Справа № 544/1831/21
№ пров. 2/544/497/2021
Номер рядка звіту 17
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

25 листопада 2021 року м. Пирятин

Пирятинський районний суд Полтавської області в складі:

головуючої судді Ощинської Ю.О.,

за участі секретаря судового засідання Пірогова В.Г.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін в м. Пирятин у приміщенні суду по вул. Ярмарковій, 17 цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНПРОМ МАРКЕТ», треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Євген Михайлович, Пирятинський районний відділ державної виконавчої служби Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми), про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню,

у с т а н о в и в:

27 жовтня 2021 року позивач звернулася до суду з позовом до ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ», треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Євген Михайлович, Пирятинський районний відділ державної виконавчої служби Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми), про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, в обґрунтування якого вказала, що між нею і Публічним акціонерним товариством «Платинум Банк» було укладено кредитний договір, згідно з яким вона отримала готівковий кредит. У відповідності до графіку погашення кредиту ОСОБА_1 повертала отриманий кредит і сплачувала проценти за користування ним щомісячно шляхом внесення готівкових коштів через термінал самообслуговування платіжних систем та послуг. Наприкінці жовтня 2021 року ОСОБА_1 стало відомо, що відносно неї існує виконавче провадження, яке перебуває на виконанні у Пирятинському районному відділі державної виконавчої служби Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) про примусове стягнення з неї на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНПРОМ МАРКЕТ» фінансового боргу у розмірі 9993,27 грн. Виконавчим документом є виконавчий напис №18715, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Євгеном Михайловичем 09 жовтня 2020 року. Позивач вважає, що зазначений виконавчий напис є таким, що не підлягає , оскільки кредитний договір не був посвідчений нотаріально, а отже не може бути тим договором, за яким стягнення заборгованості могло бути проведено у безспірному порядку шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису. У тексті виконавчого напису не зазначено, чи строк платежу за кредитним договором настав та відповідно не зазначена дата настання такого строку. У виконавчому написі вказано, що Товариство з обмеженою відповідальністю «ФІНПРОМ МАРКЕТ» є стягувачем заборгованості з ОСОБА_1 за кредитним договором, оскільки йому відступлено право вимоги на підставі Договору факторингу №011020-ФМ від 0l.10.2020 Товариством з обмеженою відповідальністю «фінансова Компанія Управління Активами», якому в свою чергу відступлено право вимоги на підставі Договору факторингу №20182407-1/2 від 24.07.2018 Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Європейська агенція з повернення боргів», якому в свою чергу відступлено право вимоги на підставі Договору факторингу №1706/01 від 17.06.2015 Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Бізнесфінанс», якому в свою чергу відступлено на підставі Договору відступлення права вимоги №20140730-Г від 30.07.2014 Публічним акціонерним товариством «Платинум Банк» право вимоги за кредитним договором № 200/5129СLРS2 від 22.02.2012, укладеним між Публічним акціонерним товариством «Платинум Банк» та ОСОБА_1 . Отже, Товариство з обмеженою відповідальністю «ФІНПРОМ МАРКЕТ» є черговим новим кредитором за кредитним договором, проте ОСОБА_1 не отримувала від відповідача (як і від попередніх кредиторів) повідомлення про зміну кредитора у зобов`язанні, а також будь - яких доказів на підтвердження того, що останній є новим кредитором по кредитному договору. Також відповідачем не було направлено ОСОБА_1 листа з вимогою про усунення порушення стосовно зобов`язання із зазначенням у листі вимоги стислого змісту порушених зобов`язань, у зв`язку з чим остання була позбавлена можливості бути вчасно проінформованою про наявність заборгованості та можливості або оспорити вимоги кредитора, або ж виконати їх, що не може свідчити про безспірність суми, пред`явленої до стягнення. Також ОСОБА_1 не отримала вимоги про можливе стягнення заборгованості за кредитним договором шляхом вчинення виконавчого напису нотаріуса, що унеможливило подання нею нотаріусу обґрунтованих заперечень щодо вчинення виконавчого напису або письмової згоди. З огляду на вищевикладене вважає, що виконавчий напис № 18715, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Євгеном Михайловичем 09 жовтня 2020 року не підлягає виконанню. Окрім цього, позивачка просила стягнути з відповідача судові витрати.

Позивач та її представник у судове засідання не з`явилися, представник позивача до суду надіслав заяву про розгляд справи у їх відсутність, позовні вимоги свого довірителя підтримав, враховуючи заяву представника позивача про визнання позовних вимог просив їх задовольнити з підстав викладених у позові та стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати, що складаються із судового збору та правничої допомоги. Крім того зазначив, що оскільки відповідач визнав позов до розгляду справи по суті повернути з державного бюджету 50% сплаченого збору.

