Справа № 175/1155/20
Провадження № 2/175/312/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(з а о ч н е)

26 січня 2021 року Дніпропетровський районний суд Дніпропетровської області в складі:

головуючої судді Озерянської Ж.М.

з участю секретаря Іщенко Д.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у смт. Слобожанське цивільну справу за позовною заявою Приватного акціонерного товариства «Акумуляторний завод «САДА» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики,-

В С Т А Н О В И В:

В квітні 2020 року позивач звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики, в якому просив стягнути солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на їх, ПрАТ «Акумуляторний завод «САДА» користь, заборгованість за договором позики від 24 червня 2019 року у розмірі 132 140 грн., судовий збір у розмірі 2120 грн. та витрати на правничу допомогу покласти на відповідачів.

Позивач в особі Генерального директора Приватного акціонерного товариства «Акумуляторний завод «САДА» Михальчук О.В. надав суду клопотання про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав та просив задовольнити їх у повному обсязі, посилаючись на обставини, зазначені в позові. (а.с.52). Проти винесення заочного рішення не заперечував.

Крім того, до вищевказаного клопотання представником позивача долучено оригінал письмового договору позики від 24.06.2019 року та оригінал боргової розписки відповідача ОСОБА_1 від 24.06.2019 року, які він просить оглянути в судовому засіданні, як письмові докази по справі та посилається на них.

Відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до суду жодного разу не з`явилися, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, що підтверджується поштовими повідомленнями, які повернулися за закінченням терміну зберігання (а.с.44-51,61-62) та телефонограмою (а.с.58).

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

За змістом ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Згідно ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі та на підтвердження укладення договору та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 певний час працював у ПрАТ «Акумуляторний завод «САДА». 24 червня 2019 року між ПрАТ «Акумуляторний завод «САДА» та ОСОБА_1 був укладений та підписаний договір позики від 24 червня 2019 року (а.с.9-10, а.с.53), предметом якого є надання ОСОБА_1 позики, а саме грошові кошти в сумі 143 540 грн. (сто сорок три тисячі п`ятсот сорок гривень), на підтвердження укладення якого представлена розписка ОСОБА_1 від 24 червня 2019 року (а.с.54), яка посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми. Отримані в позику грошові кошти ОСОБА_1 зобов`язався повернути не пізніше 31 грудня 2019 року, а у разі його звільнення з ПрАТ «Акумуляторний завод «САДА» в день звільнення, шляхом внесення грошових коштів до каси позикодавця або перерахування на поточний рахунок останнього. Вищевказані договір та розписка підписані особисто ОСОБА_1 , а отже між сторонами було досягнуто згоди стосовно всіх істотних умов договору позики, що свідчать про укладення такого договору відповідно до вимог ст. 1046 ЦК України.

24 червня 2019 року ОСОБА_1 написав заяву, в якій просив утримувати із його заробітної плати грошові кошти у розмірі 1000 грн. (одна тисяча) у якості погашення заборгованості, ксерокопія якої зберігається в матеріалах цивільної справи (а.с.11).

16 серпня 2019 року ОСОБА_1 звільнився з підприємства ПрАТ «Акумуляторний завод «САДА» за згодою сторін, проте грошові кошти отримані в позику не повернув, тобто зобов`язання по договору позики від 24 червня 2019 року щодо повернення грошових коштів в день звільнення не виконав.

16 серпня 2019 року ПрАТ «Акумуляторний завод «САДА» направив на адресу ОСОБА_1 лист №204, з вимогою про негайне погашення частини позики, що залишилася не сплаченою , а саме суму 132 140 грн. (сто тридцять дві тисячі сто сорок гривень ), шляхом внесення на поточний рахунок вищевказаної суми. Однак, лист був проігнорований відповідачем, що підтверджується поштовими відправленнями, яке повернулися на адресу позикодавця за закінченням терміну зберігання (а.с.12-17). На момент звернення ПрАТ «Акумуляторний завод «САДА» до суду з даним позовом, ОСОБА_1 добровільно повернув грошові кошти в розмірі 11 400 грн., а саме 3000 грн. шляхом утримання із заробітної плати та 8400 грн. шляхом перерахування платіжним дорученням №ПН49213 від 17 липня 2019 року на поточний рахунок ПрАТ «Акумуляторний завод «САДА» (а.с.3).

Як слідує зі ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Статтею 527 ЦК України, передбачено зобов`язання боржника виконати свій обов`язок, а кредитора - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту, а також право кожної із сторін у зобов`язанні вимагати доказів того, що обов`язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і ризик наслідків непред`явлення такої вимоги.

