_____________________________________________________________________________________________________________________
Справа № 947/1046/21
Провадження № 2-о/947/71/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.01.2021 року

Київський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого - судді Маломуж А.І.,

присяжних: Фартушняк Н.Б.,

Тарасевич Н.В.,

за участі секретаря судового засідання - Абухіної Н.Р.,

за участі прокурора - Скородинської О.І.

заявника - ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за заявою лікаря-психіатра Комунального некомерційного підприємства «Міський психіатричний диспансер» ОМР Кондратея Олексія Вікторовича про надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку,-

ВСТАНОВИВ:

12.01.2021 року заявник лікар-психіатр Кондратей О.В. звернувся до суду із заявою про надання амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку без згоди особи ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

Свою заяву лікар-психіатр Кондратей О.В. мотивує тим, що по відомостях, що одержані стосовно гр-ки ОСОБА_2 є достатні підстави для надання їй амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку. Громадянка ОСОБА_2 мешкає разом з її матір`ю та бабусею. Хворіє на тяжкий психічний розлад з 1992 року, ОСОБА_2 обмежено дієздатна, мати її піклувальник, інвалід 2 групи безстроково. Останнє стаціонарне лікування ОСОБА_2 17.08-11.09.2020 року у КНП ООМЦПЗ пов`язане з агресивною поведінкою на адресу родичів за місцем мешкання. Останні два місяця від прийому ліків відмовлялась, стала злобною та конфліктною по відношенню до родичів, завела сумнівні зв`язки з особами зловживаючими алкоголем, стала погрожувати родичам поліцією, видумуючи що над нею родичі знущаються: б`ють, не пускають до дому. З вищевказаного приводу мати звернулась 09.01.2021 до КНП «Міського психіатричного диспансеру» ОМР. 09.01.2021 під час огляду на дому гр-ка ОСОБА_2 по телефону від огляду лікаря-психіатром відмовилась, вела себе неадекватно, вербально агресивно по відношенню до родичів..

В судовому засіданні заявник лікар-психіатр Кондратей О.В., який також є представником Комунального некомерційного підприємства «Міський психіатричний диспансер» ОМР, вимоги заяви підтримав повністю, загалом підтвердивши викладені в ній обставини, просив заяву задовольнити надавши дозвіл на амбулаторне та стаціонарне лікування.

Особа, відносно якої ставиться питання про примусову госпіталізацію, громадянка ОСОБА_2 , в судове засідання не з`явилась, повідомлена належним чином.

Законний представник особи, відносно якої ставиться питання про примусову госпіталізацію громадянина ОСОБА_2 - ОСОБА_3 в судовому засіданні підтримала заяву, просила її задовольнити, повідомила, що вона зовсім не дозволяє донці самостійно виходити на вулицю, співмешканці, яких обирає дочка їй не подобаються, також повідомила, що ОСОБА_2 може попросити конвалюту з ліками у бабусі, коли свариться з хлопцем.

Прокурор в судовому засіданні підтримала заяву в частині надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку, в частині поміщення до психіатричного закладу заяву не підтримала.

Суд, заслухавши пояснення лікаря-психіатра, законного представника особи, відносно якої ставиться питання про примусову госпіталізацію, прокурора, дослідивши матеріали справи, приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що рішенням Київського районного суду м. Одеси від 19.11.2012 року ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 визнано обмежено дієздатною та призначено ОСОБА_3 її піклувальником.

