Справа № 712/1372/20
Провадження № 2/127/1128/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.01.2021 м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області в складі:

головуючого судді Романюк Л.Ф.,

при секретарі Курутіній О.В.,

розглянувши в відкритому судовому засіданні в місті Вінниці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія Управління Активами» (08200 Київська область, м. Ірпінь, вул. Стельмаха, буд. 9А оф.203) за участі третіх осіб, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору: Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального Гуревічова Олега Миколайовича (01001 м. Київ, вул. Мала Житомирська, буд. 6/5), Вінницького районного відділу Державної виконавчої служби Центрально Західного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) (21009 м. Вінниця, вул. Винниченка, буд. 29) про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню та про повернення стягненого за виконавчим написом нотаріуса,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія управління активами» за участю третіх осіб без самостійних вимог щодо предмету спору: Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Гуревічова Олега Миколайовича, Вінницького районного відділу Державної виконавчої служби Центрально Західного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню та про повернення стягненого за виконавчим написом нотаріуса, мотивуючи свої вимоги тим, що 29 липня 2019 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гуревічовим О.М. був вчинений виконавчий напис № 7009 про стягнення грошових коштів у сумі 13 638, 77 грн. з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова компанія управління активами» у рахунок погашення кредитної заборгованості за кредитним договором від 06 лютого 2013 року № 25071/0003XSGF, укладеним між ОСОБА_1 та ПАТ «Платінум Банк».

Виконавчий напис є виконавчим документом і тому державним виконавцем Вінницького районного відділу державної виконавчої служби Центрально Західного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) відкрито виконавче провадження.

Однак, як вказує позивач в своїй заяві, нотаріус, вчиняючи вказаний напис, не пересвідчився у безспірності заборгованості позивача перед банком та перед ТОВ «Фінансова компанія управління активами» за відповідним договором, крім того, не врахував те, що з дня виникнення права вимоги минуло більше трьох років.

Крім того, жодних вимог до позивача не було пред`явлено збоку банку або будь-яких фінансових установ. Таким чином, на думку позивача, нотаріус повинен був відмовити у вчиненні нотаріальної дії з підстав передбачених ст. 49 Закону України «Про нотаріат» через те, що вчинення такої дії суперечить законодавству України, а тому, виходячи з наведеного, позивач вважає, наявні всі правові підстави, що даний виконавчий напис має бути визнано таким, що не підлягає виконанню.

За вказаних обставин позивач просить суд визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис № 7009 від 29.07.2019 року, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гуревічовим О.М., про стягнення грошових коштів у 13 638, 77 грн. з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова компанія управління активами». Крім того, просить суд, стягнути з ТОВ «Фінансова компанія управління активами» на її користь незаконно стягнути кошти в розмірі 3392,32 грн., а також просить стягнути на її користь з ТОВ «Фінансова компанія управління активами» понесені нею витрати по справі в розмірі судового збору 840, 80 грн. та 12, 62 грн. за послуги «Укрпошти».

В судове засідання учасники справи не з`явились, однак про день та час розгляду справи повідомлялись завчасно, в установленому законом порядку.

Позивач ОСОБА_1 електронною поштою попередньо направила суду заяву, якою вказала, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити, розгляд справи просить проводити у її відсутність.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, попередньо подав суду заяву, якою вказав, що судовий розгляд проводити у відсутність представника відповідача, у задоволенні позовних вимог просив відмовити.

Представник третьої особи Вінницького районного відділу державної виконавчої служби Центрально Західного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) в судове засідання не з`явилась, надала суду заяву про розгляд справи у її відсутність, по вирішенню справи покладалась на розсуд суду.

Згідно ч.3 ст.211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.

Третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Гуревічов О.М. в судове засідання не з`явився, будучи належним чином і в установленому законом порядку повідомленим про дату, час та місце розгляду справи. Заяв про розгляд справи без його участі або про відкладення розгляду справи на адресу суду не надходило, своїм правом на подання відзиву на позов не скористався, інших клопотань та пояснень до суду не надходило.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

За вказаних обставин суд вважає можливим провести судове засідання за відсутності учасників справи та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Згідно із ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази по справі в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 06.02.2013 року між ПАТ «Платинум Банк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 25071/0003XSGF про відкриття банківського рахунку, кредитного обслуговування рахунку та встановлення кредитного ліміту. Відповідно до договору відкрито поточний рахунок № НОМЕР_1 та встановлено кредитний ліміт в розмірі 8000 грн., строком на 36 місяців, розмір щомісячного платежу складає 520 грн. (а.с.14).

