 року № 460-ІХ), чинним з 08 лютого 2020 року, оскільки клопотання про передачу справи за підсудністю до іншого суду подано заявником 27 січня 2020 року.

Узагальнений виклад позиції інших учасників справи

Відзиви на касаційну скаргу не надходили.

ІІІ. ВІДОМОСТІ ПРО РУХ СПРАВИ У СУДІ КАСАЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЇ ТА МЕЖІ РОЗГЛЯДУ СПРАВИ СУДОМ

Ухвалою Верховного Суду від 14 вересня 2021 року відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Ульяновського районного суду Кіровоградської області від 16 грудня 2019 року про відкриття провадження у справі та ухвалу Ульяновського районного суду Кіровоградської області від 20 квітня 2021 року про відмову у задоволенні клопотання про передачу справи на розгляд до іншого суду; відкрито касаційне провадження у справі за касаційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Кропивницького апеляційного суду від 24 травня 2021 року та витребувано матеріали справи із суду першої інстанції.

За змістом правила частини першої статті 401 ЦПК України попередній розгляд справи проводиться колегією у складі трьох суддів у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

З метою визначення меж розгляду справи Верховним Судом застосовані правила статті 400 ЦПК України, відповідно до яких, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які передбачені

пунктами 1, 3, 4, 8 частини першої статті 411, частиною другою статті 414 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Критерії оцінки правомірності оскаржуваного судового рішення визначені в статті 263 ЦПК України, відповідно до яких судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

ІV. ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Верховний Суд вислухав суддю-доповідача, перевірив доводи касаційної скарги та матеріали цивільної справи, за результатами чого зробив такі висновки.

Оцінка аргументів, викладених у касаційній скарзі

У статті 129 Конституції України однією із засад судочинства проголошено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови реалізації процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та їх гарантій.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін

(частина перша статті 12 ЦПК України).

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частина четверта статті 12 ЦПК України).

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (частина третя статті 13 ЦПК України).

Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, у тому числі, у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.

Дотримання принципу справедливості судового розгляду є надзвичайно важливим під час розгляду судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів.

Забезпечення права на апеляційний перегляд справи є однією з основних засад судочинства (пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України).

Згідно з правилами процесуального закону подання апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції має відбуватися з дотриманням певних умов.

Відповідно до частини другої статті 352 ЦПК України учасники справи, особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції окремо від рішення суду лише у випадках, передбачених статтею 353 цього Кодексу. Оскарження ухвал суду, які не передбачені статтею 353 цього Кодексу, окремо від рішення суду не допускається.

Провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи (частина третя статті 3 ЦПК Україні).

Загальновизнане положення про дію цивільних процесуальних норм у часі передбачає, що незалежно від часу відкриття провадження у справі, при здійсненні процесуальних дій застосовується той процесуальний закон, який діє на момент здійснення таких дій (постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної Палати Касаційного цивільного суду від 06 лютого 2019 року у справі № 361/161/13-ц (провадження № 61-37352сво18)).

В оцінці процесуальної поведінки заявника щодо апеляційного оскарження ухвали суду першої інстанції про відкриття провадження Верховний Суд врахував, що ОСОБА_2 оскаржив в апеляційному порядку ухвалу Ульяновського районного суду Кіровоградської області від 16 грудня 2019 року вперше 28 січня 2020 року, тобто до надрання чинності Законом України від 15 січня 2020 року № 460-ІХ, яким виключено з переліку ухвал, які підлягають окремому оскарженню від рішення суду, ухвалу про відкриття провадження у справі.

Ухвалою Кропивницького апеляційного суду від 02 березня 2020 року відмовлено ОСОБА_2 у відкритті апеляційного провадження за його апеляційною скаргою на ухвалу Ульяновського районного суду Кіровоградської області від 16 грудня 2019 року про відкриття провадження у справі.

