Ленінський районний суд м.Харкова
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

22 січня 2021 Справа №646/8627/18 Провадження №2/642/209/21
Суд у складі: Головуючого судді Секретаря Євтіфієв В.М.; Водолажко В.О.;

За відсутності позивача ОСОБА_1 , участі представника позивача ОСОБА_2 , участі відповідача ОСОБА_3 , представників відповідача ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ;

розглянув у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного провадження справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , про стягнення боргових зобов`язань спадкодавця,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач заявляє позовні вимоги в межах договору позики до відповідача, а саме:

- стягнути з відповідача на користь позивача 527000 грн. 00 коп. (п`ятсот двадцять сім тисяч гривень).

В мотивуванні позовних вимог позивач вказав: 16 листопада 2017 року позивачка звернулася до Жовтневого районного суду м. Харкова із позовною заявою, в якій просила стягнути з ОСОБА_6 основну суму заборгованості у розмірі 808 000 грн. 00 коп., 2 371 688 грн. 46 коп. інфляційних збитків та 263 983 грн. 56 коп. трьох процентів річних, а всього: 3 443 672 грн. 02 коп., та витрати зі сплати судового збору у розмірі 8000 грн. 00 коп. (справа № 639/6817/17).

Позовні вимоги до ОСОБА_6 були мотивовані наступними обставинами:

28 грудня 2006 року між позивачкою та ОСОБА_6 був укладений договір купівлі-продажу, згідно якому ОСОБА_6 продав, а Позивачка купила житловий будинок з надвірними будівлями, розташований за адресою: АДРЕСА_1 . Договір посвідчено приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Шишко В.А.

Факт укладення позивачкою договору купівлі-продажу житлового будинку з надвірними будівлями та послідуючої його державної реєстрації, а також сплати Позивачкою ОСОБА_6 грошових коштів у сумі 808 000 грн., підтверджуються, відповідно, договором купівлі-продажу від 28.12.2006 р., посвідченим нотаріусом Шишко В.А., і витягами з Державного реєстру правочинів № 3421918, виданим 28.12.2006 р., та № 8438649, виданим 15.04.2010 р.

24.03.2010 року Позивачка було повідомлена, що заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 17.06.2008 року були задоволені позовні вимоги ОСОБА_7 про визнання недійсним договору купівлі-продажу домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , укладеного 28.09.2006 року між ОСОБА_6 і ОСОБА_8 . Тим же рішенням, суд зобов`язав комунальне підприємство "Харківське державне бюро технічної інвентаризації" поновити реєстрацію права власності на домоволодіння за ОСОБА_7

07.10.2008 р. суд постановив додаткове рішення, яким зобов`язав КП "ХМБТІ" скасувати реєстрацію права власності на вказане домоволодіння за ОСОБА_9 .

Ухвалою судової колегії судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області від 26.05.2010 р. апеляційна скарга позивачки була задоволена і заочне рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 17.06.2008 р. та додаткове рішення суду від 07.10.2008 року скасовані.

За час, який пройшов з моменту прийняття рішень Жовтневим районним судом м. Харкова до скасування цих рішень Апеляційним судом Харківської області, відбулися такі події:

10.10.2008 р. КП "ХМБТІ", виконуючи рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 17.06.2008 р. та від 07.10.2008 р., зареєструвало право власності на домоволодіння АДРЕСА_1 , за ОСОБА_7 ;

29.10.2008 р. ОСОБА_7 уклала з громадянином ОСОБА_10 договір довічного утримання, відповідно до якого ОСОБА_7 передала у власність, а ОСОБА_10 прийняв житловий будинок з надвірними будівлями, розташований в АДРЕСА_1 ;

30.10.2008 р. КП "ХМБТІ" зареєструвало право власності на домоволодіння за ОСОБА_10 ;

через 3 місяці після цього, у лютому 2009 року, ОСОБА_7 померла.

06.07.2010 року Позивачка звернулася до Дзержинського районного суду м. Харкова із позовом про витребування із незаконного володіння ОСОБА_10 і передачу Позивачки житлового будинку на підставі ч. 1 ст. 388 ЦК України, а також, про визнання права власності на вказаний будинок.

