ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 січня 2021 року

м. Черкаси

Справа № 707/714/15-ц
Провадження № 22-ц/821/209/21
категорія: 304090000

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Василенко Л. І.,

суддів: Єльцова В. О., Карпенко О. В.

секретаря : Акудінова О. І.,

учасники справи:

позивач за первісним позовом (відповідач за зустрічним позовом): публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»;

відповідач за первісним позовом (позивач за зустрічним позовом): ОСОБА_1 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 05 листопада 2020 року у справі за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, зустрічним позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про розірвання кредитного договору,у складі: головуючого судді Смоляра О. А., повний текст рішення складено 16 листопада 2020 року,

в с т а н о в и в :

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У квітні 2015 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося в суд з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

Позовні вимоги Банк обґрунтував тим, що 25 квітня 2008 року між Банком та ОСОБА_2 укладено кредитний договір № CSHSGA00000002.

Згідно умов договору Банк надав ОСОБА_1 кредит у розмірі 25503 дол. США на термін до 25 квітня 2018 року, а відповідач ОСОБА_1 зобов`язувалась повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановленому кредитним договором.

Банк свої зобов`язання виконав у повному обсязі, а саме: надав кредит у розмірі визначеному договором, проте ОСОБА_1 було порушено умови кредитного договору щодо строків та порядку повернення кредитних коштів, внаслідок чого станом на 10 березня 2015 року виникла заборгованість за кредитним договором у сумі 20755,30 дол. США, яка складається з наступного: 18618,34 дол. США заборгованість за тілом кредиту; 1018,48 дол. США заборгованість по процентам за користування кредитом; 45,49 дол. США заборгованість по комісії за користування кредитом; 73,69 дол. США пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором, а також штрафи: 11,50 дол. США (фіксована частина), 987,80 дол. США (процентна складова).

В забезпечення виконання зобов`язання за вказаним договором між ОСОБА_2 та Банком укладено договір поруки.

Відповідно до умов договору поруки, а саме п. 5 Банком було направлено на адресу відповідачів письмову вимогу із зазначенням невиконаних зобов`язань за договором CSHSGA00000002.

Зазначає, що відповідачі мають солідарно відповідати по кредитним зобов`язанням, а оскільки відповідачі в добровільному порядку не виконали вимоги Банку про дострокове повернення заборгованості за кредитним договором, то Банк звернувся до суду з даним позовом і просить стягнути заборгованість за кредитним договором у розмірі 20755,30 дол. США, що за курсом 21,73 грн станом на 10.03.2015, що складає 451012,77 грн за кредитним договором № CSHSGA00000002 від 25 квітня 2008 року. Стягнути з відповідачів судові витрати.

28 квітня 2015 року уточнено позовні вимоги та остаточно Банк просив стягнути солідарно із відповідачів на свою користь заборгованість в розмірі 20743,80 дол. США та 250 грн штрафу за кредитним договором CSHSGA00000002 від 25 квітня 2008 року. Стягнути з відповідачів судові витрати.

Ухвалою Черкаського районного суду Черкаської області від 02 липня 2015 року закрито провадження по справі в частині вимог Банку до ОСОБА_2 на підставі п. 6 ч.1 ст. 205 ЦПК України (в редакції, що діяла до 15.12.2017) у зв`язку із смертю ОСОБА_2 .

У липні 2015 року ОСОБА_1 поданий зустрічний позов до ПАТ КБ «Приватбанк» про розірвання кредитного договору.

Позовні вимоги по зустрічному позову мотивовані тим, що умови Кредитного договору не містять необхідної, повної та достовірної інформації про продукцію, а саме про її ціну, що спричинило придбання продукції, яка не має потрібних споживачеві властивостей, що є підставою для розірвання кредитного договору на підставі п. 1 ч. 7 ст. 15 ЗУ «Про захист прав споживачів».

Зазначає, що умови кредитного договору містять суперечності щодо суми кредиту, суми винагород та відсотків, розміру реальної процентної ставки, оскільки не відповідають умовам кредитного договору. Зокрема, договір містить різний розмір суми кредиту, різний розмір сукупної переплати позичальника за відсотками і винагородами, різний розмір реальної процентної ставки за кредитом, а розмір щомісячного платежу не відповідає дійсності.

Також вказує, що у кредитному договорі відсутня інформація про вартість всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобов`язань споживача за кожним платіжним періодом з урахуванням даних, передбачених у додатку до цих правил, відсутнє значення подорожчання кредиту, розрахунок якого здійснюється шляхом підсумовування всіх платежів пов`язаних з наданням кредиту.

Просила розірвати кредитний договір №CSHSGA00000002 від 25 квітня 2008 року, укладений між нею та ПАТ КБ «Приватбанк» в особі філії «Черкаське головне регіональне управління Закритого акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк».

04 квітня 2016 року ОСОБА_1 подано заяву про зміну (уточнення) підстав позову, в якій, посилаючись на ст. 11, п. 1 ч. 7 ст. 15 ЗУ «Про захист прав споживачів», ч. 1 ст. 56 ЗУ «Про Національний банк України» та виходячи із висновку за результатами проведення експертно-економічного дослідження від 15 лютого 2016 року № 1617, просила суд розірвати кредитний договір №CSHSGA00000002 від 25 квітня 2008 року, укладений між нею та ПАТ КБ «Приватбанк» в особі філії «Черкаське головне регіональне управління Закритого акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк». Стягнути із Банку судові витрати.

Ухвалою Черкаського районного суду Черкаської області від 08 липня 2015 року зустрічний позов ОСОБА_1 до ПАТ КБ «ПриватБанк» прийнято до спільного провадження з первісним позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення боргу.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Черкаського районного суду Черкаської області від 05 листопада 2020 року задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором в сумі 20428,80 дол. США (18568,34 тіло кредиту, 887,66 відсотки, штраф 5% від суми позову 972,80) та 250 грн штрафу.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» судові витрати в сумі 3654 грн.

Рішення суду в частині позову ОСОБА_1 мотивоване тим, що доводи відповідача ОСОБА_1 по зустрічному позову про наявність обставин для розірвання кредитного договору на підставі п. 1 ч. 7 ст.15 Закону № 1023 є необґрунтованими.

Так само і відсутні підстави для не визнання судом дійсності положень, укладеного між сторонами кредитного договору, а отже умови кредитного договору є дійсними і мають виконуватись його сторонами належним чином.

Щодо позовних вимог Банку, то суд дійшов висновку, що наданий позивачем розрахунок суми заборгованості відповідача станом на 10.03.2015 в повній мірі відображає розмір кредитної заборгованості відповідачки перед позивачем та належним чином обґрунтовує заявлені в позові вимоги.

Разом з тим, суд зауважив, що заявлені позовні вимоги та наведений позивачем розрахунок розміру заборгованості в обґрунтування позовних вимог, свідчать, що датою вимоги Банку про дострокове повернення кредитної заборгованості є 10.03.2015 і саме від цієї дати припиняється право позивача на нарахування процентів за користування кредитом.

Судом також зазначено, що сума заборгованості підлягає стягненню у тій самій валюті, в якій надавався кредит (долар США).

Стосовно вимоги про стягнення штрафних санкцій, то суд дійшов висновку про стягнення пені та штрафів на суму 250 грн та 972,80 дол. США.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

В апеляційній скарзі, поданій 15 грудня 2020 року, ОСОБА_1 зазначено, що рішення оскаржується повністю з мотивів необ`єктивного, неправильного і неповного дослідження судом доказів та їх оцінки, ухваленим із грубим порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до ухвалення необґрунтованого та незаконного рішення суду.

Зазначає, що судом не було взято до уваги висновки експертів за результатами проведення судово-економічної експертизи № 1609 від 09 лютого 2016 року, експертно-економічного дослідження № 1617 від 15 лютого 2016 року.

Суд ухвалив рішення, посилаючись на припущення та на норми непрямої дії, судом не встановлено суті позову, при визначенні обставин суд вийшов за межі позовної заяви.

Вказує, що суд першої інстанції розглянув з власної ініціативи поза її волею зустрічний позов, адже ще 31 жовтня 2016 року, відповідно до ст. 31 ЦПК України, нею було подано заяву щодо залишення її позову без розгляду.

Вважає, що подання Банком заяви про застосування до зустрічного позову строків позовної давності підтверджує факт визнання Банком порушень низки законодавчих актів України, а умови кредитування є такими, що несправедливі.

Суд стягнув пеню у доларах США, яка повинна оплачуватися виключно у гривнях, не застосував скороченої позовної давності до вимог про стягнення неустойки.

Також вважає, що спірний кредитний договір був укладений невідомою юридичною особою (юридичної особи під назвою ПриватБанк» не існувало взагалі), крім цього від імені цієї юридичної особи діяла невідома особа, зазначена в преамбулі, а саме ОСОБА_3 . Тому, сторонами не була дотримана письмова форма договору, що є істотною умовою кредитного договору, а договір № CSHSGA00000002 від 25 квітня 2008 року є неукладеним.

Крім того, кредитний договір не містить істотної умови, а саме дати видачі кредиту, строку дії договору, а графік погашення кредиту не містить інформації щодо вартості всіх супутніх послуг, кредитні кошти ОСОБА_1 надані не були, що не враховано судом першої інстанції.

Зауважує, що суд керувався саме розрахунком заборгованості, проте він не є первинним бухгалтерським документом та не може підтверджувати виданих та сплачених коштів боржником.

Просила суд скасувати рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 05 листопада 2020 року та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні вимог Банку відмовити за безпідставністю та визнати кредитний договір таким, що є неукладеним, не набрав чинності та не вступив в силу.