Представник відповідача у судове засідання не з`явився з невідомих суду причин, про дату, час та місце судового розгляду повідомлений належним чином, до суду надав заяву про визнання позовних вимог в частині визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконання та стягнення з позивача на користь відповідача 454 грн. судового збору за подання позовної заяви, вимогу позивача про стягнення орієнтовних судових витрат у розмірі 5000 грн на визнав, проси її залишити без задоволення. Також надіслав на адресу суду клопотання про врегулювання спору.

Третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М.у судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив.

Представник третьої особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору, Пирятинський районний відділ державної виконавчої служби Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми), у судове засідання не з`явився, про час та місце судового засідання повідомлений належним чином.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Згідно ст.ст. 12, 81 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб виникає спір.

Судом установлено, що спірний виконавчий напис приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Остапенком Є.М., зареєстрованого в реєстрі за № 18715 від 09 жовтня 2020 року (а.с. 31), яким стягнуто з позивача ОСОБА_2 на користь відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНПРОМ МАРКЕТ» фінансового боргу у розмірі 9993,27 грн., вчинено на підставі, зокрема, кредитного договору №200/5129СLРS2 від 22.02.2012, укладеним між Публічним акціонерним товариством «Платинум Банк» та ОСОБА_1 (а.с. 9).

Відповідно виконавчого напису вчиненого приватним нотаріусов Київського міського нотаріального округу Остапенком Євгеном Михайловичем 09.102012 з ОСОБА_1 стягнуто невиплачені у строк грошові кошти на кориять ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСЮ «ФІНПРОМ МАРКЕТ», на підставі відступленого права вимоги на підставі Договору факторингу №011020-ФМ від 0l.10.2020 Товариством з обмеженою відповідальністю «фінансова Компанія Управління Активами», якому в свою чергу відступлено право вимоги на підставі Договору факторингу №20182407-1/2 від 24.07.2018 Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Європейська агенція з повернення боргів», якому в свою чергу відступлено право вимоги на підставі Договору факторингу №1706/01 від 17.06.2015 Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Бізнесфінанс», якому в свою чергу відступлено на підставі Договору відступлення права вимоги №20140730-Г від 30.07.2014 Публічним акціонерним товариством «Платинум Банк» право вимоги за кредитним договором №200/5129СLРS2 від 22.02.2012, укладеним між Публічним акціонерним товариством «Платинум Банк» та ОСОБА_1 (а.с. 9).

Отже, Товариство з обмеженою відповідальністю Товариство з обмеженою відповідальністю «ФІНПРОМ МАРКЕТ» є черговим новим кредитором за кредитним договором, проте ОСОБА_1 не отримувала від відповідача (як і від попередніх кредиторів) повідомлення про зміну кредитора у зобов`язанні, а також будь яких доказів на підтвердження того, що останній є новим кредитором по кредитному договор.

Вказаний кредитний договір вчинено в електронній формі, нотаріально не посвідчено.

Постановою державного Пирятинського районного відділу державної виконавчої служби Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) Журбою Т.О. від 20 жовтня 2021 року на підставі виконавчого напису № 18715 від 09 жовтня 2020 року було відкрите виконавче провадження № 67177943 (а.с. 10).

Учинення нотаріусом виконавчого напису це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону України «Про нотаріат»). При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права.

У частині першій статті 88 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року.

Учинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником.

Такий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 січня 2020 року у справі № 305/2082/14-ц (провадження № 14-557цс19).

Верховний Суд у постанові від 12 березня 2020 року (справа № 757/24703/18-ц) зазначив, що за загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно частини першої статті 39 Закону України «Про нотаріат» (далі - Закон) порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом та іншими актами законодавства України.

Відповідно до статті 87 Закону для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Статтею 88 Закону визначено умови вчинення виконавчих написів, відповідно до яких нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Підпунктом 3.2 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року №296/5 (далі Порядок) визначено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів (далі - Перелік), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172.

При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку (підпункт 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку).