ОСОБА_10 звернувся до суду із зустрічним позовом, в якому на підставі ст. 216 ЦК України, просив суд визнати недійсними договори купівлі-продажу вказаного житлового будинку, укладені 28.09.2006 року між ОСОБА_8 та ОСОБА_6 та 28.12.2006 року між ОСОБА_6 і Позивачкою.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 17 листопада 2014 року задоволено позов Позивачки до ОСОБА_10 про витребування з його незаконного володіння житлового будинку з прибудовами, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , та про визнання за Позивачкою права власності на вказаний житловий будинок. У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_10 до ОСОБА_8 , ОСОБА_6 та до Позивачки про визнання недійсними договорів купівлі-продажу того ж будинку, укладених 28.09.2006 року між ОСОБА_8 і ОСОБА_6 і 28.12.2006 р. між ОСОБА_6 і Позивачкою, відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Харківської області від 17 березня 2015 року частково задоволена апеляційна скарга ОСОБА_10 :

- рішення суду першої інстанції скасовано;

- визнано недійсним договір купівлі-продажу від 28.09.2006 року, укладений між ОСОБА_8 і ОСОБА_6 та у задоволенні позовних вимог Позивача відмовлено.

Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 04 листопада 2015 року касаційна скарга Позивачки була відхилена і рішення апеляційного суду Харківської області від 17 березня 2015 року залишено без змін.

Отже, ОСОБА_6 був зобов`язаний повернути Позивачки 808 000 грн., які Позивачка сплатила йому по договору купівлі-продажу житлового будинку від 28.12.2006 року.

В ході розгляду позову Позивачки до ОСОБА_6 у Жовтневому районному суді м. Харкова, а саме у травні 2018 року, до суду поступила Інформаційна довідка зі Спадкового реєстру. Відповідно до зазначеної довідки ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець села Чемлиж Севського району Брянської області, помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

04 листопада 2016 року була відкрита спадкова справа, на підставі якої 07.04.2017 року спадкоємцям померлого видано свідоцтво про право на спадщину.

У зв`язку з цим, 11 травня 2018 року ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова провадження у справі № 639/6817/17 було закрито.

Згідно статті 1218 Цивільного кодексу України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Єдиним спадкоємцем за законом після смерті ОСОБА_6 є Відповідач. Зазначений факт підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом.

Майно отримане ОСОБА_3 у спадщину складається з квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_2 .

Зазначена квартира спадкоємцем померлого ОСОБА_6 - ОСОБА_3 була продана гр-ці ОСОБА_11 за 527 000 грн. 00 коп., що підтверджується договором купівлі-продажу від 31.05.2017 року, посвідченим приватним нотаріусом ХМНО Тарасовою Ю.П., зареєстрованим в реєстрі № 970.

Таким чином, позивачка, заявляє позовні вимоги, щодо стягнення коштів зі спадкоємця.

Представник відповідача у наданому відзиві вказав, слід звернути увагу на те, що спірні для позивача правовідносини виникли у 2006 році.

В позові зазначено, що 28 грудня 2006 року між позивачем та ОСОБА_6 був укладений та нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу, згідно якого ОСОБА_6 продав позивачеві житловий будинок з надвірними будівлями, розташований за адресою АДРЕСА_1 .

Позивач посилається на ст.1212 ЦК як на підставу необхідності, на її думку, включення у спадкову масу зобов`язань спадкодавця.

Водночас жодного доказу виконання грошових зобов`язань за договором купівлі- продажу від 28 грудня 2006 року - позивачем не надано. Більше того, вивчивши матеріали цивільної справи №2-1117/11 (провадження №2/638/331/14), рішення у якій додані до позову, наполягаємо, що позивач такі зобов`язання не виконала.

Тому відсутні підстави для стягнення грошових коштів із спадкодавця ОСОБА_6 і виникнення у нього будь-яких цивільно-правових зобов`язань за ст.1212 ЦК.

Судове рішення Апеляційного суду Харківської області від 17 березня 2015 року у справі №2-1117/11 (яке подано позивачем) не містить констатації факту недійсності договору купівлі-продажу від 28 грудня 2006 року, предметом якого був житловий будинок з надвірними будівлями, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , а сторонами - ОСОБА_6 та ОСОБА_1 .

Позови про недійсність договору купівлі-продажу від 28 грудня 2006 року, предметом якого був житловий будинок з надвірними будівлями, розташований за адресою АДРЕСА_1 - станом на 2019 рік не пред`явлені, не розглянуті та не задоволені. Тому в задоволені позовних вимог, відмовити.

У наданої відповіді на відзив представник позивача вказала, з доводами, викладеними у відзиві на позовну заяву представника відповідача повністю не згодна, у зв`язку з наступними обставинами:

У відзиву на позовну заяву представник відповідача зазначила, що відповідач не повинен нести матеріальну відповідальність за дії третіх осіб. З вказаними твердженнями представник не згодна, т.я. надані копія договору купівлі-продажу від 28.12.2006 року, копії рішень судів, якими підтверджено недійсність правочину, та інші докази. У позовній заяві зазначені правові підстави відносно того, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину.

