№205/9334/18
провадження 2/201/192/2021
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 січня 2021 року Жовтневий районний суд

м. Дніпропетровська

в складі: головуючого

судді Антонюка О.А.

з секретарем - Храмцевич Т.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Банк Камбіо» до ОСОБА_1 і ОСОБА_2 , треті особи Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, Товариство з обмеженою відповідальністю «Буд комплект Дніпро», Товариство з обмеженою відповідальністю «Проспект 28» і приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Кухтіна Вікторія Віталіївна про застосування наслідків недійсності нікчемних правочинів, зобов`язання вчинити певні дії і скасування рішень приватного нотаріуса,

ВСТАНОВИВ:

ПАТ «Банк Камбіо» 18 грудня 2018 року звернулося до суду з позовом до відповідачів ОСОБА_1 і ОСОБА_2 про застосування наслідків недійсності нікчемних правочинів, зобов`язання вчинити певні дії і скасування рішень приватного нотаріуса, позовні вимоги не змінювалися, але уточнювалися і доповнювалися. Позивач в своїх позовних вимогах та з представником посилаються на те, що 25 липня 2014 року між ПАТ «Банк Камбіо» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 136/07-14, пунктом 1.6. кредитного договору встановлено цільове призначення кредиту: на придбання нерухомості, а саме будівлі і споруди «Комунальний заклад Міська клінічна лікарня №18», розташованих за адресою: АДРЕСА_1 , які належать ПАТ «Банк Камбіо»; пунктом 1.9. кредитного договору встановлено, що зобов`язання за кредитним договором забезпечуються: заставою нерухомості, а саме будівлі і споруди «Комунальний заклад Міська клінічна лікарня № 18», розташованих за адресою: АДРЕСА_1 , які належать ОСОБА_1 на суму 10 400 537 гривень; заставою майнових прав по договору строкового банківського вкладу (депозиту) від 25 липня 2014 року на суму 890 000.00 доларів США, укладеним між ОСОБА_2 та ПАТ «Банк Камбіо»; порукою ОСОБА_2

25 липня 2014 року згідно договору купівлі-продажу нерухомого майна від 25 липня 2014 року ОСОБА_1 придбав у власність об`єкт нерухомого майна, а саме: будівлі і споруди «Комунальний заклад Міська клінічна лікарня № 18». 25 липня 2014 року на забезпечення повного виконання грошових зобов`язань за кредитним договором № 136/07-14 від 25 липня 2014 року між ОСОБА_1 (як іпотекодавцем) та ПАТ «Банк Камбіо» (як іпотекодержателем) укладено іпотечний договір №136/07-14-1 від 25 липня 2014 року. Предмет іпотеки розташований на земельній ділянці площею 0.4918 га, кадастровий номер ділянки :03:316:0074, що підтверджується довідкою Управління Держземагенства у м. Дніпропетровськ, Дніпропетровської області № 27/374 від 24 липня 2014 року.

Також відповідним приватним нотаріусом вчинено реєстраційні дії щодо внесення запису про обтяження у вигляді заборони, а саме: номер запису про обтяження: 6455927 від 25 липня 2014 року 13:18:28 підставою внесення якого є рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 14694908 від 25 липня 2014 року 13:19:09, приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Кухтіна В.В. за договором іпотеки № 136/07-14-1, серія та номер: 2404/НАА № 883762-№ 883767, НАА № 883769-№ 883772, виданий 26 липня 2014 року, видавник приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Кухтіна В.В., реєстровий номер заборони № 2405, особа, майно/права якої обтяжуються: ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 .

В подальшому сторонами було укладено ряд нікчемних, на думку позивача, правочинів, а саме: 25 липня 2014 року ОСОБА_2 (вкладник) уклала з ПАТ «Банк Камбіо» Договір №дф- 04/709-14 строкового банківського вкладу (депозиту) «Classic», відповідно до п. 1.1. договору банк приймає від вкладника грошову суму в розмірі 890 000 доларів США, відповідно до п. 1.2. банк відкриває вкладний (депозитний) рахунок вкладнику № НОМЕР_2 , відповідно до п. 1.4. строк розміщення вкладу складає 731 днів: з 25 липня 2014 року по 25 липня 2016 року, відповідно до п. 1.5. процентна ставка складає 8.80% річних.

25 липня 2014 року ОСОБА_2 (вкладник) уклала з ПАТ «Банк Камбіо» додаткову угоду до договору № дф-04/709-14 строкового банківського вкладу (депозиту) «Classic», де зазначено, що сторони дійшли згоди доповнити договір пунктом 3.8. наступного змісту: «У разі дострокового розірвання договору за згодою сторін або за вимогою банку достроково розірвати договір до закінчення строку, умови п. 2.1.3. та 3.4. щодо перерахування відсотків не застосовуються, а застосовуються умови п.1.5.

25 липня 2014 року ОСОБА_2 (поручитель), уклала з ПАТ «Банк Камбіо» (кредитор) договір поруки № 136/07-14-П від 25 липня 2014 року; відповідно до п. 1.1. поручитель зобов`язується відповідати перед кредитором за виконання всіх зобов`язань ОСОБА_1 (позичальника), що виникають за кредитним договором № 136/07-14, укладеним 25 липня 2014 року, згідно з яким позичальнику надається кредит у сумі 10 500 000 грн, з метою придбання нерухомості, а саме будівлі і споруди «Комунальний заклад Міська клінічна лікарня № 18», розташованих за адресою: АДРЕСА_1 , які належать ПАТ «Банк Камбіо», зі сплатою за користування кредитом 18% процентів річних. Відповідно до п. 4.4.1 поручитель відповідає перед кредитором за виконання зобов`язання позичальником згідно кредитного договору у сумі, що дорівнює 10 500 000 грн., за сплату процентів розмір яких встановлено кредитним договором та всіма додатковими угодами до нього.

