Справа № 727/6353/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.11.2021 року смт. Кельменці

Кельменецький районний суд Чернівецької області в складі:

головуючого - судді Телешмана О.В.,

з участю:

секретаря судового засідання Глібіщук М.Л.

представник позивача - відокремленого підрозділу громадської організації «Українське товариство мисливців і рибалок» Павчук І.С. в судове засідання з`явився;

відповідач ОСОБА_1 в судове засідання з`явився;

представник відповідача Букатко Н.Б. в судове засідання з`явилася;

Відокремлений підрозділ громадської організації «Українське товариство мисливців і рибалок» подав до Кельменецького районного суду Чернівецької області позовну заяву, у якій просить:

стягнути з відповідача ОСОБА_1 на користь відокремленого підрозділу громадської організації «Українське товариство мисливців і рибалок» в Кельменецькому районі () 40000 гривень в рахунок відшкодування шкоди, завданої внаслідок порушення вимог природоохоронного законодавства;

стягнути з ОСОБА_1 судовий збір та інші судові витрати.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом відокремленого підрозділу громадської організації «Українське товариство мисливців і рибалок» в Кельменецькому районі до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди,-

ВСТАНОВИВ:

Представник відокремленого підрозділу громадської організації «Українське товариство мисливців і рибалок» в Кельменецькому районі Павчук І.С. в судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю з підстав, зазначених в позові та пояснив, що відповідач незаконно добув дикого кабана в угіддях, які перебувають в користуванні позивача. Цей факт встановлено постановою суду, яка набрала законної сили. Внаслідок незаконного добуття дикого кабана позивачу спричинена шкода, яка визначена відповідно до такс, затверджених Кабінетом Міністрів України та спільним Наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України та Міністерства екології та природних ресурсів України, якими визначено, що розмір стягнення за одну незаконно знищену або добуту особину кабана становить 40000 гривень.

Відповідач ОСОБА_1 позов не визнав повністю та пояснив, що він здійснив постріл в дикого кабана набоєм «0000», оскільки полювання відбувалося на лисицю, і коли його життю та здоров`ю загрожувала небезпека з боку дикої тварини він здійснив постріл. Він не вбивав кабана навмисно, а з метою самозахисту вистрелив в нього та вбив тварину. Крім того, він неодноразово звертався до працівників товариства про можливість надання їм тварини - дикого кабана, так як він хотів поповнити, те, що знищено ним внаслідок цього випадку. Крім того, він разом з іншими мисливцями 2-3 роки тому за власні кошти придбавали зайців, фазанів та випускали на території Кельменецького району Чернівецької області щоб поповнити дику природу. Але представники позивача не погоджувались на такий вид компенсації.

Представник відповідача Букатко Н.Б. підтримала відзив та пояснила, що відповідач не здійснював полювання, тобто умисні дії на добування кабана, тому його дії не можна вважати неправомірними та незаконними. Крім того, відповідач має недостатні доходи для відшкодування збитків, якщо такі доведеться відшкодовувати, в нього на утриманні є двоє неповнолітніх дітей. Дії по знищенню кабана не були умисними і тому відповідач діяв лише з метою захисту свого життя та здоров`я.