Надходження апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції

Ухвалою Черкаського апеляційного суду від 28 грудня 2020 року відкрито апеляційне провадження у даній справі.

Ухвалою Черкаського апеляційного суду від 05 січня 2021 року розгляд справи призначено на 26 січня 2021 року на 11:30 год з повідомленням учасників справи про дату, час і місце розгляду справи.

Фактичні обставини справи, встановлені судом першої інстанції

25 квітня 2008 року між ОСОБА_1 та ЗАТ КБ «ПриватБанк» укладений кредитний договір № CSHSGA00000002 (т.1 а.с. 13).

Згідно п. 8.1 кредитного договору Банк зобов`язується надати позичальнику кредитні кошти шляхом видачі готівки через касу на строк з 25.04.2008 по 25.04.2028 включно, у вигляді не поновлюваної лінії у розмірі 25503 дол. США на наступні цілі: 20000 дол. США на споживчі цілі; 400 дол. США на сплату винагороди за надання фінансового інструменту у момент надання кредиту; 143 дол. США страхування майна; 100 дол. США особисте страхування; 4860 дол. США на сплату страхових платежів у випадках та в порядку, передбачених п.п. 2.1.3, 2.2.7 кредитного договору, зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 1,04% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 2% від суми виданого кредиту у момент його надання, винагороди за резервування ресурсів у розмірі 0,96% річних від суми зарезервованих ресурсів, винагороди за проведення додаткового моніторингу згідно п.7.2 договору. Період сплати встановлений з 25 по 31 число кожного місяця шляхом надання позичальником Банку коштів (щомісячний платіж) у сумі 251,12 дол. США згідно графіку погашення кредиту, який є додатком 2 до кредитного договору (т.1 а.с. 15).

Відповідно до п. 2.2.7 кредитного договору сплата страхових платежів за рахунок кредитних коштів може здійснюватись Банком лише у випадку «не подання позичальником Банку підтверджуючого документа про сплату чергових страхових платежів по погодженим з Банком договорам страхування» (т.1 а.с. 13).

Пунктом 2.3.3 кредитного договору визначено право Банку, у випадку порушення позичальником зобов`язань передбачених умовами даного договору, розірвати договір в судовому порядку. При цьому, останній день дії договору позичальник зобов`язується повернути Банку суму кредиту у повному обсязі, винагороду і відсотки за фактичний строк його користування, повністю виконати інші зобов`язання за договором. Згідно ст. 651 ЦК України здійснити одностороннє розірвання кредитного договору шляхом надсилання позичальнику відповідного повідомлення. У зазначену в повідомленні дату договір вважається розірваним. При цьому, останній день дії договору позичальник зобов`язується повернути Банку суму кредиту у повному обсязі, винагороду і відсотки за фактичний строк його користування, повністю виконати інші зобов`язання за договором.

У випадках затримання сплати частини кредиту та/або відсотків щонайменше на один календарний місяць позичальник має право повернути Банку суму кредиту в повному обсязі, винагороду, відсотки за фактичний строк його користування, в повному обсязі виконати інші зобов`язання за договором протягом 30 календарних днів з дати отримання повідомлення про таку вимогу Банку, а якщо протягом цього періоду позичальник усуне порушення умов договору, то вимога Банку втрачає чинність (т.1 а.с. 13 зворот).

Згідно з п. 5.3 кредитного договору сторони передбачили, що у випадку порушення позичальником строків платежів по будь-якому з грошових зобов`язань, передбачених кредитним договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобов`язаний сплатити Банку штраф у розмірі 250 грн + 5% від суми позову (т.1 а.с. 14 зворот).

Відповідно до п. 8.1.2 кредитного договору у разі порушення зазначених термінів оплати на 120 календарних днів, то сторони дійшли згоди вважати строком повернення кредиту (залишку заборгованості по кредиту), відсотків, винагороди, пені (в повному обсязі) останній день місяця, в якому відбулось порушення термінів оплати на 120 календарних днів (т.1 а.с. 15).

З додатку 1 до кредитного договору вбачається, що загальна вартість кредиту становить 39625,80 дол. США, із відображенням загальної суми процентів та винагород, реальної процентної ставки (13,55 %) та витрат, пов`язаних із оформленням договору купівлі-продажу нерухомого майна (т. 1 а.с. 15 зворот).

Згідно додатку 2 до кредитного договору схематично відображений графік погашення кредиту із визначенням розміру щомісячних платежів та порядком їх зарахування на погашення заборгованості по тілу кредиту, процентам за користування кредитом, винагороди за резервування фінансових ресурсів (т. 1 а.с. 16).

Відповідно до заяви на видачу готівки від 25.04.2008, на виконання умов кредитного договору від 25.04.2008 ОСОБА_1 отримала у ПАТ КБ «ПриватБанк» грошові кошти в розмірі 20000 дол. США (т. 3 а.с. 45).