Згідно копії виконавчого напису, 29.07.2019 року приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Гуревічов Олег Миколайович вчинив виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі під № 7009, про стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з Обмеженою Відповідальністю «Фінансова компанія управління активами», за період з 23.05.2016 року по 14.06.2019 року грошових коштів в сумі 13638, 77 грн., з яких: 8000, 00 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 2469,16 грн. - заборгованість за нарахованими та несплаченими процентами; 2069,60 грн. - заборгованість за нарахованими та несплаченими процентами; 950,01 грн. - заборгованість за нараховую та несплаченою пенею; 150,00 грн. - плата за вчинення виконавчого напису (а. с. 13).

Вказаний виконавчий напис приватного нотаріуса звернений до примусового виконання та на підставі нього 03.12.2019 року державним виконавцем Вінницького районного відділу державної виконавчої служби Центрально Західного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) Гарматюк У.І. винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника (а.с. 9).

Дата складання оскаржуваного виконавчого напису нотаріусом є 29.07.2019 року, тим самим пропущено 5 місяців з останньої дати виникнення права вимоги. Зі змісту оскаржуваного виконавчого напису нотаріуса вбачається, що в порушення вимог ст.88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчинив виконавчий напис після спливу трьох років з дня виникнення права вимоги, так як строк, за який запропоновано стягнути заборгованості за кредитним договором становить 36 місяців (3 роки), тобто строк виникнення права вимоги закінчується 06.02.2019 року.

За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

При цьому, відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно з частиною першої статті 1 Закону України «Про нотаріат» нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності.

Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 Закону «Про нотаріат»).

Цим актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 року №296/5 та зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22.02.2012 року за №282/20595 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій, Порядок).

Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону України «Про нотаріат»). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена Глава 14 Закону України «Про нотаріат» та Глава 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій.

Так, згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Постановою КМУ № 1172 від 29.06.1999 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» (далі- Перелік), зі змінами внесеним постановою КМУ від 26.11.2014 р. № 662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» визначено, що для одержання виконавчого напису по кредитним договорам, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями додаються:

а) оригінал кредитного договору;

б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості.

Однак, постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 р. у справі №826/20084/14 визнано незаконною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України від 26.11.2014 р. № 662 "Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів" в тому числі в частині, доповнення Переліку новим розділом «2. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями».

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 р. у справі №826/20084/14 постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 р. залишено без змін.

Резолютивну частину постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14 опубліковано в інформаційному бюлетені "Офіційний вісник України" від 21 березня 2017 року № 23; резолютивну частину ухвали Вищого адміністративного суду України від 1 листопада 2017 року у справі № 826/20084/14 опубліковано в інформаційному бюлетені "Офіційний вісник України" від 24 листопада 2017 року № 92.

Постановою Великої Палати Верховного Суду № 11-174ас18 від 20.06.2018 у задоволенні заяви про перегляд ухвали Вищого адміністративного суду України від 1 листопада 2017 року відмовлено.

Підставою для скасування вказаного нормативного акту слугувало те, що саме по собі включення тих чи інших документів, які встановлюють заборгованість, до Переліку, не засвідчує безспірності заборгованості чи іншої відповідальності боржника перед стягувачем, а їх безспірний характер повинен бути затверджений відповідними документами відповідно до умов вчинення виконавчих написів, закріплених у статті 88 Закону України «Про нотаріат». Встановлення оскаржуваною постановою виключного переліку документів, необхідних для отримання виконавчого напису, звужує передбачені статтею 88 Закону України «Про нотаріат» умови вчинення виконавчих написів і не відповідає положенням статті 87 цього Закону.

Отже, приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гуревічовим О.М. при вчиненні оскаржуваного виконавчого напису не враховано тієї обставини, що норми, які визначають перелік документів, що підтверджують безспірність заборгованості по кредитним договорам, за якими боржниками допущено прострочення платежів - вже не чинні.

Крім того, главою 16 «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» затвердженого Наказом Мінюсту № 296/5 від 22 лютого 2012 року (далі - Порядок) передбачено порядок вчинення виконавчих написів нотаріусами.

Зокрема, передбачено, що для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів.

Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, установлюється Кабінетом Міністрів України.

Нотаріуси відмовляють у вчиненні виконавчого напису у випадках, коли витребовується майно, звернення стягнення на яке забороняється законодавством України або здійснюється виключно на підставі рішення суду.