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_1 07.02.2021 року приблизно о 12 годині 00 хвилин в урочищі «Ромаданка» біля с. Ленківці Дністровського району Чернівецької області, здійснював законне полювання з зареєстрованої мисливською рушниці «Stoeger 200 Carbon k12x76 №1147302 на лисицю і під час даного полювання на нього несподівано вибіг дикий кабан, в якого ОСОБА_1 вистрелив тричі з метою самозахисту. Дані обставини встановлені постановою Кельменецького районного суду Чернівецької області від 31 травня 2021 року по справі № 717/536/21 стосовно ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 85 КУпАП. При розгляді даної справи також встановлено, що в матеріалах справи відсутні дані, які б вказували, що 07.02.2021 року приблизно о 12 годині 00 хвилин в урочищі «Ромаданка» біля с. Ленківці Дністровського району Чернівецької області ОСОБА_1 вчиняв дії, спрямовані на вистежування, переслідування з метою добування і саме добування (відстріл, відлов) дикого кабана, що перебував у стані природної волі, а сам постріл в дану тварину здійснив з метою полювання, а не самозахисту. В даній справі також встановлено, що ОСОБА_1 діяв в стані крайньої необхідності, тобто для усунення небезпеки своєму здоров`ю 07.02.2021 року приблизно о 12 годині 00 хвилин в урочищі «Ромаданка» біля с. Ленківці Дністровського району Чернівецької області під час здійснення законного полювання з зареєстрованої мисливською рушниці «Stoeger 200 Carbon k12x76 №1147302 на лисицю, застрелив дикого кабана, який вибіг на нього з чагарників на відстані приблизно 5 метрів та міг спричинити шкоду його здоров`ю, а тому не підлягає адміністративній відповідальності. Відповідно, дана справа була закрита за відсутності події та складу адміністративного правопорушення в діях ОСОБА_1 .

Відповідно до ч.1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Відповідно до ч.6 ст.82 ЦК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Так, відповідно до ст.1 Закону України «Про мисливське господарство та полювання» мисливство - вид спеціального використання тваринного світу шляхом добування мисливських тварин, що перебувають у стані природної волі або утримуються в напіввільних умовах у межах мисливських угідь; полювання - дії людини, спрямовані на вистежування, переслідування з метою добування і саме добування (відстріл, відлов) мисливських тварин, що перебувають у стані природної волі або утримуються в напіввільних умовах; незаконно добута продукція полювання - дика тварина чи її частина, добута (відловлена) чи набута будь-яким іншим шляхом з порушенням вимог цього Закону чи інших нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до нього, що регулюють відносини у сфері користування природними ресурсами України.

Дійсно, відповідно до ч.1 ст.30 Закону України «Про мисливське господарство та полювання» користувачі мисливських угідь мають право на відшкодування збитків від порушників правил полювання за добуті незаконним шляхом тварини. Відповідно до ст.43 Закону України «Про мисливське господарство та полювання» відшкодування збитків, завданих унаслідок порушення законодавства у галузі мисливського господарства та полювання, здійснюється добровільно або за рішенням суду відповідно до законодавства за затвердженими в установленому порядку таксами, а за їх відсутності - за розрахунками користувачів мисливських угідь. Кошти за відшкодування збитків, завданих внаслідок порушення законодавства у галузі ведення мисливського господарства та полювання, зараховуються на рахунок користувача мисливських угідь, якому заподіяні збитки.

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_1 не здійснював 07.02.2021 року приблизно о 12 годині 00 хвилин в урочищі «Ромаданка» біля с. Ленківці Дністровського району Чернівецької області полювання - тобто не вчиняв дії, спрямовані на вистежування, переслідування з метою добування і саме добування (відстріл, відлов) дикого кабана, що перебував у стані природної волі, а постріл в дану тварину здійснив з метою самозахисту, а не з метою полювання. Таким чином, дика тварина - кабан, якого застрелив відповідач з метою самозахисту, не є незаконно добутою продукцією полювання і відповідач ОСОБА_1 не порушував законодавства у галузі мисливського господарства та полювання.

Крім того, з наданого представником відповідача рішення 6 сесії 7 скликання Чернівецької обласної ради від 28.07.2016 року №155-6/16 з додатками вбачається, що у користування громадським організаціям Українського товариства мисливців та рибалок Чернівецької області надано мисливські угіддя та користувачі мисливських угідь мали укласти з Чернівецьким обласним управлінням лісового та мисливського господарства договори про умови ведення мисливського господарства .

Згідно ст.21 Закону України «Про мисливське господарство та полювання» ведення мисливського господарства здійснюється користувачами мисливських угідь. Не допускається користування мисливськими тваринами та ведення мисливського господарства без оформлення відповідних документів у встановленому цим Законом порядку. Умови ведення мисливського господарства визначаються у договорі, який укладається між центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері лісового та мисливського господарства, і користувачами мисливських угідь. Форма договору встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері лісового та мисливського господарства, за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони навколишнього природного середовища.

Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Представник позивача в порушення ч.1 ст.81 ЦПК України не надав суду належних да допустимих доказів, що між позивачем в даній справі та Чернівецьким обласним управлінням лісового та мисливського господарства станом на 07.02.2021 року існували чинні договори про умови ведення мисливського господарства на території, де знаходиться урочище «Ромаданка» біля с. Ленківці Дністровського району Чернівецької області, тобто на територія на якій сталося знищення дикого кабана відповідачем.

Крім того, з вказаних вище документів, рішення 26 сесії 6 скликання Ленковецької сільської ради Кельменецького району Чернівецької області від 28.05.2013 року не вбачається, що урочище «Ромаданка» в межах Ленковецької старостинського округу Кельменецької селищної ради Чернівецької області перебували, згідно відповідного договору, в користуванні відокремленого підрозділу громадської організації «Українське товариство мисливців і рибалок» в Кельменецькому районі.

Суд також вважає, що лист старости Ленковецького старостинського округу Кельменецької селищної ради Дністровського району Чернівецької області від 17.08.2021 року №871 року про належність урочища річки «Ромаданка» до земель запасу Ленковецького старостинського округу, не є належним доказом, так як такий лист не підтверджений жодними картографічними та технічними документами, які б підтверджували зазначену в ньому інформацію. Крім того законодавство України не передбачає такого виду землеволодіння, як землі запасу старостинських округів, тобто вказані вище докази є лише припущенням, що урочище «Ромаданка» в межах Ленковецької старостинського округу Кельменецької селищної ради Чернівецької області перебували в законному користуванні відокремленого підрозділу громадської організації «Українське товариство мисливців і рибалок» в Кельменецькому районі, а відповідно до ч.6 ст.81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

З постанови Кельменецького районного суду Чернівецької області від 31.05.2021 сроку по справі №717/536/21 справа була закрита за відсутності події та складу адміністративного правопорушення в діях ОСОБА_1 , тому суд відхиляє доводи представника позивача, що шкода, завдана відповідачем ОСОБА_1 внаслідок винних дій відповідача, оскільки відповідно до ч.1 ст.9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність. Натомість відповідно до ст.18 КУпАП не є адміністративним правопорушенням дія, яка хоч і передбачена цим Кодексом або іншими законами, що встановлюють відповідальність за адміністративні правопорушення, але вчинена в стані крайньої необхідності, тобто для усунення небезпеки, яка загрожує державному або громадському порядку, власності, правам і свободам громадян, установленому порядку управління, якщо ця небезпека за даних обставин не могла бути усунута іншими засобами і якщо заподіяна шкода є менш значною, ніж відвернена шкода.

Також суд, відхиляє доводи представника позивача, що мисливська зброя є джерелом підвищеної небезпеки, оскільки відповідно до ч.1 ст.1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Таким чином, суд вважає, що полювання та мисливська зброя не належить до джерел підвищеної небезпеки.

Суд відхиляє докази представника позивача у вигляді Акта загибелі тварини №1 від 08.02.2021 року, як підтвердження того, що відповідач вчинив полювання на кабана, оскільки в його туші виявлено картеч та шрот розміром 6/0, оскільки з даного акта не вбачається, що ці набої були випущені в тіло кабана саме з мисливської рушниці ОСОБА_1 , а відповідного висновку балістичної експертизи представником позивача не надано суду.

Згідно ч. 4 ст. 63 ЗУ «Про тваринний світ» підприємства, установи, організації та громадяни зобов`язані відшкодовувати шкоду, заподіяну ними внаслідок порушення законодавства в галузі охорони, використання і відтворення тваринного світу. Розмір компенсації за незаконне добування, знищення або пошкодження видів тваринного світу, а також за знищення чи погіршення середовища їх існування встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Представник позивача не надав суду доказів, які б підтверджували наявність встановлених Кабінетом Міністрів України розміру компенсації за незаконне добування, знищення або пошкодження видів тваринного світу.