Як вбачається з правової позиції, сформованої Верховним Судом України у Постанові від 02 липня 2014 у справі № 6-79цс14, відповідно до норм ст. ст. 1046, 1047 ЦК України договір позики (на відміну від договору кредиту) за своєю юридичною природою є реальною односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування, з якого дійсно вбачається як сам факт отримання в борг (тобто із зобов`язанням повернення) певної грошової суми, так і дата її отримання. Таким чином, розписка про отримання в борг грошових коштів за своєю суттю є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчує отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей, а отже розписка є не лише фактом укладення договору, а й фактом передачі позикодавцем грошової суми позичальнику.

Верховним Судом України у постанові від 18.09.2013 року у справі №6-63цс13, постанові від 11 листопада 2015 року у справі №6-1967цс15 та постанові від 18 січня 2017 року в справі №6-2789цс16, Верховним Судом у постанові по справі №707/2606/16-ц провадження 61-28762св18 від 31 жовтня 2018 року зроблений правовий висновок про те, що по своїй суті розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видає боржник (позичальник) кредитору (позикодавцю) за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей.

Крім того, відповідно до ч.ч. 2-3 ст. 545 ЦК України, якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргових документів у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. Отже факт знаходження боргового документу оригіналу розписки про грошове зобов`язання від 24 червня 2019 року та оригіналу Договору позики від 24 червня 2019 року у ПрАТ «Акумуляторний завод «САДА» свідчить про невиконання зі сторони ОСОБА_1 своїх боргових зобов`язань.

В постанові Верховного Суду від 06 серпня 2020 року по справі №607/13993/17 вказано, що досліджуючи боргові розписки чи інші письмові документи, суди для визначення факту укладення договору, його умов та його юридичної природи з метою правильного застосування ст. 1046, 1047 ЦК України, повинні виявляти справжню правову природу правовідносин сторін незалежно від найменування документа та залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.

Встановивши, що правовідносини сторін випливають з договору позики, позичальник свої зобов`язання в повному обсязі не виконав, в зазначені строки гроші не повернув, суд дійшов висновку, що виникла заборгованість за договором позики, яка підлягає стягненню в судовому порядку.

На підставі наведеного, суд приходить до висновку про доведений факт щодо наявності заборгованості по розписці про грошове зобов`язання від 24 червня 2019 року із сторони ОСОБА_1 перед ПрАТ «Акумуляторний завод «САДА». Відповідач грошові кошти у повному обсязі позивачу не повернув, а тому суд прийшов до висновку, що основний борг по договору позики (розписці) складає 132 140 грн. (сто тридцять дві тисячі сто сорок гривень ), які необхідно стягнути з ОСОБА_1 на користь ПрАТ «Акумуляторний завод «САДА».

Щодо солідарного стягнення суми боргу із подружжя, суд зазначає, що відповідно до встановлених обставин відповідач ОСОБА_1 отримав у борг кошти, при цьому у розписці не зазначено, на які цілі була отримана позика та не вказано, що дружина ОСОБА_2 надавала згоду на її отримання.

Тлумачення частини четвертої статті 65 СК України свідчить, що той з подружжя, хто не брав безпосередньо участі в укладенні договору, стає зобов`язаною стороною (боржником), за наявності двох умов:

1) договір укладено другим із подружжя в інтересах сім`ї;

2) майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

Тільки поєднання вказаних умов дозволяє кваліфікувати другого з подружжя як зобов`язану особу (боржника). Тобто, на рівні закону закріплено об`єктивний підхід, оскільки він не пов`язує виникнення обов`язку другого з подружжя з фактом надання ним згоди на вчинення правочину.

Таким чином, оскільки судом не встановлено, що кошти були отримані ОСОБА_1 в інтересах сім`ї, суд приходить до висновку про відмову в частині стягнення суми заборгованості за договором позики солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , а тому позов підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь ПрАТ «Акумуляторний завод «САДА» повинно бути стягнено судовий збір в сумі 2120 грн.

Щодо вимог позивача відносно витрат на правничу допомогу, суд приходить до висновку про відмову в частині стягнення витрат на правничу допомогу, оскільки позивачем не надано жодних розрахунків та доказів на підтвердження розміру таких витрат.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 207, 202, 524, 526, 530, 533, 1044, 1046, 1047, 1048, 1049, 1050 ЦК України, ст.ст.2,4,12,76-81,89,263-265 Цивільного процесуального кодексу України, ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги Приватного акціонерного товариства «Акумуляторний завод «САДА» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , на користь Приватного акціонерного товариства «Акумуляторний завод «САДА» () заборгованість за договором позики від 24 червня 2019 року у розмірі 132 140 грн. 00 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , на користь Приватного акціонерного товариства «Акумуляторний завод «САДА» () судовий збір у розмірі 2120 грн.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Озерянська Ж.М.