В забезпечення виконання зобов`язання ОСОБА_1 за кредитним договором від 25 квітня 2008 року між ОСОБА_4 та ПриватБанком укладено договір поруки № CSHSGA00000002 від 25.04.2008, згідно умов якого поручитель відповідає перед кредитором за виконання зобов`язань за кредитним договором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату кредиту, відсотків за користування кредитом, комісій, винагород, штрафів, пені та інших платежів, відшкодування збитків (т. 1 а.с. 18).

25 квітня 2008 року між ОСОБА_4 та ПриватБанком укладено іпотечний договір, згідно якого іпотекодавцем надано нерухоме майно в забезпечення виконання зобов`язань іпотекодавця перед іпотекодержателем, в силу чого іпотекодержатель має право в разі невиконання іпотекодавцем зобов`язань, забезпечених іпотекою, одержати задоволення за рахунок переданого в іпотеку предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами іпотекодавця (т.1 а.с. 134-138).

На виконання вимог п. 2.2.7 кредитного договору між ЗАТ СК «Інгосстрах» та ОСОБА_1 укладено договір особистого страхування від 25.04.2008 № CSHSLK00000002, а між ЗАТ СК «Інгосстрах» та ОСОБА_2 договір страхування майна (предмет іпотеки) від 25.04.2008 (т.1 а.с. 139-140).

11.03.2015 Банком складено повідомлення № 30.1.0.0/2-370 на адресу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . Із змісту вимоги вбачається, що у зв`язку із порушенням вимог договору ОСОБА_1 не погашала заборгованість по кредиту та відсоткам за його використання, у зв`язку з чим виникла заборгованість в розмірі 1297,59 дол. США, яка складається з: 168,62 дол. США заборгованість за кредитом, 935,22 дол. США заборгованість по процентам за користування кредитом, 45,49 дол. США заборгованість по комісії за користування кредитом, 75,42 дол. США пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором. Банк попередив, що у разі не погашення простроченої заборгованості за договором в термін не пізніше 5 календарних днів з дати одержання цього повідомлення, Банк поставить вимогу про повернення суми кредиту у повному обсязі, а також нараховані проценти та штрафні санкції (т.1 а.с. 10).

Вказане повідомлення, згідно реєстру згрупованих поштових відправлень рекомендованих листів, претензій до боржників 21 березня 2015 року надіслано на адресу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 засобами поштового зв`язку (т.1 а.с. 11-12).

Згідно уточненого Банком розрахунку заборгованості станом на 10.03.2015 розмір заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором складає 20743,80 дол. США (18618,34 доларів США заборгованість за тілом кредиту; 1018,48 дол. США заборгованість по процентам за користування кредитом; 45,49 дол. США заборгованість по комісії за користування кредитом; 73,69 дол. США пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором; 987,80 дол. США штраф (процентна складова) в розмірі 5% від загальної заборгованості за кредитним договором) та 250 грн штрафу (фіксована складова) (т. 1 а.с. 5-8, 74-77, т. 2 а.с. 90-106).

З виписки по погашеннях за кредитом за період з 25.04.2008 по 20.04.2015 вбачається, що ОСОБА_1 , систематично допускала порушення умов повернення кредиту, тобто строків та розмірів внесення щомісячних платежів. При цьому, після пред`явлення вимоги Банком, ОСОБА_1 23.03.2015 сплатила 100 дол. США, 01.04.2015 сплатила 100 дол. США та 03.04.2015 сплатила 100 дол. США на виконання умов кредитного договору (т.1 а.с. 129-133, т. 2 а.с. 119-123).

Відповідно до висновка експерта за результатами проведення судово-економічної експертизи від 09 лютого 2016 року № 1609, дослідити дійсний розмір заборгованості на дату складання висновку не вдалося за можливе, у зв`язку із недостатньою кількістю виписок по рахункам ОСОБА_1 (т.2 а.с. 29-38).

Згідно з висновком експерта за результатами проведення судово-почеркознавчої експертизи від 15.06.2018 № 4358/4359/17-32, підпис від імені ОСОБА_1 у наданому на дослідження документі виконано рукописним способом без попередньої технічної підготовки та застосування технічних засобів. Підпис від імені ОСОБА_1 під текстом заяви на видачу готівки № 3 від 25.04.2008 у графі «Отримувач» виконаний ймовірно, ОСОБА_1 (т. 3 а.с. 82-89).

Відповідно до висновку експерта за результатами проведення судово-почеркознавчої експертизи від 15.05.2020 № 31435/31436/19-32, підпис від імені ОСОБА_1 у наданому на дослідження документі виконано рукописним способом без попередньої технічної підготовки та застосування технічних засобів. Підпис від імені ОСОБА_1 під текстом заяви на видачу готівки № 3 від 25.04.2008 у графі «Отримувач» виконаний ОСОБА_1 (т. 3 а.с. 224-232).