Верховний Суд, скасовуючи зазначене рішення суду апеляційної інстанції, констатував, що право на апеляційне оскарження ухвали суду першої інстанції про відкриття провадження у справі виникло та реалізоване ним до 08 лютого 2020 року. Суд касаційної інстанції дійшов висновку, що можливість оскарження ухвали суду про відкриття провадження у справі виключена Законом України від 15 січня 2020 року № 460-ІХ, а тому суд апеляційної інстанції порушив правила статті 58 Конституції України та статті 3 ЦПК України, застосувавши з ретроспективною (зворотною) дією закон - законодавчий акт, що скасовує право, належне учаснику судового процесу.

Після направлення Верховним Судом справи для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції ухвалою Кропивницького апеляційного суду від 09 жовтня 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Ульяновського районного суду Кіровоградської області від 16 грудня 2019 року залишено без руху, запропоновано ОСОБА_2 протягом десяти днів з дня вручення копії цієї ухвали усунути недоліки скарги, а саме сплатити судовий збір.

Ухвалою Кропивницького апеляційного суду від 09 листопада 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Ульяновського районного суду Кіровоградської області від 16 грудня 2019 року визнано неподаною та повернуто заявнику у зв`язку з неусуненням ним недоліків апеляційної скарги.

Зазначену ухвалу суду апеляційної інстанції заявник у касаційному порядку не оскаржив.

Натомість, ОСОБА_2 30 квітня 2021 року повторно звернувся із апеляційною скаргою на ухвалу Ульяновського районного суду Кіровоградської області від 16 грудня 2019 року, яку ухвалою Кропивницького апеляційного суду від 24 травня 2021 року повернуто заявнику.

В оцінці законності та обґрунтованості постановленого оскаржуваного судового рішення суду апеляційної інстанції Верховний Суд врахував, що на момент повторного подання заявником апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції про відкриття провадження у справі була чинною інша редакція ЦПК України, у якій виключено пункт 8 частини першої статті 353 ЦПК України, яким надавалося заявнику право на апеляційне оскарження такого судового рішення суду першої інстанції окремо від оскарження остаточного рішення у справі.

Відповідно суд апеляційної інстанції, вирішуючи питання відкриття апеляційного провадження за названою скаргою, яка подана 30 квітня 2021 року, зобов`язаний був керуватися положеннями норм процесуального права, які діяли саме на момент вчинення заявником таких процесуальних дій - подання зазначеної скарги.

Верховний Суд у такій правовій ситуації, коли судове рішення за попереднім процесуальним законом підлягало касаційному оскарженню, проте за чинним процесуальним законом таке право не надано учасникам справи, не встановив наявності виключної правової проблеми, оскільки розв`язання цього правового питання здійснено Верховним Судом України у постанові від 30 листопада 2016 року у справі № 6-1697цс16, де зазначено, що:

«Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови виконання процесуальних дій, сукупність цивільних процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та гарантій їх реалізації.

Цивільне процесуальне право діє відносно осіб у часі та просторі.

Дія процесуального закону в часі полягає в тому, що провадження в цивільних справах ведеться відповідно до цивільних процесуальних законів, чинних на час розгляду справи, здійснення окремих процесуальних дій або виконання рішення суду (частина третя статті 2 ЦПК України).

Згідно з цією нормою закон, який встановлює нові обов`язки, скасовує чи звужує права, належні учасникам цивільного процесу, чи обмежує їх використання, не має зворотної дії в часі.

Стаття 13 ЦПК України, яка була чинною на час вчинення відповідачем процесуальної дії і на час розгляду його апеляційної скарги судом, надавала право особам на апеляційне та касаційне оскарження судових рішень і не передбачала винятків із цього правила.

У справі, яка переглядається, 6 листопада 2014 року відповідач подав апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції від 5 жовтня 1998 року та просив поновити строк на апеляційне оскарження цього рішення.

Тож, виходячи зі сформульованого в частині третій статті 2 ЦПК України загального правила дії процесуальних норм у часі, апеляційний суд, вирішуючи питання про відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою відповідача, повинен був застосувати процесуальні норми, які були чинними на час вчинення зазначеної процесуальної дії, тобто на час подання ним апеляційної скарги та розгляду справи в апеляційній інстанції, а не на час ухвалення судом першої інстанції оскаржуваного відповідачем рішення».