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року, постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 листопада 2016 року скасовано. Визнано незаконною та нечинною Постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, а саме: п. 1. Зміни, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, в частині «а після слів «заставлене майно» доповнити словами «(крім випадку, передбаченого пунктом 1-1 цього переліку)»; доповнити розділ пунктом 1-1 такого змісту: «1-1. Іпотечні договори, що передбачають право звернення стягнення на предмет іпотеки у разі прострочення платежів за основним зобов`язанням до закінчення строку виконання основного зобов`язання. Для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого іпотечного договору; б) оригінал чи належним чином засвідчена копія договору, що встановлює основне зобов`язання; в) засвідчена стягувачем копія письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання, що була надіслана боржнику та майновому поручителю (в разі його наявності), з відміткою стягувана про непогашення заборгованості; г) оригінали розрахункового документа про надання послуг поштового зв`язку та опису вкладення, що підтверджують надіслання боржнику письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання; ґ) довідка фінансової установи про ненадходження платежу», п. 2. Зміни, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів: «Доповнити перелік після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту: «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин 2. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості».

Зобов`язано Кабінет Міністрів України опублікувати резолютивну частину постанови суду про визнання незаконною та нечинною Постанови Кабінету Міністрів України № 662 від 26 листопада 2014 року "Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів" в частині, у виданні, в якому її було офіційно оприлюднено, після набрання постановою законної сили.

Постановою Великої Палати Верховного Суду від 20 червня 2018 року у справі № 826/20084/14 (провадження № 11-174ас18) відмовлено в задоволенні заяви Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» про перегляд ухвали Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року.

Відповідно до пункту 1 Переліку (в редакції на момент вчинення виконавчого напису) «Нотаріально посвідчені договори, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно», для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання.

Із доказів, наявних у матеріалах справи, убачається, кредитного договору №200/5129СLРS2 від 22.02.2012, на підставі якого був винесений спірний виконавчий напис, не посвідчений нотаріально, а отже не може бути тим договором, за яким стягнення заборгованості могло бути проведено у безспірному порядку шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису.

Крім того на переконання позивача заборгованість за кредитним договором не є безспірною, оскільки на адресу позивача не надходило вимоги - повідомлення про погашення заборгованості із зазначенням деталізованої суми боргу та повідомлень про відступлення прав вимоги за кредитним договором на підтвердження законних правових підстав звертати стягнення за кредитом TOB «ФІНПРОМ МАРКЕТ».

Нотаріус не повідомляв боржника про те, що до неї звернулися з заявою про вчинення виконавчого напису, отже боржник не міг ніяким чином заперечувати проти незаконно нарахованих сум і відповідно нотаріус не мала вчиняти виконавчий напис оскільки нею не була перевірена безспірність вимог кредитора (відповідача).

Також відповідачем не було направлено ОСОБА_1 листа з вимогою про усунення порушення стосовно зобов`язання із зазначенням у листі вимоги стислого змісту порушених зобов`язань, у зв`язку з чим остання була позбавлена можливості бути вчасно проінформованою про наявність заборгованості та можливості або оспорити вимоги кредитора, або ж виконати їх, що не може свідчити про безспірність суми, пред`явленої до стягнення.

Також ОСОБА_1 не отримала вимоги про можливе стягнення заборгованості за кредитним договором шляхом вчинення виконавчого напису нотаріуса, що унеможливило подання нею нотаріусу обґрунтованих заперечень щодо вчинення виконавчого напису або письмової згоди.

Відповідно до ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

У пункті 54 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Трофимчук проти України», заява № 4241/03 від 28.10.2010, вказано, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (рішення у справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії», заява N 30544/96, п. 26, ECHR 1999-I).

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України», заява № 4909/04, від 10 лютого 2010 року).

Ураховуючи зазначене, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів з точки зору їх достатності, достовірності та взаємозв`язку та визнання вимог відповідачем, суд дійшов висновку, що спірний виконавчий напис нотаріуса не відповідає вимогам закону а, відтак, суд визнає його таким, що не підлягає виконанню, і задовольняє позов повністю.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як слід розподілити між сторонами судові витрати.

Згідно із частиною 1 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позивачем при зверненні із позовом до суду 22.10.21 сплачено судовий збір у розмірі 908 грн (а.с. 5).

Відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті, суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Частиною 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» передбачено, що разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Оскільки відповідач визнав позов до початку розгляду справи по суті, то відповідно позивачу слід повернути з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого ним при поданні позову, а саме 454 грн.

З урахуванням повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого ним при поданні позову, у відповідності до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення 50 відсотків від сплаченого позивачем судового збору.

Відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно із ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Встановлено, що ОСОБА_1 01.10.2021 уклала з адвокатом Ковтуном М.В. договір про надання професійної правничої допомоги № 71 (а.с. 67-68).

Згідно пункту 1.1. вказаного договору адвокат бере на себе зобов`язання надавати необхідну правову допомогу Клієнту у цивільному провадженні за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНПРОМ МАРКЕТ» про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню. За умовами Договору клієнт зобов`язаний оплачувати послуги Адвоката.