31 жовтня 2016 року представником ОСОБА_1 ОСОБА_5 подано клопотання про залишення без розгляду зустрічної позовної заяви на підставі ст. 27, 31 ЦПК України (т. 2 а.с. 247).

Мотивувальна частина

Позиція Черкаського апеляційного суду

Згідно зі ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Сторони належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, що підтверджується рекомендованими повідомлення про вручення поштових відправлень. Крім того, ОСОБА_1 22 січня 2021 року подала клопотання про розгляд справи за відсутності сторін, також 22 січня 2021 року представник ОСОБА_1 ОСОБА_6 ознайомилась з матеріалами справи (т. 4 а.с. 54-63).

Переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного.

Мотиви, з яких виходить Черкаський апеляційний суд, та застосовані норми права

Частина 3 ст. 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (ч. 1 ст. 367 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Частиною 1 ст. 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Подаючи апеляційну скаргу, ОСОБА_1 наголошувала на тому, що оскаржує рішення суду першої інстанції у повному обсязі, проте в резолютивній частині апеляційної скарги та клопотанні про розгляд справи у її відсутність, нею зазначено вимогу про скасування рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 05 листопада 2020 року та ухвалення нового рішення, яким в задоволенні вимог Банку відмовити за безпідставністю та визнати кредитний договір таким, що є неукладеним, не набрав чинності та не вступив в силу.

Враховуючи мотиви апеляційної скарги, та вимогу про скасування оскаржуваного рішення, апеляційний суд переглядає рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 05 листопада 2020 року у повному обсязі.

Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Статтею 1055 ЦК України передбачено, що кредитний договір укладається у письмовій формі.

Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК України (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства (п. 3 ч. 1 ст. 3 ЦК України).

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 ЦК України в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст. 628 ЦК України).

Правовідносини з надання кредиту за своєю правовою природою є договірними правовідносинами.

Отже, якщо сторони досягли домовленості згідно з положеннями ст. ст. 207, 640 ЦК України (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) та уклали кредитний договір, у якому передбачили умови його виконання, то ці умови мають виконуватись і свідчать про те, що момент досягнення домовленості настав.

За змістом ст. 526 ЦК України (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

До відносин за кредитним договором застосовуються положення, що регулюють договір позики, якщо інше не встановлено законом і не випливає із суті кредитного договору.

Поняття позикових відносини і договору позики визначаються положеннями глави 71 ЦК України.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За своїми ознаками договір позики є реальним, оплатним або диспозитивно безоплатним, одностороннім, строковим або безстроковим.

Договір позики вважається укладеним в момент здійснення дій з передачі предмета договору на основі попередньої домовленості (п. 2 ч. 1 ст. 1046 ЦК України).

Ця особливість реальних договорів зазначена в ч. 2 ст. 640 ЦК України (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин), за якою якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії.

Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику.

Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 24 лютого 2016 року у справі № 6-50цс16.

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 22 січня 2020 року в справі № 674/461/16-ц (провадження № 61-34764св18) зроблено висновок, що «підпис є обов`язковим реквізитом правочину, вчиненого в письмовій формі. Наявність підпису підтверджує наміри та волю й фіксує волевиявлення учасника (-ів) правочину, забезпечує їх ідентифікацію та цілісність документу, в якому втілюється правочин. Внаслідок цього підписання правочину здійснюється стороною (сторонами) або ж уповноваженими особами».

З матеріалів справи вбачається, що 25 квітня 2008 року між ОСОБА_1 та ЗАТ КБ «ПриватБанк» був укладений кредитний договір № CSHSGA00000002, який містить інформацію про суму коштів, яку безпосередньо отримала ОСОБА_1 , суми, які отримає Банк як винагороду, вартість страхових платежів, комісій, розмір відсоткової ставки та порядок її нарахування, підстави та порядок нарахування неустойки (пені та штрафів). Крім того, договір містить підстави та порядок як виконання договору, так його розірвання. Зокрема, договір містить положення, що надають право Банку на дострокове розірвання договору у випадку його невиконання чи неналежного виконання позичальником.

Договір № CSHSGA00000002 від 25 квітня 2008 року підписала відповідач, як і підписала додатки до договору, уклала договір страхування. Вказані підписи відповідач по первісному позову не оспорювала та не заперечувала.

Крім того, в процесі розгляду справи ОСОБА_1 надавалась суду копія ухвали Соснівського районного суду м. Черкаси від 17 червня 2015 року про відкриття провадження у справі № 712/6614/15-ц за позовом ОСОБА_1 до ПАТ КБ «ПриватБанк» в особі Філії «Черкаське головне регіональне управління» ПАТ КБ «ПриватБанк» про визнання недійсними окремих положень кредитного договору та перерахунок. Проте, згідно даних Єдиного державного реєстру судових рішень ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 7 грудня 2015 року у справі № 712/6614/15-ц позов ОСОБА_1 залишено без розгляду за клопотанням її представника.

