Провадження номер 2/756/2660/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 січня 2021 року м. Київ

Оболонський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді - Шролик І.С.,

секретар судового засідання - Михнюк В.М.,

за участю представника позивача - ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,-

в с т а н о в и в:

В грудні 2020 року представник позивача ОСОБА_2 - адвокат Косицька В.Ю. звернулася до Оболонського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Згідно заявлених вимог, представник позивача просила суд визнати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 . Також просила стягнути з відповідача судові витрати пов`язані з розглядом справи.

В обґрунтування позовних вимог вказує, що позивач ОСОБА_2 є власником квартири АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 14.07.2020 року, укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 . На момент продажу квартири в квартирі були зареєстровані члени сім`ї продавця, в тому числі і відповідач ОСОБА_3 . Його особисті речі в квартирі відсутні, він в квартирі не проживає.

Реєстрація відповідача в даній квартирі створює позивачці перешкоди в користуванні, а саме змушує нести додаткові витрати по оплаті за житлово-комунальні послуги. Оскільки зняти з реєстраційного обліку місце проживання ОСОБА_3 в позасудовому порядку позивач не має можливості, тому вимушена звернутись до суду за захистом своїх прав та інтересів.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22.12.2020 року головуючим суддею у даній цивільній справі визначено суддю ОСОБА_5 .

Ухвалою Оболонського районного суду міста Києва від 04.01.2021 року відкрито спрощене провадження та призначено розгляд справи на 26 січня 2021 року.

В судовому засіданні представник позивача підтримала заявлені вимоги та просила задовольнити заявлені вимоги в повному обсязі.

Відповідач правом на участь в судовому засіданні не скористався, в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлявся судом належним чином. На адресу суду через засоби поштового зв`язку 16.01.2021 року ОСОБА_3 надіслав пояснення в яких він зазначив, що не заперечує проти задоволення позовних вимог та просить розглядати справу без його участі.

Оцінюючи характер процесу, значення справи для сторін, обраний позивачем спосіб захисту, категорію та складність справи, а також враховуючи належне повідомлення відповідача, його неявку до суду без поважних причин, подану заяву про розгляд справи за його відсутності та визнання ним позову, на підставі наявних доказів.

Представник позивача в судовому засіданні заявила клопотання, що нею буде подано докази понесених витрат позивачем на правову допомогу в загальному обсязі 5500 грн.

Дослідивши письмові докази по справі, надавши їм оцінку в сукупності, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст. 55 Конституції України, права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Згідно зі ст.3 ЦПК України, ч.1 ст.15 ЦК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч.1 ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до вимог ст.5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 являється власником квартири АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 14.07.2020 року укладеного з ОСОБА_4 , що також підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності та Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна (а.с. 7-10)

Згідно з витягу з Реєстру територіальної громади м. Києва № 54766716 від 05.11.2020 року в квартирі АДРЕСА_1 зареєстровані: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . (а.с. 11)

Представник позивача в судовому засіданні стверджує, що реєстрація відповідача в квартирі, що належить ОСОБА_2 на праві приватної власності, змушує її нести додаткові витрати по оплаті за житлово-комунальні послуги, перешкоджає вільному користуванню та розпорядженню належним їй майном.

Відповідно ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.

Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Згідно ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 346 ЦК України, право власності припиняється у разі відчуження власником свого майна .

Згідно роз`яснень, викладених у п. 34 Постанови № 5 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення.

Відповідно до ст. 150 Житлового кодексу УРСР власники квартири користуються нею для особистого проживання і проживання членів їх сімей, мають право на розпорядження квартирою, що знаходиться в приватній власності. Положення цієї статті кореспондуються з вимогами ст. 405 ЦК України, згідно частини першої якої члени сім`ї власника житла, які проживають з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону.

Отже право члена сім`ї власника квартири чи інших зареєстрованих в ній за згодою власника осіб, щодо користування квартирою, є похідним від прав власника на це житло.

При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до п. 3.1.1. Договору купівлі-продажу квартири від 14.07.2020 року, продавець ОСОБА_4 зобов`язана в тримісячний термін забезпечити добровільне виселення осіб, які проживають у відчужуваному нерухомому майні.

Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до статі 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції, органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно з законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду (стаття 47 Конституції України).

Жодних доказів, що відповідач користується житловим приміщенням в квартирі АДРЕСА_1 матеріали справи не містять. Відповідач не заперечував проти задоволення пред`явленого позову.

Виходячи з наведеного, враховуючи, що право зареєстрованих в квартирі за згодою власника осіб, щодо користування квартирою, є похідним від прав власника на це житло, даних про те, що відповідач фактично проживає за адресою вищезазначеної квартири матеріали справи не містять, а зобов`язанням щодо зняття відповідача з реєстраційного обліку передбачено умовами договору, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, оскільки вбачаються визначені законом підстави для усунення позивачеві, як власникові квартири, перешкод у здійсненні нею права власності шляхом визнання відповідача таким, що втратив право користування квартирою.

Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, у числі інших, витрати на професійну правничу допомогу (ч. 1,3 ст. 133 ЦПК України).

Як передбачено ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

В силу ч.ч. 1,2 ст. 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога).

Згідно ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

При зверненні до суду з даним позовом позивачем сплачено судовий збір в сумі 840 грн. 80 коп.

На підтвердження понесених позивачем витрат на правову допомогу представником позивача надано дубліката квитанції № 0.0..1 від 14 грудня 2020 року на суму 3000 гривень.

На підставі ст. 141 ЦК України, суд присуджує до стягнення з відповідача на користь позивача судовий збір по 840 грн. 80 коп. та витрати на правову допомогу в розмірі 3000 грн., оскільки заперечень зі сторони відповідача щодо розміру витрат на правову допомогу не надходило.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 317, 319, 321, 346, 391, 405 Цивільного кодексу України, ст.ст. 2, 4, 10, 12, 13, 76-81, 89, 141, 247, 258, 259, 263-265, 274, 279, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - задовольнити.

Визнати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь ОСОБА_2 судові витрати зі сплати судового збору в сумі 840 грн. 80 коп. та витрати на правову допомогу в сумі 3000 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга подається до Київського апеляційного суду через Оболонський районний суд міста Києва.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 27 січня 2021 року.

Суддя І.С. Шролик