Крім того, обставин дотримання кредитором визначених ст. 1281 ЦК України строків пред`явлення вимоги до спадкоємця детально викладено у позові.

В абзаці б пункту 26 постанови № 9 Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними'' роз`яснено, що згідно із статтями 1281 та 1282 ЦК вимоги, пов`язані з визнанням правочинів недійсними, можуть пред`являтися також кредиторами спадкодавця до спадкоємців сторони правочину. У цьому разі спадкоємці зобов`язані задовольнити такі вимоги у межах вартості успадкованого майна за умови дотримання норм про пред`явлення вимог (стаття 1281 ЦК).

Стаття 655 ЦК України закріплює законодавче визначення договору купівлі-продажу, згідно з яким одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Істотними умовами договору купівлі- продажу є умови про предмет та ціну. Ціна товару - це грошова сума, яка підлягає сплаті покупцем за одержану від продавця річ.

Нотаріально посвідчений договір свідчить про те, що нотаріус встановив дійсні наміри кожної із сторін до вчинення правочину, який він посвідчив, а також про відсутність у сторін заперечень щодо кожної з умов правочину. Установлення дійсних намірів кожного з учасників правочину здійснюється шляхом встановлення нотаріусом однакового розуміння сторонами значення, умов правочину та його правових наслідків для кожної із сторін. Також посвідчений нотаріусом правочин свідчить, що кожна із сторін однаково розуміла значення, умови правочину та його правові наслідки, про що свідчать особисті підписи сторін на правочині.

Таким чином, текстом договору купівлі-продажу підтверджено факт здійснення передачі майнових прав на житловий будинок від ОСОБА_6 до ОСОБА_1 та оплату ОСОБА_1 ОСОБА_6 грошових коштів у розмірі 808 000,00 грн. Додатково підтверджувати факти, які викладені у нотаріально посвідченому договорі, діючим законодавством не передбачено.

Посилання на те, що судового рішення про визнання недійсним договору купівлі- продажу житлового будинку від 28.12.2006 року не існує (його дійсність сторонами не оскаржувалась) є помилковим, оскільки правочини, які були вчинені після першого недійсного правочину, не підлягають додатковому визнанню їх недійсними, оскільки вони визнаються недійсними по ланцюгу правочинів.

Недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю (ч. 1 ст. 216 ЦК України).

До недійсних правочинів застосовуються лише наслідки, передбачені ст. 216 ЦК України, а саме повернення сторін у первісний стан.

Доводи про те, що стаття 1212 ЦК України не може бути застосована до правовідносин описаних в позові також є помилковими.

Правова позиція Верховного Суду з цього приводу, викладена в постанові від 02 березня 2016 року по справі № 6-2491 цс 15 є наступною: "Суд, визнаючи недійсним договір купівлі-продажу, застосував двосторонню реституцію, на виконання якої вирішив стягнути з відповідачів на користь позивача отримані від нього за продаж будинку кошти, які відповідачі не повернули. У зв`язку із цим застосуванню підлягає стаття 1212 ЦК України, згідно з якою особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Це положення застосовується і до вимог про повернення виконаного за недійсним правочином".

При таких обставинах доводи представника відповідача і в цій частині також є безпідставними.

11 травня 2018 року ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова провадження у справі № 639/6817/17 дійсно було закрито на підставі п. 7 ч. 1 ст. 255 ЦПК.

Статтею 55 ЦПК України передбачено, що у разі смерті фізичної особи суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони на будь-якій стадії судового процесу.

Разом із цим, Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ надав роз`яснення щодо процесуальних дій суду для завершення розгляду справи, якщо на стадії судового розгляду було встановлено, що відповідач помер ще до подання позову до суду, а саме роз`яснив, що у такому випадку судам слід керуватись положеннями ч. 1 ст. 205 ЦПК України (в редакції, що діяла до 15 грудня 2017 року) та закривати провадження у справі.

Саме виходячи із зазначених роз`яснень Жовтневий районний суд м. Харкова 11 травня 2018 року і постановив ухвалу по справі № 639/6817/17, на яку посилається представник відповідача у відзиві на позов.

Правовідносини, які виникли між ОСОБА_1 та ОСОБА_6 , допускають матеріальне правонаступництво в межах вартості майна, прийнятого у спадщину, оскільки зі смертю ОСОБА_6 зобов`язання з повернення отриманого за нечинним правочином включаються до складу спадщини та підлягають поверненню на підставі статей 1281, 1282 ЦК України (абз. б п. 26 постанови № 9 Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними'").