Крім того, судом встановлено, що відповідач не вчиняв умисних незаконних дій на добування, знищення або пошкодження видів тваринного світу, тобто кабана.

Відповідно до ч.1 ст.30 Закону України «Про мисливське господарство та полювання» користувачі мисливських угідь мають право на відшкодування збитків від порушників правил полювання за добуті незаконним шляхом тварини. Відповідно до ч.4 ст.42 даного закону притягнення порушників до відповідальності не звільняє їх від обов`язку відшкодувати збитки, завдані внаслідок порушення законодавства у галузі мисливського господарства та полювання.

В матеріалах справи відсутні, а представник позивача в порушення ч.1 ст.81 ЦПК України не надав суду належних та допустимих доказів, що відповідач ОСОБА_1 був притягнутий до відповідальності за порушення законодавства у галузі мисливського господарства та полювання та спричинив збитки внаслідок порушення правил полювання внаслідок чого добув незаконним шляхом тварин.

Відповідно до ст.2 Закону України «Про мисливське господарство та полювання» мисливські тварини, що перебувають у стані природної волі, належать до природних ресурсів загальнодержавного значення. Відповідно до ст.3 даного закону мисливські тварини, що перебувають у стані природної волі в межах території України, є об`єктом права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника мисливських тварин здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених Конституцією України. Органи державної влади здійснюють права власника щодо всіх мисливських тварин, за винятком тих, які в порядку, установленому цим Законом та іншими актами законодавства, передані до комунальної власності чи приватної власності юридичних і фізичних осіб.

Відповідно до ч.4 ст.43 Закону України «Про мисливське господарство та полювання» кошти за відшкодування збитків, завданих внаслідок порушення законодавства у галузі ведення мисливського господарства та полювання, зараховуються на рахунок користувача мисливських угідь, якому заподіяні збитки, проте в матеріалах справи відсутні, а представник позивача в порушення ч.1 ст.81 ЦПК України не надав суду належних та допустимих доказів, що позивач є користувачем мисливських угідь в урочищі «Ромаданка» біля села Ленківці Дністровського району Чернівецької області, а також що позивачу, як юридичній особі була завдана шкода незаконними діями відповідача.

Крім того, відповідно до ст.4 Закону України «Про тваринний світ» дикі тварини, які перебувають у стані природної волі в межах території України, її континентального шельфу та виключної (морської) економічної зони, інші об`єкти тваринного світу, на які поширюється дія цього Закону і які перебувають у державній власності, а також об`єкти тваринного світу, що у встановленому законодавством порядку набуті у комунальну або приватну власність і визнані об`єктами загальнодержавного значення, належать до природних ресурсів загальнодержавного значення. Відповідно до ст.5 Закону України «Про тваринний світ» право власності на об`єкти тваринного світу набувається та реалізується відповідно до Конституції України, цього Закону та інших законів України. Об`єкти тваринного світу, які перебувають у стані природної волі і знаходяться в межах території України, її континентального шельфу та виключної (морської) економічної зони, є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника об`єктів тваринного світу, які є природним ресурсом загальнодержавного значення, здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених Конституцією України. Відповідно до ст.6 Закону України «Про тваринний світ» об`єкти тваринного світу, які утримуються (зберігаються) підприємствами, установами та організаціями державної або комунальної форми власності, є об`єктом права державної або комунальної власності.

Відповідно до ст.59 Закону України «Про тваринний світ» пред`являти позови про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствами, установами, організаціями та громадянами внаслідок порушення законодавства про охорону, використання і відтворення об`єктів тваринного світу належить до компетенції уповноважених центральних органів виконавчої влади та їх територіальних органів, органів виконавчої влади Автономної Республіки Крим щодо державного контролю за охороною, використанням і відтворенням тваринного світу.