Відповідно до укладеного Додатку до договору № 71 від 01.10.2021 сторони погодили виплату фіксованої суми гонорару за надання Адвокатом правової допомоги у розмірі 2000 грн. (а.с. 66).

Позивачем за надані послуги адвоката сплачено винагороду в сумі 2000 грн (характер правничої допомоги: допомоги(послуги)), що підтверджується розрахунком витрат на правничу допомогу від 25.11.2021 та квитанціею № 25/11 від 25.11.2021 (а.с. 64-65).

Враховуючи викладене, суд не бере до уваги клопотання сторони відповідача про зменшення суми витрат на правничу допомогу, оскільки заявлена сума гонорару є співмірною із складністю справи та виконаних адвокатом робіт, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг) та обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт.

Відповідно до приписів ст. 59 Конституції України кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано у пункті 2 частини третьої статті 79, статях 84, 88, 89 ЦПК. Витрати на правову допомогу, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Також, відповідно до абз. 5 п. 3.1 та п. 3.2 Рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року (Справа N 1-23/2009) конституційне право кожного на правову допомогу за своєю суттю є гарантією реалізації, захисту та охорони інших прав і свобод людини і громадянина, і в цьому полягає його соціальна значимість. Серед функцій такого права у суспільстві слід окремо виділити превентивну, яка не тільки сприяє правомірному здійсненню особою своїх прав і свобод, а й, насамперед, спрямована на попередження можливих порушень чи незаконних обмежень прав і свобод людини і громадянина з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб. Правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати.

У відповідності до статті 26 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Визначення договору про надання правової допомоги міститься в статті першій Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», згідно з якою договір про надання правової допомоги домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

За приписами частини 3 статті 27 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», до договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права.

Договір про надання правової допомоги за своєю правовою природою є договором про надання послуг, який в свою чергу, врегульовано Главою 63 Цивільного кодексу України. Зокрема, стаття 903 Цивільного кодексуУкраїни передбачає, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Стаття 632 Цивільного кодексуУкраїни регулює поняття ціни договору; за приписами вказаної статті ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін, зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом, а якщо ціна у договорі не встановлена і не може бути визначена виходячи з його умов, вона визначається виходячи із звичайних цін, що склалися на аналогічні товари, роботи або послуги на момент укладення договору.

Відповідно до ст. 30 Закону України «Про адвокатурута адвокатськудіяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Враховуючи викладене, з урахуванням того, що вимоги позивача задоволені повністю, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 2000 грн.

Керуючись ст.ст. 6-13, 76-81, 141, 259, 263-265, 352 ЦПК України, суд,-

у х в а л и в:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНПРОМ МАРКЕТ», треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Євген Михайлович, Пирятинський районний відділ державної виконавчої служби Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми), про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню - задовольнити.

Визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Євгеном Михайловичем, 09 жовтня 2020 року, зареєстрований у реєстрі за № 18715, яким стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНПРОМ МАРКЕТ» фінансового боргу у розмірі 9993 (дев`ять тисяч дев`ятсот дев`яносто три) гривні 27 копійок.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНПРОМ МАРКЕТ» на користь ОСОБА_1 половину витрат на сплату судового збору у сумі 454 (чотириста п`ятдесят чотири) гривні.

Повернути ОСОБА_1 через Головне управління Державної казначейської служби України у Полтавській області 50 відсотків судового збору, сплаченого нею при подачі позову до суду за платіжним дорученням 0.0..1 від 22.10.2021 на суму 454 (чотириста п`ятдесят чотири) гривні.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНПРОМ МАРКЕТ» на користь ОСОБА_1 у відшкодування понесених нею витрат на правничу допомогу у розмірі 2000 (дві тисячі) гривень.

Рішення суду може бути оскаржено до Полтавського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Пирятинський районний суд Полтавської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована та мешканка АДРЕСА_1 , паспорт громадянина України серія № НОМЕР_1 , виданий 03.09.2018, ідентифікаційний номер: НОМЕР_2 .

Відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю «ФІНПРОМ МАРКЕТ», адреса місця знаходження: м. Ірпінь Київської області, вул. Стельмаха Михайла, 9А, оф. 2041, .

Третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Євген Михайлович, адреса місця знаходження: 01001, м. Київ, вул. Мала Житомирська, 6/5.

Третя особа: Пирятинський районний відділ державної виконавчої служби Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми), адреса місця знаходження: м. Пирятин Пирятинської ОТГ Лубенського району Полтавської області, вул. Соборна, 41, .

Суддя Ю.О. Ощинська