КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 жовтня 2021 року

справа № 753/17271/18

провадження № 22-ц/824/7549/2021

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача: Музичко С.Г.,

суддів: Болотова Є.В., Олійника В.І.

при секретарі: Русинчук І.І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 , який діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_2

відповідачі: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Гровінг Стейт», ОСОБА_3

треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Гембарська Світлана Іванівна, ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Гровінг Стейт» - Буракова Ігоря Олександровича на рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 10 лютого 2021 року, постановленого під головуванням судді Оксюти Т.Г., у справі за позовом ОСОБА_1 , який діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_2 , до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Гровінг Стейт», ОСОБА_3 , треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Гембарська Світлана Іванівна, ОСОБА_4 , про визнання недійсними договорів про відступлення права вимоги від 01.12.2017 року,

В С Т А Н О В И В :

У вересні 2018 року позивач, який діє в інтересах ОСОБА_2 , звернувся до суду із вищевказаним позовом, в якому просив визнати договір про відступлення права вимоги від 01.12.2017 року, що укладений між ТОВ «ФК «Гровінг Стейт» та ОСОБА_3 недійсним та визнати договір про відступлення права вимоги за договором іпотеки від 01.12.2017 року, укладений між ТОВ «ФК «Гровінг Стейт» та ОСОБА_3 , недійсним.

Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 10 лютого 2021 року позов ОСОБА_1 , який діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_2 задоволено.

Визнано недійсним з моменту укладення договір відступлення права вимоги № 01/12-17-1 від 01 грудня 2017 року, укладений між громадянином України ОСОБА_3 та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Гровінг Стейт».

Визнано недійсним з моменту укладення договір відступлення права вимоги за договором іпотеки від 01 грудня 2017 року укладений між громадянином України ОСОБА_3 та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Гровінг Стейт», посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гембарською С.І. за №905.

Здійснено розподіл судових витрат.

В поданій апеляційній скарзі представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Гровінг Стейт» просить рішення суду скасувати, постановити нове, яким у задоволенні позову відмовити.

В обґрунтування своїх вимог посилається на відсутність порушень прав позивача, оскільки договір дарування не створив юридичних наслідків для ОСОБА_2 та позивач не набула прав іпотекодавця. Вказує, що Акціонерним поштово-пенсійним банком «Аваль», правонаступником якого є АТ «Райффайзен банк Аваль», не надавалася згода ОСОБА_4 на відчуження предмету іпотеки, а тому договір дарування спірної квартири є недійсним. Крім того, позивачем не надано договір дарування, у зв`язку із чим у апелянта виникають сумніви щодо його наявності.

Також апелянт не погоджується із висновком суду про те, що між відповідачами укладено договір факторингу, та зазначає, що право вимоги відступалось відповідно до договору поступки права вимоги, оскільки відбулось без отримання будь-якої винагороди.

Вважає, що судом неповно з`ясовано обстави справи, невірно застосовано норми матеріального та процесуального права.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , який діє в інтересах ОСОБА_2 , просить апеляційну скаргу залишити без задоволення. Вказує, що ОСОБА_3 сплатив за право вимоги лише 360 000, грн., що є значно меншим, ніж він вимагає від позивача, при цьому ОСОБА_3 набув право отримання прибутку, що є ознакою договору факторингу. Зазначає про наявність різних варіантів договору про відступлення права вимоги із зміненим текстовим змістом та формою.

ОСОБА_3 не наділений правом надавати фінансові послуги, що унеможливлює відступлення права вимоги на його користь.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_4 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення. Вважає рішення суду законним та обґрунтованим.

В судовому засіданні ОСОБА_1 , який діє як в інтересах неповнолітньої ОСОБА_2 , проти задоволення апеляційної скарги заперечував, просив рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явились, про місце, дату та час розгляду справи повідомлялись належним чином.

Перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з того, що оспорюваний договір за своєю юридичною природою є договором факторингу, та право вимоги за яким перейшло до фізичної особи ОСОБА_3 , що суперечить вимогам законодавства, оскільки такий договір не може бути укладений між банком та фізичною особою. Крім того, на момент укладення оспорюваного договору в ТОВ «ФК Гровінг стейт» та у фізичної особи ОСОБА_3 були відсутні генеральна та індивідуальна ліцензії Національного банку України, наявність яких є обов`язковою на здійснення валютних операцій.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на наступне Судом встановлено, що позивач - неповнолітня ОСОБА_2 , є власником 1/10 частини квартири АДРЕСА_1 , що підтверджується копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за №35025520 від 17.03.2015 року (а.с. 20 т. 1).

ОСОБА_1 є власником 9/10 частини квартири АДРЕСА_1 , що підтверджується копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за №26980793 від 18.09.2014 року (а.с. 21 т. 1).

Майнові права на квартири АДРЕСА_5 надані в іпотеку в якості забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором від 20.07.2006 року № 014/1179/74/782, укладеного між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та третьою особою ОСОБА_4 .

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Постановою Київського апеляційного суду від 22 червня 2021 року у справі № 753/314/19 встановлено, що 01.08.2006 між ОСОБА_4 (замовником) та ТОВ «ІБК «Столиця» (виконавцем) укладено договір № 148-10 на виконання проектних робіт з перепланування, відповідно до умов якого виконавець зобов`язується виконати роботи по архітектурному та конструктивному розділах проекту з метою перепланування квартир АДРЕСА_5 .

Розпорядженням Виконавчого органу Дарницької районної у місті Києві ради (Дарницької районної у місті Києві державної адміністрації) від 25.10.2010 № 689 «Про присвоєння поштових адрес новозбудованим об`єктам нерухомого майна» присвоєно, зокрема, новозбудованому об`єкту - житловому будинку АДРЕСА_1 поштову адресу: АДРЕСА_5 .

Головним управлінням житлового забезпечення Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) видано свідоцтво про право власності серії НОМЕР_1 від 27.12.2012, яким посвідчено, що квартира АДРЕСА_1 , яка складається з 3 кімнат житловою площею 50,70 кв.м, загальною площею 139,20 кв.м., належить ОСОБА_4 на праві приватної власності.

Судом встановлено, і це не заперечувалось сторонами, що квартира АДРЕСА_1 , як об`єкт нерухомості з`явилася внаслідок перепланування двох об`єктів майнових прав (квартир 056 та 057) , що будувалися в житловому будинку за будівельною адресою: АДРЕСА_5 , а відтак, є предметом іпотеки згідно з укладеними 20.07.2006 між АППБ «Аваль» та ОСОБА_4 договорами іпотеки та забезпечує вимоги кредитора за кредитним договором № 014/1179/74/782 від 20.07.2006.

Отже, квартира АДРЕСА_1 надана в іпотеку в якості забезпечення виконання зобов`язання за кредитним договором від 20.07.2006 року № 014/1179/74/782, укладеного між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та третьою особою ОСОБА_4

24.11.2017 року відступлено право вимоги від ПАТ «Райффайзен банк Аваль» до ПАТ «Комерційний індустріальний банк», від ПАТ «Комерційний індустріальний банк» до ТОВ «Фінансова компанія Гровінг Стейт» за кредитним договором №014/1179/74/782 від 20.07.2006 р. та договором іпотеки укладеним між ПАТ «Райффайзен банк Аваль» та ОСОБА_4 (а.с. 13 т. 1, а.с.200 т.1).

01.12.2017 року між ТОВ «Фінансова компанія «Гровінг Стейт» та фізичною особою ОСОБА_3 укладено договір про відступлення права вимоги №01/12-17-1 за кредитним договором №014/1179/74/782 від 20.07.2006 р. та договір про відступлення права вимоги за договором іпотеки укладеним між ПАТ «Райффайзен банк Аваль» та ОСОБА_4 (а.с. 10-12 т. 1).

26.02.2018 року на ім`я неповнолітньої ОСОБА_2 надійшла заява від ОСОБА_3 , викладена у формі «повідомлення», підписана приватним нотаріусом КМНО Гембарською С.І. про сплату у місячний термін 197 399,81 доларів США та 11 897 683,63 грн. на його ім`я (а.с. 16 т. 1).