Згідно ч. 1 ст. 1231 ЦК України до спадкоємця переходить обов`язок відшкодувати майнову шкоду (збитки), яка була завдана спадкодавцем.

У статті 216 ЦК України законодавчо встановлено обов`язок однієї сторони відшкодувати іншій стороні збитки, завдані недійсним правочином.

Таким чином, висновки представника відповідача в цій частині є помилковими.

Представник відповідача зазначає, що, на її думку, позивач пропустив строк для звернення до суду.

Доводи представника відповідача в цій частині вважаю безпідставними у зв`язку з наступними обставинами.

По-перше, слід зазначити, що відповідач та його представник не вправі заявляти вимоги про застосування позовної давності по справі № 639/6817/17, яку раніше розглядав Жовтневий районний суд м. Харкова.

По-друге, відповідно до ст. 256 ЦК позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність установлюється тривалістю в 3 роки (ст.257 ЦК).

Частиною 1 статті ст. 261 ЦК встановлено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

17 березня 2015 року рішенням апеляційного суду Харківської області визнано недійсним договір купівлі-продажу від 28.09.2006 року, укладений між ОСОБА_8 і ОСОБА_6 .

Відповідно, саме після 17 березня 2015 року до договору, укладеному між ОСОБА_1 та ОСОБА_6 , можна обчислювати строки позовної давності.

16 листопада 2017 року ОСОБА_1 звернулася з позовом до Жовтневого районного суду м. Харкова, в якому просила стягнути з ОСОБА_6 основну суму заборгованості у розмірі 808 000 грн. 00 коп., які вона сплатила на виконання правочину, інфляційні нарахування, три проценти річних та судові витрати.

Зазначений позов було подано в межах строку позовної давності, оскільки з 17 березня 2015 року по 16 листопада 2017 року минуло 975 днів (2 роки 8 місяців).

В ході розгляду позову ОСОБА_1 до ОСОБА_6 у Жовтневому районному суді м. Харкова, а саме у травні 2018 року, до суду поступила Інформаційна довідка зі Спадкового реєстру. 11 травня 2018 року ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова провадження у справі № 639/6817/17 було закрито. Зазначена ухвала набрала законної сили 30 травня 2018 року.

11 червня 2018 року (тобто через один місяць) на підставі ч. 1 ст. 84 ЦПК України для звернення з відповідним позовом до спадкоємців померлого боржника та встановлення правонаступника і вартості спадкового майна, прийнятого у спадщину, позивач звернулася до суду із клопотанням про витребування доказів.

24 листопада 2018 року представнику позивача була надана можливість ознайомитесь із матеріалами справи, після чого стало відомо, що відповідно до матеріалів спадкової справи № 731/2016, єдиним спадкоємцем після смерті ОСОБА_6 є ОСОБА_3 .

03 грудня 2018 року ОСОБА_1 направила поштою письмову вимогу до ОСОБА_3 , оскільки до цього ОСОБА_1 нічого не було відомо про особу спадкоємця та про зміст спадкової справи. Після того, коли з`явилася об`єктивна можливість звернутися з позовом до суду, ОСОБА_1 одразу звернулася до суду із позовною заявою до ОСОБА_3 .

Частиною 3 статті 1281 ЦК України встановлено, що якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги.

Як зазначено в ухвалі Жовтневого районного суду м. Харкова від 11 травня 2018 року, представнику ОСОБА_1 була доведена інформація, що згідно з відповіддю Першої Харківської державної нотаріальної контори від 03.05.2018 року за № 1495/01-16 після померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_6 П`ятою харківською державною нотаріальною конторою було заведено спадкову справу № 731/2016.

11 червня 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду про витребування доказів для пред`явлення вимог до спадкоємців ОСОБА_6 .

З огляду на викладені обставини, доводи представника відповідача -безпідставними.