Тобто право на оскарження судового рішення має визначатися не згідно з законом, чинним на час ухвалення відповідного рішення судом першої (апеляційної) інстанції, а на час подання скарги на таке судове рішення.

Застосовуючи наведену правову позицію до спірних правовідносин, Верховний Суд зробив висновок, що право на касаційне оскарження судового рішення має вирішуватися відповідно до змісту процесуального закону, чинного на момент подання особою апеляційної скарги.

У такому висновку Верховний Суд врахував, що зміст частини третьої статті 2 ЦПК України 2004 року та частини третьої статті 3 ЦПК України у чинній редакції щодо правила про дію процесуального закону у часі є тотожними.

Отже, враховуючи висновки, викладені у постанові Верховного Суду України у постанові від 30 листопада 2016 року у справі № 6-1697цс16 тапостанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 лютого 2019 року у справі № 361/161/13-ц (провадження

№ 61-37352сво18) щодо застосування положень закону на час вчинення судом окремих процесуальних дій, а також те, що апеляційна скарга на ухвалу Ульяновського районного суду Кіровоградської області від 16 грудня 2019 року повторно подана ОСОБА_2 30 квітня 2021 року, Верховний Суд зробив висновок, що суд апеляційної інстанції правомірно застосував норми процесуального права, які діяли на момент звернення з апеляційною скаргою та ухвалення оскаржуваного рішення, а саме положення Закону України від 15 січня 2020 року № 460-ІХ.

Доводи касаційної скарги про те, що суд апеляційної інстанції зобов`язаний був керуватися положеннями процесуального закону, які діяли до набрання чинності Законом України від 15 січня 2020 року № 460-ІХ, оскільки клопотання про передачу справи за підсудністю до іншого суду подано заявником 27 січня 2020 року, Верховний Суд визнає безпідставним, оскільки порядок застосування чинних норм процесуального закону визначається часом звернення з апеляційною скаргою та ухвалення оскаржуваного процесуального рішення, а не вчиненням учасником справи згаданих процесуальних дій в суді першої інстанції.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зазначає, що сторони судового провадження повинні мати право очікувати застосування до їхньої справи чинних норм процесуального законодавства (рішення ЄСПЛ у справі «Дія 97» проти України» від 21 жовтня 2010 року, заява № 19164/04).

У § 47 цього рішення ЄСПЛ зазначив, що процесуальні правила призначені для забезпечення належного відправлення правосуддя та дотримання принципу юридичної визначеності, а також, що учасники судового провадження повинні мати право розраховувати на те, що ці правила застосовуватимуться. Цей принцип застосовується до усіх - не лише до сторін провадження, але й до національних судів.

Обґрунтовуючи висновки про обов`язок сторони належним чином використовувати процесуальні права, у рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Union Alimentaria Sanders S.A. v. Spain» ЄСПЛ зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, пов`язаних зі зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Враховуючи встановлені обставини щодо відсутності правових підстав для оскарження заявником ухвали суду першої інстанції про відкриття провадження після набрання чинності новою редакцією ЦПК України, у якій виключено пункт 8 частини першої статті 353 ЦПК України щодо права учасника справи оскаржити ухвалу про відкриття провадження у справі окремо від рішення суду по суті спору, Верховний Суд дійшов висновку, що доводи касаційної скарги про неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм процесуального права є безпідставними.

Висновки суду апеляційної інстанції відповідають обставинам справи, які встановлені відповідно до вимог процесуального закону та узгоджуються з нормами права, які судом правильно застосовані.

З огляду на наведене Верховний Суд визнає касаційну скаргу необґрунтованою, оскільки правильне застосовування норми права є беззаперечним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Ухвалу Кропивницького апеляційного суду від 24 травня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді С. О. Погрібний

І. Ю. Гулейков

В. В. Яремко