В подальшому відповідач ОСОБА_3 звернув стягнення на квартиру АДРЕСА_1 (об`єкт нерухомого майна №), власником 1/10 частини якої є позивач.

Вказане підтверджується копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №122719794 від 03.05.2018 року (а.с. 121 т. 1).

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

У статті 1077 Цивільного кодексу України зазначено, що за договором факторингу одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає.

Пунктом 1 розпорядження Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг від 06 лютого 2014 року № 352 «Про віднесення операцій з фінансовими активами до фінансових послуг та внесення змін до розпорядження Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України від 03 квітня 2009 року № 231» до фінансової послуги факторингу віднесено сукупність таких операцій з фінансовими активами (крім цінних паперів та похідних цінних паперів): фінансування клієнтів - суб`єктів господарювання, які уклали договір, з якого випливає право грошової вимоги; набуття відступленого права грошової вимоги, у тому числі права вимоги, яке виникне в майбутньому, до боржників за договором, на якому базується таке відступлення; отримання плати за користування грошовими коштами, наданими у розпорядження клієнта, у тому числі шляхом дисконтування суми боргу, розподілу відсотків, винагороди, якщо інший спосіб оплати не передбачено договором, на якому базується відступлення.

Зі статтей 1077 та 1079 Цивільного кодексу України та частини п`ятої статті 5 Закону України «Про банки і банківську діяльність» вбачається, що договір факторингу зачіпає інтереси трьох сторін: клієнта, яким може бути фізична чи юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності, фактора, яким може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції, та боржника, тобто набувача послуг чи товарів за первинним договором.

Фінансова установа - це юридична особа, яка згідно із законом надає одну або декілька фінансових послуг і внесена до відповідного реєстру в установленому законом порядку (пункт 1 частини 1 статті 1 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» ).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 11 вересня 2018 року у справі № 909/968/16 (провадження № 12-97гс18) дійшла висновку про те, що договір факторингу є правочином, який характеризується, зокрема, тим, що йому притаманний специфічний суб`єктний склад (клієнт - фізична чи юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності, фактор - банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати фінансові, в тому числі факторингові операції, та боржник - набувач послуг чи товарів за первинним договором).

У постанові від 31 жовтня 2018 року у справі № 465/646/11 (провадження № 14-222цс18) Велика Палата Верховного Суду зазначила, що фізична особа, у будь-якому статусі, не наділена правом надавати фінансові послуги, оскільки такі надаються лише або спеціалізованими установами, якими є банки, або іншими установами які мають право на здійснення фінансових операцій, та внесені до реєстру фінансових установ. Відступлення права вимоги за кредитним договором на користь фізичної особи суперечить положенням частини 3 статті 512 та статті 1054 ЦК України, оскільки для зобов`язань які виникли на підставі кредитного договору, характерним є спеціальний суб`єкт, а саме, кредитор - банк або інша фінансова установа.

Встановлено, що 01.12.2017 року між ТОВ «Фінансова компанія «Гровінг Стейт» та фізичною особою ОСОБА_3 укладено договір про відступлення права вимоги №01/12-17-1 за кредитним договором №014/1179/74/782 від 20.07.2006 р. та договір про відступлення права вимоги за договором іпотеки, укладеним між ПАТ «Райффайзен банк Аваль» та ОСОБА_4 (а.с. 10-12 т. 1).

За договором про відступлення прав вимоги від 01.12.2017 року, (п.2 договору) ОСОБА_3 повинен сплатити первісному кредитору 360000,00 грн. (а.с. 10 т. 1).

З укладенням оспорюваного договору про відступлення права вимоги відбулася заміна кредитодавця, який є фінансовою установою, на фізичну особу ОСОБА_3 , який не може надавати фінансові послуги згідно з наведеними нормами права.

Доводи апеляційної скарги про те, що право вимоги відступалось відповідно до договору поступки права вимоги, оскільки відбулось без отримання будь-якої винагороди, судом не приймаються з огляду на наступне.