Отже, з моменту укладення кредитного договору № CSHSGA00000002 від 25 квітня 2008 року і до розгляду цієї справи по суті, ОСОБА_1 не оскаржувались положення договору, а судом вони не були визнані недійсними. При цьому, позов до Банку про розірвання спірного договору нею подано лише після пред`явлення вимог Банку до неї.

У свою чергу ОСОБА_2 підписала договір поруки та іпотеки і не оспорювала їх за життя.

Щодо факту отримання кредитних коштів, які згідно умов договору складають 20000 дол. США, то висновками судово-почеркознавчих експертиз від 15.06.2018 № 4358/4359/17-32 та від 15.05.2020 № 31435/31436/19-32 підтверджено, що підпис від імені ОСОБА_1 під текстом заяви на видачу готівки № 3 від 25.04.2008 у графі «Отримувач» виконаний ОСОБА_1 .

Отже, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що будь-яких обставин, які б свідчили про те, що ОСОБА_1 на момент укладання кредитного договору була обмежена в отриманні будь-якої інформації щодо всіх умов кредитування, їх змісту та наслідків, пов`язаних з неналежним їх виконанням, судом не встановлено, адже підписуючи спірний договір вона мала можливість ознайомитись з його умовами та протягом семи років частково виконувала умови договору, а три платежі були здійснені нею вже після пред`явлення їй вимоги Банком у березні 2015 року.

Крім того, ОСОБА_1 не довела повернення кредитних коштів у розмірі та на умовах, визначених договором, а тому її доводи про недоведеність надання Банком кредитних коштів є необґрунтованими. При цьому, з розрахунку заборгованості та виписки погашеннях за кредитом вбачається, що вона здійснювала погашення кредитної заборгованості, хоча і систематично порушувала умови договору, що свідчить про визнання нею боргу за кредитним договором і обов`язків, які виникли з цього договору, презумпція правомірності якого не спростована.

Відповідно до змісту ст. 526 ЦК України зобов`язання повинно виконуватися належним чином згідно з умовами договору й вимогами ЦК України. За правилом ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з п. 3 та п. 4 ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки, відшкодування збитків.

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Отже, для належного виконання зобов`язання необхідно дотримуватися визначених у договорі строків (термінів), зокрема щодо сплати процентів, а прострочення виконання зобов`язання є його порушенням.

Згідно з ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (ч. 2 ст. 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України).

Згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу.

Разом з тим, з кредитного договору від 25 квітня 2008 року вбачається, що він був взятий на споживчі потреби, що закріплено п. 8.1 договору, крім того вказане зобов`язання забезпечене іпотекою, а відтак кредит є споживчим і на спірні правовідносини розповсюджується ЗУ «Про захист прав споживачів».

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26 травня 2020 року у справі № 638/13683/15-ц (провадження № 14-680цс19) зробила висновок, що у договорах за участю фізичної особи-споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів (ч. 2 ст. 627 ЦК України у редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо врегулювання відносин між кредиторами та споживачами фінансових послуг», який набрав чинності 16 жовтня 2011 року). Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом (ч. 3 ст. 1054 ЦК України у вказаній редакції).

Регулювання правовідносин Банку зі споживачем щодо кредитування для споживчих потреб до 10 червня 2017 року відбувалося з урахуванням приписів ЗУ «Про захист прав споживачів». З 10 червня 2017 року на ці відносини поширюється ЗУ «Про споживче кредитування», а у частині, що йому не суперечить, - також ЗУ «Про захист прав споживачів».

Частина 10 ст. 11 ЗУ «Про захист прав споживачів» у редакції, що була чинною до 10 червня 2017 року, встановлювала обов`язковий досудовий порядок врегулювання питання дострокового повернення коштів за договором про надання споживчого кредиту.

Звернення до суду з позовом про дострокове повернення коштів за договором про надання споживчого кредиту не замінює визначений ЗУ «Про захист прав споживачів» порядок. Якщо кредитодавець звертається до суду з таким позовом, не виконавши вимоги ч. 10 ст. 11 цього Закону у редакції, чинній до 10 червня 2017 року, не дотримавши передбачений зазначеним договором порядок, який не має погіршувати порівняно із цим Законом становище споживача, то в останнього як у позичальника відсутній обов`язок достроково повернути кошти за договором про надання споживчого кредиту, а у суду відсутня підстава для задоволення відповідного позову у частині, яка стосується дострокового стягнення коштів за таким договором.

Вказана правова позиція також підтримана в постановах Верховного Суду від 22 грудня 2020 року, справа № 203/1625/16-ц та від 22 грудня 2020 року, справа № 203/1625/16-ц.