Хоча позивач, відповідно до ч.1 ст.30 Закону України «Про мисливське господарство та полювання» має право на відшкодування збитків від порушників правил полювання за добуті незаконним шляхом тварини та згідно ч.4 ст.43 Закону України «Про мисливське господарство та полювання» кошти за відшкодування збитків, завданих внаслідок порушення законодавства у галузі ведення мисливського господарства та полювання, зараховуються на рахунок користувача мисливських угідь, якому заподіяні збитки, проте суд вважає, що такий позов може пред`явити уповноважений центральний орган виконавчої влади та їх територіальні органи, органи виконавчої влади Автономної Республіки Крим щодо державного контролю за охороною, використанням і відтворенням тваринного світу, а позивач в даній справі - відокремлений підрозділ громадської організації «Українське товариство мисливців і рибалок» в Кельменецькому районі не наділений правом та повноваженнями пред`являти даний позов до відповідача, тобто є неналежним позивачем в даній справі.

Статтею 33 Закону України «Про тваринний світ» передбачено права користувачів об`єктами тваринного світу, зокрема, користувачі об`єктами тваринного світу в установленому законодавством порядку мають право: здійснювати спеціальне використання об`єктів тваринного світу відповідно до цього Закону; власності на добуті (придбані) в законному порядку об`єкти тваринного світу і доходи від їх реалізації; оскаржувати рішення органів виконавчої влади і посадових осіб, що порушують їх права на використання об`єктів тваринного світу. Підприємства, установи, організації та громадяни, які здійснюють ведення мисливського і рибного господарства, мають також право брати участь у вирішенні питань охорони, використання і відтворення об`єктів тваринного світу, що перебувають на території закріплених за ними мисливських угідь та рибогосподарських водних об`єктів, і позивач відповідно до вимог даної норми закону не наділений правом звернення до суду з позовом про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствами, установами, організаціями та громадянами внаслідок порушення законодавства про охорону, використання і відтворення об`єктів тваринного світу.

Тобто з позовом до суду про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствами, установами, організаціями та громадянами внаслідок порушення законодавства про охорону, використання і відтворення об`єктів тваринного світу має право звертатися уповноважений центральний орган виконавчої влади та їх територіальні органи, органи виконавчої влади Автономної Республіки Крим щодо державного контролю за охороною, використанням і відтворенням тваринного світу мають, а кошти за відшкодування збитків, завданих внаслідок порушення законодавства у галузі ведення мисливського господарства та полювання, мають зараховуються на рахунок користувача мисливських угідь, якому заподіяні збитки.

Відповідно до ст. 1171 ЦК України шкода, завдана особі у зв`язку із вчиненням дій, спрямованих на усунення небезпеки, що загрожувала цивільним правам чи інтересам іншої фізичної або юридичної особи, якщо цю небезпеку за даних умов не можна було усунути іншими засобами ( крайня необхідність), відшкодовується особою, яка її завдала. Особа, яка відшкодувала шкоду, має право пред`явити зворотну вимогу до особи, в інтересах якої вона діяла. Враховуючи обставини, за яких було завдано шкоди у стані крайньої необхідності, суд може покласти обов`язок її відшкодування на особу, в інтересах якої діяла особа, яка завдала шкоди, або зобов`язати кожного з них відшкодувати шкоду в певній частці або звільнити їх від відшкодування шкоди частково або в повному обсязі.

З матеріалів справи не вбачається, що внаслідок дій відповідача ОСОБА_1 була спричинена шкода особі - юридичній чи фізичній, оскільки вказане вище законодавство відносить об`єкт тваринного світу - дику тварину, в даному випадку кабана, до об`єкта права власності Українського народу, від імені якого права власника об`єктів тваринного світу, які є природним ресурсом загальнодержавного значення, здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування.

Тому суд вважає, що на правовідносини, які склалися між сторонами не поширюється дія ст.1171 ЦК України, так як в даному випадку безпосередньо позивачу як особі (юридичній) шкода не спричинена, а позивач лише має право отримання компенсації за завдану громадянами внаслідок порушення законодавства про охорону, використання і відтворення об`єктів тваринного світу шкоду, має право на відшкодування збитків від порушників правил полювання за добуті незаконним шляхом тварини та має право на отримання коштів за відшкодування збитків, завданих внаслідок порушення законодавства у галузі ведення мисливського господарства та полювання за позовом уповноваженого центрального органу виконавчої влади та їх територіальних органів, органів виконавчої влади Автономної Республіки Крим щодо державного контролю за охороною, використанням і відтворенням тваринного світу.

Таким чином, враховуючи викладене вище, суд вважає, що відсутні підстави для стягнення з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача - відокремленого підрозділу громадської організації «Українське товариство мисливців і рибалок» в Кельменецькому районі 40000 гривень збитків, завданих унаслідок порушення законодавства в галузі мисливського господарства та полювання.

Враховуючи вище викладене, суд вважає, що в позові відокремленого підрозділу громадської організації «Українське товариство мисливців і рибалок» в Кельменецькому районі до ОСОБА_1 слід відмовити повністю за безпідставністю.

Відповідно до п.2 ч.2, ч.3,4,6 ст.141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі відмови в позові - на позивача. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Якщо сума судових витрат, заявлена до відшкодування, істотно перевищує суму, заявлену в попередньому (орієнтовному) розрахунку, суд може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні судових витрат в частині такого перевищення, крім випадків, якщо сторона доведе, що не могла передбачити такі витрати на час подання попереднього (орієнтовного) розрахунку.

Згідно ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Згідно статті 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Витрати відповідача ОСОБА_1 на правничу допомогу в даній справі склали 4800 гривень, що підтверджується договорами про надання правничої допомоги (а.с. 65), розрахунком суми гонорару за надану правничу допомогу(а.с.66) та квитанцією до прибуткового касового ордеру №6 від 30.09.2021 року.

Представника позивача не заявляв клопотань щодо неспівмірності витрат на оплату послуг адвоката та їх безпідставність.

Суд вважає, що витрати на професійну правничу допомогу на суму, зазначену адвокатом Букатко Н.Б., є документально підтвердженими, вони співмірні зі складністю цієї справи, наданим адвокатом обсягом послуг, відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру.

При визначенні суми відшкодування суд виходить з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268). Вказаний правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц (провадження №14-382цс-19).

Правові засади організації і діяльності адвокатури та здійснення адвокатської діяльності в Україні визначає Закон України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі - Закон №5076-VI). Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Статтею 30 Закону №5076-VI передбачено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Враховуючи, викладене вище, суд вважає, що з позивача - відокремленого підрозділу громадської організації «Українське товариство мисливців і рибалок» в Кельменецькому районі () на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (реєстраційний номер облікової картки платника НОМЕР_1 ,паспорт громадянина України серії НОМЕР_2 ) слід стягнути судові витрати, в розмірі 4800 грн., в рахунок відшкодування витрат на правничу допомогу.

На підставі ст.2, ч.1 ст.30, 42, ст.43 Закону України «Про мисливське господарство та полювання», ст.ст.4,5,6, 63, 59 Закону України «Про тваринний світ» відшкодування збитків, завданих унаслідок порушення, ст. ст. 2, 5, 12, 13, 15, 19, 76, 77, 78, 79, 80, 81, 82, 209, 258, 263, 264, 265,267 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

В позові відокремленого підрозділу громадської організації «Українське товариство мисливців і рибалок» в Кельменецькому районі до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди відмовити повністю.

Стягнути з позивача - відокремленого підрозділу громадської організації «Українське товариство мисливців і рибалок» в Кельменецькому районі () на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (реєстраційний номер облікової картки платника НОМЕР_1 ,паспорт громадянина України серії НОМЕР_2 ) судові витрати, в розмірі 4800 (чотири тисячі вісімсот) гривень в рахунок відшкодування витрат на правничу допомогу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Чернівецького апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне судове рішення складено 26.11.2021 року.

Суддя Телешман О.В.