Виконавчий напис вчиняється нотаріусом незалежно від місця виконання вимоги, місцезнаходження боржника або стягувача.

Нотаріус вчиняє виконавчі написи: якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року.

Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 № 1172.

Якщо для вимоги, за якою вчиняється виконавчий напис, законом установлено інший строк давності, виконавчий напис вчиняється у межах цього строку.

Строки, протягом яких може бути вчинено виконавчий напис, обчислюються з дня, коли у стягувача виникло право примусового стягнення боргу.

При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 № 1172.

З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису.

Тому суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі, суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.

В даному випадку, відповідачем суду не було надано доказів, які б доводили наявність заборгованості перед ним позивача та її розмір, а тому суд не може констатувати безспірність вимог банку.

Відповідно до ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених Кодексом. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

При цьому, суд звертає увагу, що аналіз практики Європейського суду з прав людини щодо застосування статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (наприклад, рішення від 21.01.1999 року в справі «Гарсія Руїз проти Іспанії», від 22.02.2007 року в справі «Красуля проти Росії», від 05.05.2011 року в справі «Ільяді проти Росії», від 28.10.2010 року в справі «Трофимчук проти України», від 09.12.1994 року в справі «Хіро Балані проти Іспанії», від 01.07.2003 року в справі «Суомінен проти Фінляндії», від 07.06.2008 року в справі « Мелтекс ЛТД ( MELTEX LTD) та Месроп Мовсесян (MESROP MOVSESYAN) проти Вірменії») свідчить, що право на мотивоване (обґрунтоване) судове рішення є частиною загального права людини на справедливий і публічний розгляд справи та поширюється як на цивільний, так і на кримінальний процес.

Вимога пункту 1 статті 6 Конвенції щодо обґрунтовування судових рішень не може розумітись як обов`язок суду детально відповідати на кожен довід заявника. Стаття 6 Конвенції також не встановлює правил щодо допустимості доказів або їх оцінки, що є предметом регулювання в першу чергу національного законодавства та оцінки національними судами. Проте Європейський суд з прав людини оцінює ступінь умотивованості рішення національного суду, як правило, з точки зору наявності в ньому достатніх аргументів стосовно прийняття чи відмови в прийнятті саме тих доказів і доводів, які є важливими, тобто такими, що були сформульовані заявником ясно й чітко та могли справді вплинути на результат розгляду справи.

Тому, з урахуванням вищенаведеного, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача знайшли своє підтвердження в ході судового розгляду даної справи, а відтак підлягають задоволенню щодо визнання виконавчого напису № 7009 від 29.07.2019 року, вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гуревічовим О.М. про стягнення грошових коштів у сумі 13 638,77 грн. з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова компанія управління активами» таким, що не підлягає виконанню.

Крім того, відповідно до довідки № 458 від 14.05.2020 року Черкаської дирекції АТ «Укрпошта», з ОСОБА_1 стягнуто згідно виконавчого листа 3392, 32 грн. (а.с.84).

Таким чином, вимога позивача щодо стягнення коштів в розмірі 3392, 32 грн. є доведеною відповідними доказами, а саме довідкою № 458 від 14.05.2020 року.

Окрім того, згідно з частиною першою статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 15-16, 18 ЦК України, ст.ст. 87, 88 Закону України «Про нотаріат», главою 16 «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» затвердженого Наказом Міністерства Юстиції України № 296/5 від 22.02.2012, ст.ст. 2, 10, 12, 13, 81, 89, 141, 263 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Визнати виконавчий напис №7009 від 29.07.2019 року, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гуревічовим О.М. про стягнення грошових коштів у сумі 13 638,77 грн. заборгованості за кредитним договором № 25071/0003XSGF від 06.02.2013 року з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова компанія управління активами» таким, що не підлягає виконанню.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія Управління Активами» (08200 Київська область, м. Ірпінь, вул. Стельмаха, буд. 9А оф.203) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_2 , 3392, 32 грн. в порядку повернення стягнутого за виконавчим написом.

Стягнути з ТОВ «Фінансова компанія управління активами» на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 840 грн. 80 коп. а також 12, 62 грн. за послуги «Укрпошти».

Рішення суду може бути оскаржено, шляхом подачі апеляційної скарги до Вінницького апеляційного суду протягом 30 днів з дня проголошення. В разі проголошення вступної та резолютивної частини або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, в той же строк з дня складання повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст рішення виготовлено 28.01.2021 року.

Суддя: