Справа № 953/9226/20
РІШЕННЯ

22 січня 2021 року Київський районний суд м. Харкова у складі:
головуючого - судді Садовського К.С.,
за участі секретаря - Пастушенко К.Р.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Київського районного суду м. Харкова в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми боргу
Ухвалою судді Київського районного суду м. Харкова від 15.05.2020 року відмовлено в задоволенні клопотання позивача про звільнення його від сплати судового збору та залишено позовну заяву для руху для усунення недоліків.
22.06.2020 року до суду надійшла заява позивача ОСОБА_1 про усунення недоліків з доданою квитанцію про сплату судового збору в сумі 8139,28 грн.
Ухвалою судді Київського районного суду м. Харкова від 26.06.2020 року відкрито провадження по даній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 в порядку загального позовного провадження та призначено справу до підготовчого судового засідання.
20.08.2020 року до суду надійшов відзив представника відповідача адвоката Лисенко О.В., в якому той просить відмовити в задоволенні позовних вимог та зазначає, що боргову розписку, на яку посилається позивач ОСОБА_1 він не писав, грошові кошти від ОСОБА_1 не отримував, що може підтвердити свідок ОСОБА_3 . В наданій позивачем розписці невірно вказані його паспортні дані. Також вказує на необґрунтованість вимог про стягнення суми 3 % річних від простроченої суми, так як відповідний розрахунок позивачем не було надано.
20.08.2020 року до суду разом із відзивом представником відповідача подана заява про виклик свідка ОСОБА_3 , у задоволенні якої під час проведення підготовчого засідання судом було відмовлено.
03.09.2020 року від представника позивача адвоката Капустіної Т.О. надійшла відповідь на відзив відповідача, у якій окрім посилання на необґрунтованість доводів представника відповідача, адвокатом наведений розрахунок вимог позивача про стягнення 3% річних.
Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 05.10.2020 року закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті позовних вимог.
В судове засідання представник позивача адвокат Капустіна Т.О. не з`явилась, але надала суду заяву, в якій просить позовні вимоги задовольнити у повному обсязі, а розгляд справи провести у її відсутність.
Представник відповідача адвокат Лисенко О.В. в судове засідання повторно не з`явилась. При цьому, 26.11.2020 р. надала до суду заяву, про відкладення розгляду справи, призначеного на 26.11.2020 р. об 11-00 год., у зв`язку із її зайнятістю в іншому судовому засідання, але в якому саме у заяві не повідомила, відповідного судового виклику або повістки не надала. В судове засідання на 22.01.2021 р. адвокат Лисенко О.В. також не з`явилась, хоча про час та місце його проведення була повідомлена належним чином, про що свідчить її підпис у явочному листі. Про причини своєї неявки суду не повідомила, заяв про відкладення розгляду справи не подавала.
Згідно ч.2 ст.43 ЦПК України відповідач зобов`язаний добросовісно здійснювати процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки, що відповідно до принципу юридичної визначеності, як складової частини конституційного принципу верховенства права, зобов`язує відповідача самостійно цікавитися перебігом розгляду судом пред`явленого до нього позову. Тривала відсутність такого інтересу з боку відповідачів свідчить про їх небажання захищати свої процесуальні права.
Приймаючи рішення про розгляд справи у відсутності відповідача, суд зазначає, що відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення і послався, щодо тривалості розгляду даної справи, яка пов`язана поведінки відповідача, спираючись на справу «Писатюк проти України», в якій Європейський суд з прав людини зазначив, що «розумність тривалості провадження має оцінюватись в світлі обставин справи та з урахуванням таких критеріїв: складність справи, поведінка заявника та компетентних органів, а також важливість предмета розгляду для заявника».
Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, наявність позиції відповідача, яка висловлена у відзиві на позовну заяву, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити рішення у відсутності відповідача та його представника.
Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, з наступних підстав.
Згідно ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.
Вимогами ч.3 ст.12, ч.1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно положень ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.
Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до ч.2 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Суд, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив наступні обставини і відповідні ним правовідносини.
У своєму відзиві на позов представник позивача адвокат Лисенко О.В. заперечує справжність цієї розписки, посилаючись на те, що вона виконана не ОСОБА_2 , а іншою особою. Однак, належних та допустимих доказів цим обставинам не надала, оскільки клопотань щодо проведення у даній справі судово-почеркознавчої експертизи нею заявлено не було, а її клопотання про допит свідка ОСОБА_3 було відхилене судом з тих підстав, що згідно приписів ст. 1051 ЦК України якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором.