За правилами ч. 10 ст. 11 ЗУ «Про захист прав споживачів» (у редакції Закону України від 20 грудня 2016 року № 1791-VIII), якщо кредитодавець на основі умов договору про надання споживчого кредиту вимагає здійснення внесків, строк сплати яких не настав, або повернення споживчого кредиту, такі внески або повернення споживчого кредиту можуть бути здійснені споживачем протягом тридцяти календарних днів, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла - шістдесяти календарних днів з дня одержання повідомлення про таку вимогу від кредитодавця. Якщо протягом цього періоду споживач усуне порушення умов договору про надання споживчого кредиту, вимога кредитодавця втрачає чинність.

Відповідно до п. 2.3.3 кредитного договору, у випадках затримання сплати частини кредиту та/або відсотків щонайменше на один календарний місяць позичальник має право повернути Банку суму кредиту в повному обсязі, винагороду, відсотки за фактичний строк його користування, в повному обсязі виконати інші зобов`язання за договором протягом 30 календарних днів з дати отримання повідомлення про таку вимогу Банку, а якщо протягом цього періоду позичальник усуне порушення умов договору, то вимога Банку втрачає чинність.

З матеріалів справи вбачається, що у зв`язку із неналежним виконанням умов договору, ПриватБанком було надіслано 11 березня 2015 року відповідне повідомлення на адресу ОСОБА_1 , яке містило вимогу погашення заборгованості в розмірі 1297,59 дол. США, яка складається з: 168,62 дол. США заборгованість за кредитом, 935,22 дол. США заборгованість по процентам за користування кредитом, 45,49 дол. США заборгованість по комісії за користування кредитом, 75,42 дол. США пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором. Також Банк попередив, що у разі не погашення простроченої заборгованості за договором в термін не пізніше 5 календарних днів з дати одержання цього повідомлення, Банк поставив вимогу про повернення суми кредиту у повному обсязі, а також нараховані проценти та штрафні санкції (т.1 а.с. 10).

Вказане повідомлення, згідно реєстру згрупованих поштових відправлень рекомендованих листів, претензій до боржників 21 березня 2015 року надіслано на адресу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 засобами поштового зв`язку (т.1 а.с. 11-12).

Проте, підтверджень про отримання відповідного повідомлення відповідачем матеріали справи не містять. Крім того, апеляційний суд враховує, що повідомлення боржнику датоване 11 березня 2015 року, а до суду з позовом Банк звернувся 01 квітня 2015 року (т.1 а.с. 3, 10).

Тобто, в порушення вимог договору та ЗУ «Про захист прав споживачів» Банк звернувся до суду через 20 днів після направлення (а не отримання) відповідної вимоги боржнику, хоча законом визначено, що за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла Банк має відповідне право після спливу шістдесяти календарних днів з дня одержання повідомлення про таку вимогу від кредитодавця.

Зважаючи на встановлені фактичні обставини справи, а також з урахуванням наведених норм матеріального права та правових позицій Великої Палати Верховного Суду, апеляційний суд дійшов висновку, що строк виконання основного зобов`язання за кредитним договором від 25 квітня 2008 року не настав, тому Банк звернувся до суду із вимогою про стягнення повної вартості кредиту передчасно.

Проте, враховуючи, що на момент звернення Банку в суд у ОСОБА_1 була наявною прострочена заборгованість за кредитом, яка становила 1297,59 дол. США (168,62 дол. США заборгованість за кредитом, 935,22 дол. США заборгованість по процентам за користування Кредитом, 45,49 дол. США заборгованість по комісії за користування кредитом, 75,42 дол. США пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором), то саме вказана сума заборгованості підлягає стягненню із ОСОБА_1 на користь ПриватБанку.

Судова колегія вважає за необхідне роз`яснити, що позивач за первісним позовом у зв`язку із закінченням строку кредитування не позбавлений права звернутися до суду з вимогою про стягнення решти заборгованості.

Доводи апеляційної скарги про те, що відсутні підстави для стягнення штрафних санкцій у іноземній валюті, що заборонено законодавством України, є безпідставними.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18) відступила від правового висновку викладеного у постанові Верховного Суду України від 02 липня 2014 року № 6-79цс14, виклавши правову позицію про те, що гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти - фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику.

Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, не суперечить чинному законодавству.

Крім того, висновки про можливість ухвалення судом рішення про стягнення боргу в іноземній валюті містяться у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 761/12665/14-ц (провадження № 14-134цс18), від 12 грудня 2018 року у справі № 703/1181/16-ц, провадження№ 14-442цс18).

Відносно доводів ОСОБА_1 щодо залишення поза увагою клопотання її представника про залишення зустрічної позовної заяви без розгляду, слід зазначити наступне.

Дійсно, 31 жовтня 2016 року представником ОСОБА_1 ОСОБА_5 подано клопотання про залишення без розгляду зустрічної позовної заяви на підставі ст. 27, 31 ЦПК України (т. 2 а.с. 247).

В судовому засіданні від 31 жовтня 2016 року було задоволено клопотання представників ОСОБА_1 про витребування доказів та проведення експертизи. Проте, жодної ухвали за клопотанням про залишення зустрічної позовної заяви без розгляду, після його оголошення, у спосіб визначений цивільним процесуальним законодавством постановлено не було.

09 листопада 2016 року дану справу направлено на проведення експертизи (т. 3 а.с. 3).

06 квітня 2017 року змінився склад суду, а тому розгляд справи було розпочато спочатку.

В першому судовому засіданні, 21 червня 2017 року, у новому складі суду, було оголошено, яка саме справа слухається, включаючи як первісний, так і зустрічний позов, проте представники ОСОБА_1 не підтримали подане нею клопотання про залишення зустрічного позову без розгляду (т. 3 а. с. 70-72).

Крім того, склад суду змінився 06 квітня 2017 року, а розгляд справи завершився 05 листопада 2020 року і протягом цього значного періоду сторона відповідача (представники та адвокат) неодноразово приймала участь у судових засіданнях, знайомилась з матеріалами справи, проте жодного разу не ставила питання про залишення зустрічного позову без розгляду (т. 3 а.с. 98, 149-150, 168-169, 181-182).

При цьому, подаючи 30 вересня 2018 року відзив на позов Банку, представник ОСОБА_7 просив суд відмовити в задоволенні позову ПриватБанку та визнати Кредитний договір № CSHSGA00000002 від 25 квітня 2008 року таким, що є неукладеним (т. 3 а.с. 103-146).

Водночас, апеляційний суд звертає увагу, що у зустрічному позові ОСОБА_1 , навіть після зміни підстав позову, ставилась вимога про розірвання спірного кредитного договору, вимоги про визнання кредитного договору № CSHSGA00000002 від 25 квітня 2008 року таким, що є неукладеним нею у зустрічному позові не ставилась.

З урахуванням наведеного, апеляційний суд відхиляє інші доводи апеляційної скарги, які фактично зводяться до заперечень на позов, які досліджені судом першої інстанції та надана їм відповідна оцінка.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Згідно ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю та ухвалення нового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Отже, дослідивши викладені в апеляційній скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, рішення суду першої інстанції в частині первісного позову скасуванню, з ухваленням в цій частині нового рішення, яким стягнути із ОСОБА_1 на користь ПриватБанку заборгованість за кредитним договором № CSHSGA00000002 від 25 квітня 2008 року, станом на 11 березня 2015 року у розмірі 1297,59 дол. США (168,62 дол. США заборгованість за Кредитом, 935,22 дол. США заборгованість по процентам за користування кредитом, 45,49 дол. США заборгованість по комісії за користування редитом, 75,42 дол. США пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором). В іншій частині первісного позову відмовити. Рішення суду першої інстанції в частині зустрічного позову залишити без змін.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до ч. 2 п. 3 ст.141 ЦПК України у разі часткового задоволення позову судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При зверненні до суду з позовом позивач сплатив 3654 грн. Позов Банку з урахуванням нового судового рішення задоволено на 6,26 %. Тому з ОСОБА_1 на користь ПриватБанку слід стягнути судовий збір у розмірі 228,74 грн.

За подання апеляційної скарги ОСОБА_1 сплачено 5481 грн. Апеляційну скаргу в частині первісного позову задоволено на 93,74 %. Тому з ПриватБанку на користь ОСОБА_1 слід стягнути 5137,89 грн.

Враховуючи задоволені позовні вимоги по первісному позову, витрати на проведення судово-почеркознавчих експертиз залишаються за ОСОБА_1 , доказів вартості витрат ОСОБА_1 на проведення судово-економічної експертизи матеріали справи не містять.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 05 листопада 2020 року в частині позову публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором скасувати, ухвалити в цій частині нове рішення, яким стягнути із ОСОБА_1 на користь публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № CSHSGA00000002 від 25 квітня 2008 року, станом на 11 березня 2015 року, у розмірі 1297,59 доларів США (168,62 доларів США заборгованість за кредитом, 935,22 доларів США заборгованість по процентам за користування кредитом, 45,49 доларів США заборгованість по комісії за користування кредитом, 75,42 доларів США пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором).

В іншій частині позову публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» - відмовити.

Рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 05 листопада 2020 року в частині позову ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про розірвання кредитного договорузалишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» 228,74 грн судового збору.

Стягнути з публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 5137,89 грн судового збору.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення, в порядку та за умов визначених ЦПК України.

Текст постанови складено 26 січня 2021 року.

Головуючий Л. І. Василенко

Судді: В. О. Єльцов

О. В. Карпенко