Справа № 336/9271/21
Провадження № 2-о/336/220/2021
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 листопада 2021 року Шевченківський районний суд м.Запоріжжя в складі головуючого судді Карабак Л.Г., розглянувши матеріали заяви ОСОБА_1 , про встановлення факту належності заповіту, -

ВСТАНОВИВ:

Заявник ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення.

Виходячи зі змісту заявлених вимог, заявник просить встановити факт того, що заповіт складений померлою ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 , належить ОСОБА_3 . Та крім того визнати факт того, що померла ОСОБА_2 заповітом складеним 16.09.2008 року, посвідченим приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Байрамовою О.М. заповіла своєму синові ОСОБА_1 житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 .

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ч. 1 ст. 5 Цивільного процесуального кодексу України).

Окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Згідно п. 5 ч. 2 ст. 293 та ч. 2 ст. 315 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо згідно закону вони породжують юридичні наслідки.

Перелік справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення визначено в ст. 315 Цивільного процесуального кодексу України.

За нормою ч. 2 ст. 315 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного суду України за № 5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» роз`яснено, що суд вправі розглядати справи про встановлення факту, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки. Тобто, від встановлення такого факту залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян та встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім`єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 1 січня 2004 року тощо.

Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст.1217 Цивільного кодексу України).

Справи про встановлення юридичних фактів можуть бути предметом розгляду суду в порядку окремого провадження за таких умов: факти, які підлягають встановленню, повинні мати юридичний характер, тобто відповідно до закону викликати юридичні наслідки: виникнення, зміну або припинення особистих чи майнових прав громадян або організацій. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету, для якої необхідне його встановлення. Один і той самий факт для певних осіб і для певної мети може мати юридичне значення, а для інших осіб та для іншої мети - ні.

Отже, в порядку окремого провадження розглядаються справи за заявою фізичних осіб про встановлення фактів, якщо встановлення фактів не пов`язується з наступним вирішенням спору про право, і чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення.

Крім того, однією з обов`язкових вимог встановлення фактів, які мають юридичне значення судом є неможливість вирішення наявності факту та настання певного права у позасудовому порядку компетентними особами.

Спір щодо спадкового майна, у тому числі і встановлення обсягу, характеру спадкового майна, підлягає вирішенню у порядку позовного провадження.

Виходячи зі змісту поданої заяви, встановлення факту, що має юридичне значення, вірогідно необхідно заявнику для оформлення успадкованого майна, але при цьому заявник не надав доказів того, що він звернувся до нотаріальної контори і йому було відмовлено у видачі свідоцтва про спадщину через неможливість встановлення певних юридичних фактів.

Крім того, вимога про встановлення того, що заповітом спадкодавиця заповіла конкретний житловий будинок своєму синові виходить за межі повноважень суду в окремому провадженні та межує із тлумаченням заповіту, яке можливе лише у позовному провадженні. Так у тексті доданого заповіту від 16.09.2008 року, посвідченим приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Байрамовою О.М. відсутня інформація про те, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 є сином ОСОБА_2 і що своє майно вона заповіла синові. Встановлення такого факту буде вільним трактуванням заповіту.

Тлумачення заповіту судом є спеціальним способом захисту прав спадкоємців. Застосування такого способу захисту має особливості, об`єктивно зумовлені специфікою спадкових правовідносин, правовою природою заповіту як одностороннього правочину та його відкладальним ефектом у часі.

Факти родинних відносин, у разі неможливості їх встановлення у позасудовому порядку можуть бути встановлені судом в окремому провадженні зі відсутності спору про право.

Враховуючи, що заявник прийняв спадщину за умови спільного проживання, вона вважається фактично прийнятою, та питання її прийняття має бути вирішеним нотаріусом, яким відкрито спадщину або в судовому порядку.

Водночас, в розрізі вимог заявника щодо встановлення факту належності заповіту, який є за своїм правовим змістом одностороннім правочином, померлій особі, правоздатність якої припинена у зв`язку з її смертю суперечить нормам цивільного право та процесуального законодавства.

Крім того, підписавши заяву виправив дату та не засвідчив виправлення своїм підписом із позначкою «виправленому вірити».

Відповідно до ч.1 ст.185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху, в якій зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

При таких обставинах, керуючись ст.ст.175, 177, 185 ЦПК України, суддя,-

У Х В А Л И В:

Заяву залишити без руху, надавши заявнику строк для усунення недоліків, який не може перевищувати десяти днів з дня отримання ухвали, шляхом подання оригіналу квитанції про сплату судового збору.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Л.Г.Карабак