Згідно з висновком лікаря-психіатра Комунального некомерційного підприємства «Міський психіатричний диспансер» ОМР Кондратея Олексія Вікторовича від 11.01.2020 року громадянку ОСОБА_2 під наглядом лікаря-психіатра КНП "МПД" ОМР преребуває з 1992 р. з діагнозом: Органічний розлад особистості, знаходилась на стаціонарному лікуванні з 17.08.2020 -11.09.2020 року в КУ «ООМЦПЗ» м. Одеса, вул. Воробйова 9. Підтримуюче лікування приймати останні два місяці відмовилась, диспансер відвідувати не хоче. Погіршення психічного стану прогресує з жовтня 2020 року. На даний час стала погрожувати родичам фізичною розправою, оббрехувала перед поліцією родичів. Мати хворої піклувальник, позбавлена дієздатності, інвалід 2 групи безстроково. Враховуючи що гр-ка ОСОБА_2 1986 р.н. відмовляється від добровільної амбулаторної психіатричної допомоги. Детально вивчивши анамнез протікання тяжкого психічного розладу, на який страждає ОСОБА_2 1986 р.н., що може призвести до катастрофічних наслідків втрати соціально-сімейної адаптації, лікар-психіатр вважає необхідним призначити надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку.

Отже, питання надання особі психіатричної допомоги регулює Закон України від 22 лютого 2000 р. «Про психіатричну допомогу».

Згідно зі ст. 1 зазначеного Закону психіатричною допомогою є комплекс спеціальних заходів, спрямованих на обстеження стану психічного здоров`я осіб на підставах та в порядку, передбачених цим Законом та іншими законами, профілактику, діагностику психічних розладів, лікування, нагляд, догляд та медико-соціальну реабілітацію осіб, які страждають на психічні розлади.

Судом відповідно до Закону «Про психіатричну допомогу» можуть розглядатися такі справи: 1) про проведення психіатричного огляду особи в примусовому порядку та про надання особі амбулаторної психіатричної допомоги та її продовження в примусовому порядку. У цьому випадку до суду із заявою має право звернутися лікар-психіатр, якщо в особи було встановлено тяжкий психічний розлад, внаслідок чого особа може завдати значної шкоди своєму здоров`ю в зв`язку з погіршенням психічного стану в разі ненадання їй психіатричної допомоги. Такий огляд за рішенням суду проводиться лікарем-психіатром без згоди особи або без згоди її законного представника. Заява може бути подана за місцем проживання такої особи; 2) про госпіталізацію особи до психіатричного закладу в примусовому порядку та про продовження такої госпіталізації.

Згідно ст. 3 Закону України «Про психіатричну допомогу», кожна особа вважається такою, яка не має психічного розладу, доки наявність такого розладу не буде встановлено на підставах та в порядку, передбачених цим Законом та іншими законами України. А згідно ст. 4 того ж закону, психіатрична допомога надається на засадах добровільності; однак можливою є й примусова госпіталізація та лише такої особи, дії якої являють собою безпосередню небезпеку для неї самої або для інших осіб.

На підставі ст.14 Закону України «Про психіатричну допомогу» особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність.

Згідно з Конституцією України людина, її життя та здоров`я, честь і гідність, недоторканність та безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю (ст. 3) і кожен має право на повагу до його гідності (ст. 28).

Статтею 6 Хартії про право на охорону здоров`я, передбачено, що нікого не можна позбавити свободи на підставі медичної небезпеки для самого себе або для інших, окрім випадків, коли таку небезпеку засвідчено компетентним і незалежним лікарем, а рішення ухвалено судом згідно з установленою законом процедурою.

На думку суду заява про госпіталізацію не містить безумовних підстав, передбачених ст.14 Закону України «Про психіатричну допомогу», які б давали суду право надати згоду на амбулаторну психіатричну допомогу у примусовому порядку без згоди ОСОБА_2 , оскільки заявник не надав достатніх доказів на підтвердження обставин, що обумовлюють громадянку ОСОБА_2 , до вчинення чи виявлення наміру вчинити ним дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або доказів того, що ОСОБА_2 може завдати суттєву шкоду своєму здоров`ю внаслідок погіршення психічного стану, у разі якщо їй не буде надана психіатрична допомога.

Сама по собі наявність такого висновку лікаря-психіатра при відсутності інших належних і допустимих доказів про відповідний стан особи, на думку суду є недостатньою для ухвалення рішення про надання згоди на амбулаторну психіатричну допомогу у примусовому порядку без згоди громадянки ОСОБА_2 .