Представник позивача на позові наполягав. В поясненнях наданих суду вказала: У позивачем суду надані належні та достовірні докази щодо:

- наявності боргових зобов`язань ОСОБА_6 перед ОСОБА_1 , а саме, надані наступні письмові докази:

- копія договору купівлі-продажу житлового будинку з надвірними будівлями від 28.12.2006 року, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , укладеного між ОСОБА_12 і ОСОБА_6 , з копією Витягу з Державного реєстру правочинів від 28.12.2006 року, яким підтверджуються факти придбання ОСОБА_1 житлового будинку у ОСОБА_6 і передача йому в той же день грошей у сумі 808 000 грн.;

- копія рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 17.11.2014 р., яким було задоволено позов ОСОБА_1 і за нею визнано право власності на житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , який вона придбала у ОСОБА_6 ;

- рішення апеляційного суду Харківської обл. від 17.03.2015 р., яким визнано недійсність договір купівлі-продажу житлового будинку з надвірними будівлями, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , укладений 26.09.2006 року між ОСОБА_8 та ОСОБА_6 (у зв`язку з чим договір купівлі-продажу зазначеного житлового будинку з надвірними будівлями від 28.12.2006 року, укладений між ОСОБА_1 і ОСОБА_6 , набув статусу нікчемного правочину).

У позовній заяві викладені правові підстави відносно того, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала за виконання цього правочину.

Обов`язок повернути ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 808000,00 грн., одержані за виконання договору купівлі-продажу житлового будинку з надвірними будівлями від 28 12.2006 року, виник у ОСОБА_6 після 17.03.2015 року (тобто після ухвалення апеляційним судом Харківської області рішення від 17.03.2015 року, яким договір купівлі-продажу, укладений між ОСОБА_8 та ОСОБА_6 , визнано недійсним, що потягло нікчемність наступного договору купівлі-продажу житлового будинку, укладеного між ОСОБА_6 та ОСОБА_1 );

- наявність у ОСОБА_6 спадкоємця: ОСОБА_3 підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом від 07.04.2017 року, копія якого надана суду.

Той факт, що ОСОБА_3 є єдиним спадкоємцем ОСОБА_6 відповідачем визнається і не спростовується;

- факт прийняття ОСОБА_3 спадщини після смерті ОСОБА_6 підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом від 07.04.2017 року і також відповідачем визнається;

- наявність спадкового майна, його склад та вартість підтверджуються свідоцтвом про на спадщину за законом від 07.04.2017 року, яким за ОСОБА_3 визнано право спадщину на квартиру АДРЕСА_3 ; договором купівлі-продажу за 527000,00 грн. квартири АДРЕСА_3 , від 31 травня 2017 року, укладеним між ОСОБА_3 та ОСОБА_11 .

Факти наявності спадкового майна, його складу та вартості відповідачем не спростовуються.

Верховний Суд у постанові від 19.02.2020року по справі № 607/98/17, зазначив, що обов`язок доводити перелік спадкового майна, надання доказів, які стзерджують, яке саме майно одержано спадкоємцями у спадщину та яка вартість цього майна, покладено на сторону відповідача;

- обставини відносно дотримання кредитором визначених cm. 1281 ЦК України строків пред`явлення вимоги до спадкоємця детально викладені у позовній заяві.

Так, 16 листопада 2017 року ОСОБА_1 звернулася з позовом до Жовтневого районного суду м. Харкова, в якому просила стягнути з ОСОБА_6 основну суму заборгованості в розмірі 808 000 грн. 00 коп., які вона сплатила йому на виконання правочину, інфляційні рахування, три проценти річних та судові витрати.

Позов до ОСОБА_6 було подано в межах строку позовної давності.

В ході розгляду позову ОСОБА_1 до ОСОБА_6 у Жовтневому районному суді Харкова з`явилася інформація, що ОСОБА_6 помер. У травні 2018 року до суду поступила ірмаційна довідка зі Спадкового реєстру, відповідно до якої після смерті ОСОБА_6 : відкрито спадкову справу. 11 травня 2018 року ухвалою Жовтневого районного суду м.Харкова провадження у справі № 639/6817/17 було закрито (оскільки позов було пред`явлено особи, яка померла, для вимоги до спадкоємців необхідно було змінювати предмет та підстави позову, тобто процесуальне правонаступництво у даному випадку відсутнє.

11 червня 2018 року (тобто через один місяць після закриття провадження у справі 5817/17) на підставі ч. 1 cm. 84 ЦПК України для звернення з відповідним позовом до спадкоємців померлого боржника та встановлення правонаступника і вартості спадкового майна, прийнятого у спадщину, позивач звернулася до суду із клопотанням про витребування доказів.

20 вересня 2018 року ухвалою Червоназаводського районного суду м. Харкова зазна- клопотання було задоволене та з П`ятої Харківської державної нотаріальної контори видано копію спадкової справи. Крім того, у приватного нотаріуса Тарасової Ю.П. судом витребувано копію договору купівлі-продажу квартири, яка належала ОСОБА_6 і продана після його смерті.