Відповідно до умов договору про відступлення права вимоги від 01.12.2017 року за відступлення права вимоги новий кредитор сплачує первісному кредитору грошові кошти у сумі 360 000,00 грн, відтак ОСОБА_3 , укладаючи вказаний договір, набув право одержання прибутку у формі різниці між реальною вартістю права вимоги, що відступається, і ціною вимоги, що передбачена договором про відступлення права вимоги у розмірі 197 399,81 дол. США та 11 897 683,63 грн, тобто фактично відбулося фінансування однієї особи іншою за рахунок передачі останній грошової вимоги до третьої особи (боржника), що є основною ознакою договору факторингу.

Вчинення саме факторингу підтверджено актом позапланової перевірки від 03.07.2018 року №820/16-4/2 (а.с. 50, т.2); актом позапланової перевірки 28.08.2018 року №1098/16-4/2 (а.с. 32 т.2); постановою від 14.05.2018 року №169/352/16/5-9-п «Про застосування штрафної санкції за порушення законодавства на ринку фінансових послуг» (а.с 28 т. 2); розпорядженням Нацкомфінпослуг від 30.08.2018 року №1517 «Про анулювання ліцензії ТОВ «ФК Гровінг стейт» (а.с 27 т.2).

Посилання апелянта на додаткову угоду №2 до Договору від 01.12.2017 року про відступлення права вимоги який укладено 12.02.2020 року між ОСОБА_3 та ТОВ «ФК «Гровінг Стейт», та за умовами якого за відступлення права вимоги новий кредитор має сплатити первісному грошові кошти у сумі 3 478 392,62 грн, а також виключено заборгованості судом апеляційної інстанції також сприймається як спроба уникнення факторингу, враховуючи, що вказана додаткова угода укладена через три роки після відступлення права вимоги та після звернення ОСОБА_1 , який діє в інтересах ОСОБА_2 , із позовом.

Крім того, як вірно зазначено судом першої інстанції, новий розмір винагороди в поданій додатковій угоді № 2 від 12.02.2020 року до договору про відступлення права вимоги від 24.11.2017 року №01/12-17-1, який підлягає сплаті на користь первісного кредитора ТОВ «Фінансова компанія «Гровінг Стейт» (у розмірі 3478392,62 грн. без ПДВ, з яких 360000 грн. сплачуються у строк до 10.12.2017 року шляхом безготівкового перерахування грошових коштів на рахунок первісного кредитора, а решта 3118392,62 грн. без ПДВ сплачуються протягом 6 (шести) років з моменту підписання цього договору) є меншим, ніж ОСОБА_3 вимагає від ОСОБА_2 у розмірі 197 399,81 дол. США та 11 897 683,63 грн., а тому ОСОБА_3 набув право отримання прибутку, що є ознакою факторингу.

Враховуючи вищевикладене колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що оскаржувані договори суперечать вимогам законодавства, а відтак підлягають визнанню недійсними відповідно до частини 1 статті 215 ЦК України.

Доводи апеляційної скарги щодо відсутності порушень прав позивача та нікчемності правочину з посиланням на те, що АТ «Райффайзен Банк Аваль» не надавалась згода ОСОБА_4 на відчуження предмету іпотеки на користь позивача, а тому договір дарування спірної квартири є недійсним, судом відхиляється, оскільки апелянт ТОВ «ФК «Гровінг Стейт» не є стороною кредитного договору та договору іпотеки, відтак не може стверджувати про наявність чи відсутність згоди кредитодавця на відчуження предмету іпотеки. Посилання на вказані обставини належними доказами апелянтом не підтверджені, а тому до уваги судом не беруться.

ОСОБА_2 є власником 1/10 частини квартири АДРЕСА_1 , що підтверджується наявною в матеріалах справи копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за №26980793 від 18.09.2014 року (а.с. 21 т. 1). Відсутність в матеріалах справи договору дарування вказаного майна не спростовує належність на праві власності 1/10 частини квартири ОСОБА_2 .

Враховуючи, що спірні договори стосуються нерухомого майна, власником частини якого є ОСОБА_2 , відтак укладені правочини впливають на права та законні інтереси останньої, що стало підставою для звернення її до суду через законного представника.

Рішення суду першої інстанції відповідає обставинам справи, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Гровінг Стейт» - Буракова Ігоря Олександровича залишити без задоволення.

Рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 10 лютого 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Суддя-доповідач

Судді