Крім того, згідно з ст. 3 Закону України «Про психіатричну допомогу» встановлено презумпцію психічного здоров`я, тобто, кожна особа вважається такою, яка не має психічного розладу, доки наявність такого розладу не буде встановлено на підставі та у порядку, передбачених цим Законом та іншими законами України.

Правова позиція щодо презумпції психічного здоров`я людини та неможливості незаконного втручання держави в її особисту свободу внаслідок нічим не підтвердженого припущення щодо наявності у неї психічного захворювання викладена у практиці Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) є обов`язковою для застосування національними судами.

Перед тим як визначати, чи було достовірно доведено, що особа страждає на психічний розлад, вид і ступені якого можуть бути підставою для примусового тримання цієї особи у психіатричній лікарні, суди повинні встановити, чи було таке тримання законним у розумінні підпункту «е» пункту 1 статті 5 Конвенції про захист прав і основоположних свобод, зокрема, чи була дотримана процедура, передбачена чинним законодавством України.

Недотримання вимог норм матеріального чи процесуального права при вирішенні питання про надання особі психіатричної допомоги в примусовому порядку призводить до порушення підпункту «е» пункту 1 статті 5 Конвенції про захист прав і основоположних свобод.

Відповідність такого позбавлення особи свободи національному законодавству є недостатньою умовою; воно також має бути необхідним за конкретних обставин, які повинен встановити суд, розглядаючи справу.

Аналогічний висновок, висловлений у постанові Першої судової палати Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 10 вересня 2020 року у справі №127/25395/18.

Зокрема, особа повинна реально страждати психічним захворюванням, тобто реальні психічні розлади повинні бути встановлені компетентними органами на основі об`єктивної медичної експертизи; психічні розлади повинні досягти такого рівня, які виправдовують амбулаторну психіатричну допомогу у примусовому порядку без згоди ОСОБА_2 наявність захворювання повинна бути встановлена відповідним висновком.

Пояснення її піклувальника, щодо агресивної поведінки її дочки суду доводились шляхом, надання нею у судовому засіданні диску з її розмовами. Проте диск виявився пустим, а тому не прийнятий судом в якості доказу.

Також не надано доказів, що піклувальник вчиняє всі належні заходи, щоб уникнути конфліктів із підопічною (наприклад, робота з психологом, відвідування гуртків для осіб з обмеженими можливостями).

У матеріалах поданої заяви відсутні відомості, що дають достатні підстави для обґрунтованого припущення про наявність у особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, тобто обставин, передбачених ст. 11 ЗУ «Про психіатричну допомогу».

Крім того, жодним доказом не підтверджено наявності обставин, визначених ст. 14 ЗУ «Про психіатричну допомогу», як підстави для примусової госпіталізації.

Окрім того, в ході судового засідання представник ОСОБА_2 повідомила, що 14.01.2021 року вона з донькою відвідувала КНП «Міський психіатричний диспансер» ОМР для огляду з метою підтвердження соціальних виплат держави, на вищевказаний огляд ОСОБА_2 прибула добровільною

Також судові не надано на ухвалу про витребування доказів, що підтверджують звернення ОСОБА_2 та її піклувальника до органів поліції.

Таким чином, враховуючи вищенаведене суд вважає, що в задоволенні заяви необхідно відмовити.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 1, 3, 12, 14, 19, 22 Закону України «Про психіатричну допомогу», ст.ст. 339, 341, 342, 354 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволені заяви лікаря-психіатра Комунального некомерційного підприємства «Міський психіатричний диспансер» ОМР Кондратея Олексія Вікторовича про надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку відмовити в повному обсязі.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання Одеському апеляційному суду апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 25.01.2021 року.

Суддя Маломуж А. І.

Присяжні Фартушняк Н.Б.

Тарасевич Н.В