24 листопада 2018 року представнику позивача була надана можливість ознайомитись витребуваними копіями документів, після чого стало відомо, що відповідно до матеріалів спадкової справи № 731/2016 єдиним спадкоємцем після смерті ОСОБА_6 є ОСОБА_3 .

03 грудня 2018 року, тобто через 9 днів після того, як стало відомо про особу спадкоємця ю зміст спадкової справи, ОСОБА_1 направила поштою письмову вимогу до ОСОБА_3 і тоді ж звернулася до суду із позовною заявою до ОСОБА_3 .

Частиною 3 статті 1281 ЦК України (в редакції Закону України від 2 жовтня 2018 № 2581-VIII, яка діяла на момент пред`явлення позову) встановлено, що якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги.

Як вбачається з ухвали Жовтневого районного суду м. Харкова від 11 травня 2018 рок) по справі № 639/6817/17 представнику позивача про смерть ОСОБА_6 та наявність у нього спадкоємців стало відомо 11 травня 2018 року.

Хто саме є спадкоємцем ОСОБА_6 позивачу стало відомо тільки після витребування судом копії спадкової справи, а саме 24 листопада 2018 року.

З письмовою вимогою про сплату боргу і до суду з вимогою про стягнення з відповідача 527 000 грн. 00 коп. та витрат зі сплати судового збору ОСОБА_1 звернулася 03 грудня 2018 року.

Таким чином, вимоги відносно строків пред`явлення вимоги до спадкоємців позивачем також були дотримані.

В абзаці б пункту 26 постанови № 9 Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" роз`яснено, що згідно зі статтями 1281 та 1282 ЦК вимоги, пов`язані з визнанням правочинів недійсними, можуть пред`являтися також кредиторами спадкодавця до спадкоємців сторони правочину. У цьому разі спадкоємці зобов`язані задовольнити такі вимоги у межах вартості успадкованого майна за умови дотримання норм про пред`явлення вимог (стаття 1281 ЦК). Правовідносини, які виникли між ОСОБА_1 та ОСОБА_6 , допускають матеріальне правонаступництво в межах вартості майна, прийнятого у спадщину, оскільки зі смертю ОСОБА_6 зобов`язання з повернення отриманого за нечинним правочином включаються до складу спадщини та підлягають поверненню на підставі статей 1281, 1282 ЦК України

Враховуючи, що відповідач є спадкоємцем після смерті ОСОБА_6 , що він прийняв спадщину, подавши відповідну заяву до нотаріальної контори, з нього на користь позивачки підлягають стягненню боргові зобов`язання спадкодавця в межах вартості успадкованого майна.

Підстав для звільнення спадкоємця після смерті спадкодавця від виконання зобов`язань, які виникли в силу ч. 1 cm. 1216, п. 1 ч. 3 cm. 1212 Цивільного кодексу України щодо повернення отриманого за недійсним правочином, не встановлено.

На підставі викладеного, прошу позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити у повному обсязі.

Відповідач позовні вимоги не визнав. В поясненні вказав, що він дійсно продав спадкове майно за 527 тис.грн.

Представник відповідача, позовні вимоги не визнали. В поясненні вказав обставини викладені у наданому суду відзиві.

Судом встановлені наступні факти та обставини:

16 листопада 2017 року позивачка звернулася до Жовтневого районного суду м. Харкова із позовною заявою, в якій просила стягнути з ОСОБА_6 основну суму заборгованості у розмірі 808000 грн. 00 коп., інфляційних збитків 2371688 грн. 46 коп. та трьох процентів річних 263 983 грн. 56 коп., а всього: 3443672 грн. 02 коп., та витрати зі сплати судового збору у розмірі 8 000 грн. 00 коп. За вказаними вимогами була порушена справи № 639/6817/17.

Підставами позовних вимог до ОСОБА_6 стали: 28 грудня 2006 року між позивачкою та ОСОБА_6 був укладений договір купівлі-продажу житлового будинку з надвірними будівлями, розташований за адресою: АДРЕСА_1 . Договір посвідчено приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Шишко В.А.

Факт укладення позивачкою договору купівлі-продажу житлового будинку з надвірними будівлями та послідуючої його державної реєстрації, а також сплати позивачкою ОСОБА_6 грошових коштів у сумі 808000 грн., підтверджуються, відповідно, договором купівлі-продажу від 28.12.2006 р., посвідченим нотаріусом Шишко В.А., і витягами з Державного реєстру правочинів № 3421918, виданим 28.12.2006 р., та № 8438649, виданим 15.04.2010 р., про що свідчить копії яких додаються до позовної заяви.

Заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 17.06.2008 року були задоволені позовні вимоги ОСОБА_7 про визнання недійсним договору купівлі-продажу домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , укладеного 28.09.2006 року між ОСОБА_6 і ОСОБА_8 . Тим же рішенням суд зобов`язав комунальне підприємство "Харківське державне бюро технічної інвентаризації" поновити реєстрацію права власності на домоволодіння за ОСОБА_7 07.10.2008 р. суд постановив додаткове рішення, яким зобов`язав КП "ХМБТІ" скасувати реєстрацію права власності на вказане домоволодіння за ОСОБА_9

31.03.2010 р. позивачка подала до апеляційного суду Харківської області апеляційну скаргу з вимогаю скасувати вищезазначені рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 17.06.2008 р. і від 07.10.2008 р.

Ухвалою судової колегії судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області від 26.05.2010 р. апеляційна скарга була задоволена і заочне рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 17.06.2008 р. та додаткове рішення суду від 07.10.2008 року скасовані.

06.07.2010 року позивачка звернулася до Дзержинського районного суду м. Харкова із позовом про витребування із незаконного володіння ОСОБА_10 і передачу позивачки житлового будинку на підставі ч. 1 ст. 388 ЦК України, а також про визнання права власності на вказаний будинок, а ОСОБА_10 звернувся до суду із зустрічним позовом, в якому на підставі ст. 216 ЦК України просив суд визнати недійсними договори купівлі-продажу вказаного житлового будинку, укладені 28.09.2006 року між ОСОБА_8 та ОСОБА_6 та 28.12.2006 року між ОСОБА_6 і позивачкою.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 17 листопада 2014 року задоволено позов позивачки до ОСОБА_10 про витребування з його незаконного володіння житлового будинку з прибудовами, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , та про визнання за позивачкою права власності на вказаний житловий будинок. У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_10 до ОСОБА_8 , ОСОБА_6 та до позивачки про визнання недійсними договорів купівлі-продажу того ж будинку, укладених 28.09.2006 року між ОСОБА_8 і ОСОБА_13 і 28.12.2006 р. між ОСОБА_6 та позивачкою, відмовлено.

Рішенням судової колегії судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області від 17 березня 2015 року частково задоволена апеляційна скарга ОСОБА_10 : рішення суду першої інстанції скасовано; визнано недійсним договір купівлі-продажу від 28.09.2006 року, укладений між ОСОБА_8 і ОСОБА_6 та у задоволенні позовних вимог позивачки відмовлено.

Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 04 листопада 2015 року касаційна скарга позивачки була відхилена і рішення апеляційного суду Харківської області від 17 березня 2015 року залишено без змін.

За таких обставин, до правовідносин, які виникли між позивачкою та ОСОБА_6 , необхідно застосувати наслідки недійсного правочину, передбачені ст. 216 ЦК України.

На виконання договору купівлі-продажу від 28.12.2006 р. позивачка сплатила ОСОБА_6 808000,00 грн. за житловий будинок з надвірними будівлями, розташований в АДРЕСА_1 .

У першому абзаці пункту 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 "Про практику розгляду цивільних спорів про визнання правочинів недійсними" роз`яснено, що реституція як спосіб захисту цивільного права (частина перша статті 216 ЦК) застосовується лише в разі наявності між сторонами укладеного договору, який є нікчемним чи який визнано недійсним. У зв`язку з цим вимога про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, за правилами реституції може бути пред`явлена тільки стороні недійсного правочину.

Статтею 1212 Цивільного кодексу України передбачено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Ці положення застосовуються також до вимог про повернення виконаного за недійсним право чином.

Таким чином, ОСОБА_6 був зобов`язаний повернути позивачки 808000 грн., за договором купівлі-продажу житлового будинку від 28.12.2006 року.

Позивачка звернулась с позовом до ОСОБА_6 про повернення грошових коштів, подавши позов до Жовтневого районного суду м.Харкова.

Під час розгляду заявленого позову у травні 2018 року, до Жовтневого районного суду м.Харкова поступила Інформаційна довідка зі Спадкового реєстру. Відповідно до зазначеної довідки ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 дження, уродженець села Чемлиж Севського району Брянської області, помер ІНФОРМАЦІЯ_2 ; 04 листопада 2016 року була відкрита спадкова справа, на підставі якої 07.04.2017 року спадкоємцям померлого видано свідоцтво про право на спадщину.

11 травня 2018 року ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова провадження у справі № 639/6817/17 було закрито.

