Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

27 січня 2021 року Черкаський районний суд Черкаської області у складі:

головуючого судді Суходольського О.М.

при секретарі Культенко Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права особистої приватної власності на будинок, що був придбаний під час шлюбу,-

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 про визнання права особистої приватної власності на будинок, що був придбаний під час шлюбу, мотивуючи позов тим, що позивач, згідно договорів від 07.06.2016 року купівлі-продажу житлового будинку з надвірними спорудами та земельної ділянки розташовані у АДРЕСА_1 . Дана нерухомість була придбана у період шлюбу з ОСОБА_2 , який рішенням Черкаського районного суду Черкаської області від 19.02.2019 року розірвано. Рішення суду набрало законної сили 22.03.2019 року. Позивач зазначає, що кошти на придбання домоволодіння у сумі 45500 грн та земельної ділянки у розмірі 7000грн., були сплачені позивачем за рахунок проданого нею особистого майна, а саме квартири у АДРЕСА_2 , на загальну суму 52500грн. ОСОБА_1 зазначає, що вартість будинку у АДРЕСА_1 склала 45500грн, а тому позивач у повному обсязі сплатила вказану суму з особистих коштів та вартість земельної ділянки у АДРЕСА_1 склала 28230,53грн, з яких 7000грн. позивач сплатила з особистих коштів, а решту суми у розмірі 21230,53грн. з загального сімейного бюджету.

Враховуючи вище вказане, позивач просить визнати будинок у АДРЕСА_1 її особистою приватною власністю, визнати ј частину земельної ділянки, загальною площею 0,2706га, розташованої у АДРЕСА_1 її особистою приватною власністю та ѕ частини вказаної земельної ділянки визнати спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Сторони в судове засідання не викликались відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, проте в ухвалі про прийняття до розгляду та відкриття провадження від 07.12.2020 року відповідачу був наданий строк у 15 днів з дня отримання даної ухвали суду, на подачу відзиву на позовну заяву. Відповідач був повідомлений про розгляд вказаної справи у встановлений законом порядку, на адресу місця його реєстрації, що підтверджується даними поштового повідомлення від 11.12.2020 року про вручення позовної заяви з додатками, проте у встановлені строки відзиву на позов не надійшло. Будь які клопотання від сторін до суду не надходили. Відповідач вважається належним чином повідомлений про розгляд справи.

Вивчивши матеріали справи, суд встановив наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Статтею 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Судом встановлено, що 07.06.2016 року ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу, придбала житловий будинок в АДРЕСА_1 . Вказаний договір посвідчений державним нотаріусом Першої черкаської державної нотаріальної контори Починок Ю.В., зареєстровано у реєстрі №1-2455.

Згідно договору купівлі-продажу від 07.06.2016 року, придбала земельну ділянку, кадастровий номер №:02:005:0036, з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, розташованої у АДРЕСА_1 . Вказаний договір посвідчений державним нотаріусом Першої черкаської державної нотаріальної контори Починок Ю.В., зареєстровано у реєстрі №1-2457.

Згідно розпорядження Черкаської обласної державної адміністрації від 18.05.2016 року №245 вулицю «Жовтнева» у с.Дубіївка Черкаського району Черкаської області перейменовано на «Максима Залізняка».

Відповідно до витягу з Державного реєстра речових прав на нерухоме майно, право власності на житловий будинок з господарськими будівлями за адресою: АДРЕСА_1 . зареєстровано за ОСОБА_1 07.06.2016. Також за позивачем зареєстровано право власності на земельну ділянку площею 0,2706 га, що розташована у АДРЕСА_1 .

Згідно рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 19.02.2019 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі з 29.08.2015 року, який вказаним рішенням суду розірвано. Рішення суду набрало законної сили 22.03.2019 року.

Згідно ст.60 Сімейного кодексу України (далі СК України) майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно ст.63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Отже, вбачається, що спірний житловий будинок та земельна ділянка в с АДРЕСА_1 придбаний позивачем ОСОБА_1 в період шлюбу з відповідачем ОСОБА_2 .

Згідно п.3 ч.1 ст.57 СК України є особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

За змістом статей 69, 70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Зазначені норми закону не свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу і дана правова позиція висловлена в постанові Першої судової палати Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 22 січня 2020 року у справі №711/2302/18 (провадження № 61-13953св19).

У частині другій статті 89 ЦПК України встановлено, що жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Згідно із положеннями частини третьої статті 12 та частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи, і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

При вирішенні спору по суті суд бере до уваги ту обставину, що відповідач по справі не надав до суду будь яких пояснень чи заперечень. Разом з цим, відповідно до положень ст.263 ЦПК України рішення суду має бути законним та обґрунтованим. Рішення суду ухвалюється на підставі наявних по справі доказів і кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Однак, доводи позивачки про те, що придбане нею у шлюбі домоволодіння було придбано за її особисті кошти, отримані від продажу належної ОСОБА_1 частини квартири, що у сумі становить 52500 гривень (на підтвердження доводів позивачкою надано договір купівлі-продажу квартири від 14.05.2016 року, посвідченого приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Іващенко Г.М., зареєстрованого в реєстрі за №1096) - суд вбачає не переконливими та вважає, що наявність вказаного договору купівлі-продажу квартири не є безумовним доказом використання отриманих коштів від продажу частини квартири на придбання саме спірного домоволодіння та частини земельної ділянки.

Суд констатує, що позивачкою не надано до суду будь яких інших належних та допустимих доказів придбання спірного нерухомого майна за її особисті кошти. Судове рішення не повинно грунтуватись на припущеннях.

Враховуючи вказані обставини справи, дослідивши надані позивачкою докази, суд прийшов до висновку, що доводи позивачки є непереконливими, а позовні вимоги ОСОБА_1 є недоведеними, непідтверджені належними доказами, а тому у задоволенні позову слід відмовити.

Суд вирішує судовові витрати в порядку ст. 141 ЦПК України, а тому судові витрати відносяться за рахунок позивача.

Керуючись ст. ст. 141, 263-265, 354 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в :

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права особистої приватної власності на будинок, що був придбаний під час шлюбу відмовити.

Ознайомитись з повним текстом судового рішення, в електронній формі, сторони можуть за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua/.

Апеляційна скарга подається учасниками справи до Черкаського апеляційного суду безпосередньо або через Черкаський районний суд Черкаської області шляхом подачі апеляційної скарги в тридцятиденний строк з дня проголошення рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: О. М. Суходольський