Твердження представника позивача про те, що паспортні дані відповідача не співпадають із вказаними у розписці також не є належним та допустимим доказом того, що відповідач не писав наявної у матеріалах справи розписки, оскільки позивачу він надав для огляду та звіряння саме той паспорт громадянина України, який нібито був ним втрачений і дані якого зазначені розписці. Сам по собі факт подання заяви про втрату паспорту не є доказом того, що паспорт дійсно був втрачений.
Відповідно до ст.202 ЦК України правочином є дії особи, спрямовані на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Даних про скасування вищезазначеного договору або про визнання його недійсним суду під час розгляду справи не надано. В матеріалах справи відсутні відомості, що даний договір був оскаржений в судовому порядку або визнаний недійсним чи скасований, або з приводу даного договору існують кримінальні провадження.
В судовому засіданні встановлено, що договір позики від 03.09.2019 року з боку відповідача ОСОБА_2 не виконаний і дані обставини не спростовані відповідачем.
За умовами договору, було передбачено повернення грошових коштів за першою вимогою.
Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Відповідно до ч. 1 ст. 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту.
Відповідно до ч. 1 ст.628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Відповідно до ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди (стаття 638 ЦК України). Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Тобто, відповідно до положень цивільного законодавства, сторони самостійно, на свій розсуд визначають умови договору, виконання яких в подальшому є для сторін обов`язковим. Відповідач, укладаючи договори позики, погодився з усіма його умовами: сумою грошових коштів, строком повернення, відсутністю процентної ставки, відповідальністю за невиконання умов договору та інше.
Як вбачається, позивач свої зобов`язання за договором виконав, що підтверджено відповідною розпискою, але у визначений сторонами строк грошові кошти йому повернуто не було.
Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання його умов сторонами.
За змістом положень ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
За ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства.
Згідно з ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.
Відповідно до ст.1049 ЦК України за договором позики позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
На підставі вищезазначеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення суму боргу за договором позики від 03.09.2019 року з відповідача ОСОБА_2 підлягають задоволенню в повному обсязі.
При цьому, суд виходить з того, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. (ст. 526 ЦК України).
Статтею 99 Конституції України встановлено, що грошовою одиницею України є гривня. При цьому Основний Закон не встановлює заборони щодо можливості використання в Україні грошових одиниць іноземних держав.
Відповідно до статті 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Тобто, відповідно до чинного законодавства гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, однак обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України.
Такі випадки передбачені статтею 193, частиною четвертою статті 524 ЦК України, Законом України від 16 квітня 1991 року № 959-XII «Про зовнішньоекономічну діяльність».
Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству, а том суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення частини першої статті 1046 ЦК України, а також частини першої статті 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України.
Висновки про можливість ухвалення судом рішення про стягнення боргу в іноземній валюті містяться у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року в справі № 14-134цс18, від 16 січня 2019 року по справі №373/2054/16-ц.
Також підлягають задоволенню позовні вимоги ОСОБА_1 щодо стягнення з відповідача 450 доларів США - 3% річних від простроченої суми, з огляду на наступне.
Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Розрахунок вказаних процентів наведений позивачем у позовній заяві та відповіді на відзив, є вірним та відповідачем не спростований.
Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача ОСОБА_2 понесені позивачем судові витрати по оплаті судового збору в сумі 8139,28 грн.
Керуючись ст. ст. 12, 13, 76-81, 89, 160, 256, 259, 263-265 ЦПК України, суд
Позовні вимоги ОСОБА_1 - задовольнити повністю.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати по оплаті судового збору у розмірі 8139 (вісім тисяч сто тридцять дев`ять) грн. 28 коп.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

На рішення суду першої інстанції протягом 30 днів з дня його проголошення, може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Харківського апеляційного суду. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення, а у випадку проголошення в судовому засіданні лише вступної та резолютивної частини судового рішення строк для апеляційного оскарження обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Відповідно до вимог п.15 Перехідних положень ЦПК України (в ред. з 15.12.2017 року) до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справи витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 .

Повний текст судового рішення складено 29 січня 2021 р.

Суддя