Дослідив та оцінив у сукупності докази матеріалів справи, суд вважає:

Вимогами статті 1216 ЦК України визначено: Спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Як встановлено, судом до відповідача права та обов`язки які на час життя мав померлий ОСОБА_6 , а саме: повернення суми оплати за договором за визнаним недійсним договору купівлі-продажу житлового будинку.

Вимогами статті 1281 ЦК України визначено:

1. Спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги, та/або якщо вони спадкують майно, обтяжене правами третіх осіб.

2. Кредиторові спадкодавця належить пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, не пізніше шести місяців з дня одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину на все або частину спадкового майна незалежно від настання строку вимоги.

3. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, протягом шести місяців з дня, коли він дізнався про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину.

4. Кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги.

Вимогами статті 1282 ЦК України визначено:

1. Спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині.

2. Вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено.

У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора звертає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі.

Отже, спірні правовідносини у даному випадку допускають правонаступництво в межах вартості майна, прийнятого у спадщину, оскільки зі смертю ОСОБА_6 зобов`язання з повернення отриманих грошових коштів за недійсним правочином включаються до складу спадщини та підлягають поверненню.

12 червня 2018 року на підставі ч. 1 cm. 84 ЦПК України для звернення з відповідним позовом до спадкоємців померлого боржника та встановлення правонаступника і вартості спадкового майна, прийнятого у спадщину, позивачка звернулася до суду із клопотанням про витребування доказів.

20 вересня 2018 року ухвалою Червоназаводського районного суду м. Харкова клопотання було задоволене та з П`ятої Харківської державної нотаріальної контори витребувано копію спадкової справи. Крім того, у приватного нотаріуса Тарасової Ю.П., судом було витребувано належним чином посвідчену копію договору купівлі-продажу квартири, яка належала ОСОБА_6 і була продана після його смерті.

Відповідно до матеріалів спадкової справи № 731/2016 єдиним спадкоємцем за законом після смерті ОСОБА_6 є відповідач - ОСОБА_3 .

Зазначений факт підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом.

Майно отримане ОСОБА_3 у спадщину складається з квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_2 .

Зазначена квартира спадкоємцем померлого ОСОБА_6 - ОСОБА_3 була продана гр-ці ОСОБА_11 за 527000 грн. 00 коп., що підтверджується договором купівлі-продажу від 31.05.2017 року, посвідченим приватним нотаріусом ХМНО Тарасовою Ю.П., зареєстрованим в реєстрі № 970.

З аналізу встановлених обставин, відповідно до вимог ч. 2 статті 1282 ЦК України яка не позбавляє кредитора можливості стягнення суми боргу із спадкоємця у межах вартості прийнятого ним спадкового майна.

При цьому норми статті 1282 ЦК України повинні розглядатися у сукупності з положеннями статті 16 ЦК України щодо способів захисту цивільних прав та інтересів.

З аналізу цих норм випливає право кредитора обрати будь-який законний спосіб для відновлення прав, у тому числі і звернутися до спадкоємців боржника із вимогою про стягнення заборгованості в межах вартості майна, одержаного у спадщину.

Така правова позиція визначена судовою практикою Верховного Суду, зокрема: постанова Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі № 645/3265/13-ц (провадження № 61-5552свп18), постанова Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 543/15/17 (провадження № 61-17943св18).

У відповідності із статтею 1282 ЦК України позивачкою була направлена письмова вимога до відповідача про здійснення одноразового платежу у розмірі 527000 грн. 00 коп., яка залишилась без задоволення.

Суд не може погодитись з вимогами відповідача про застосування строку позовної давності до правовідносин, т.я. докази матеріалів справи свідчать, що позивачка з часу отримання відомостей щодо скасування договору купівлі-продажу до часу звернення до суду з позовом до відповідача, намагалась захистити свої права.

Таким чином, позовні вимоги підлягають задоволенню.

Керуючись ст.11, 15, 62, 81, 169, 203, 213, 215, 223. 226, 263, 265, 282-284, 289, ЦПК України,

П О С Т А Н О В И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , про стягнення боргових зобов`язань спадкодавця, задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_4 , на користь ОСОБА_1 527 000 грн. 00 коп. (п`ятсот двадцять сім тисяч гривень), судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 5270.00грн., а всього стягнути 532270(п`ятсот тридцять дві тисячі двісті сімдесят)грн.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подачі Апеляційна скарга на рішення суду протягом тридцяти днів, з дня його проголошення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Харківського Апеляційного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 28.01.20.2021р.

Головуючий суддя: В.М.Євтіфієв