25 липня 2014 року між ОСОБА_2 (заставодавець) та ПАТ «Банк Камбіо» (заставодержатель) укладено договір застави майнових прав та відступлення прав вимоги № 136/07-14-П від 25 липня 2014 року. Відповідно до п. 1.1. договір забезпечує вимоги заставодержателя, що випливають з кредитного договору № 136/07-14, укладеним 25 липня 2014 року. В забезпечення виконання зобов`язань, вказаних у п. 1.1 договору заставодавець передає у заставу належні йому на момент укладення цього договору майнові праві - право вимоги грошових коштів, по договору строкового банківського вкладу.

17 вересня 2014 року між ПАТ «Банк Камбіо» та ОСОБА_1 укладено договір про припинення іпотечного договору № 136/07-14-1 від 25 липня 2014 року, серія та номер: реєстр № 2987/НАВ 778325, НАВ 778326, виданий 17 вересня 2014 року, приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Кухтіною В.В.. 17 вересня 2014 року 15:10:44 на підставі відповідного договору про припинення іпотечного договору приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Кухтіною В.В. вчинено реєстраційні дії щодо внесення запису про припинення іпотеки, індексний номер рішення: 15859734, від 17 вересня 2014 року 15:12:24. 17 вересня 2014 року 15:05:10 також відповідно до договору про припинення іпотечного договору приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Кухтіною В.В. вчинено реєстраційні дії щодо внесення запису про припинення обтяження, індексний номер рішення: 15859265, від 17 вересня 2014 року 15:05:10.

Таким чином, між сторонами укладено цивільно-правові договори про отримання кредитних коштів, однак боржником свої зобов`язання по поверненню кредитних коштів не виконано, а в подальшому вчинені протиправні дії по укладанню правочинів, що підпадають під ознаки нікчемності- передбачені ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Тоді як сам ПАТ «Банк Камбіо» не отримав реальних грошових надходжень на погашення зобов`язань за кредитним договором, погашення кредиту відбулось за рахунок внутрішньобанківських проводок в період неможливості виконання банком своїх зобов`язань перед кредиторами, що призвело до порушення п. 7 ч. З ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», що визначено як ознаку нікчемності правочину. За результатом укладення ряду правочинів: договору № дф-04/709-14 строкового банківського вкладу (депозиту) «Classic» та додаткової угоди до договору №дф-04/709-14 строкового банківського вкладу, договір поруки №136/07-14-П від 25 липня 2014 року, договір застави майнових прав та відступлення прав вимоги № 136/07-14-П від 25 липня 2014 року, договір про припинення іпотечного договору № 136/07-14-1 від 25 липня 2014 року із власності банку були незаконно виведені його активи. Банк втратив статус сторони договірних відносин без отримання реального виконання зобов`язання.

Позивач вважає вказане протиправним і порушуючим їх права, а тому і звернулися в суд з цим позовом. Вважають позивачі дії відповідачів по невизнанню їх законного права на вказане майно неправомірними, зобов`язання повинно бути законним і справедливим. Просили суд про визнання протиправними вказаних рішень, скасування рішень про державну реєстрацію та відновлення становища, яке існувало до цього порушення, застосувати наслідків недійсності нікчемних правочинів і зобов`язати вчинити певні дії, задовольнивши уточнений позов в повному обсязі.

Відповідачі ОСОБА_1 і ОСОБА_2 та/або їх представники в судове засідання не з`явилися, про день та час розгляду справи повідомлялися належним чином, надали до суду заперечення, в яких зазначили, що позовні вимоги є безпідставними, надуманими та необґрунтованими, при укладанні угод керувалися положеннями діючого законодавства України, у зв`язку з чим, жодних прав та законних інтересів позивачів ними не порушувалося, тому просили суд відмовити у повному обсязі в задоволенні позовних вимог і вважали за можливе слухати справу за наявними матеріалами справи без їх участі. Суд вважає можливим слухання справи за відсутності вказаних відповідачів відповідно до ст. 223 ЦПК України.

Треті особи Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, ТОВ «Буд комплект Дніпро», ТОВ «Проспект 28» і приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Кухтіна В.В. та/або їх представники в судове засідання не з`явилися, про день та час розгляду справи повідомлялися належним чином, надали до суду заперечення, в яких зазначили, що позовні вимоги є безпідставними, надуманими та необґрунтованими, просили суд відмовити у повному обсязі в задоволенні позовних вимог.

З`ясувавши думку сторін, третіх осіб, оцінивши надані і добуті докази, перевіривши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги не обґрунтованими і не підлягаючими задоволенню.

Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Згідно ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

В судовому засіданні встановлено, що 25 липня 2014 року між Публічним акціонерним товариством «Банк Камбіо» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 136/07-14, відповідно до п. 1.1. кредитного договору банк зобов`язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти, у відповідності до п. 1.2. кредитного договору сума кредиту складає 10 500 000 гривень; пунктом 1.5. кредитного договору встановлено дату повернення кредиту - 22 липня 2016 року; пунктом 1.6. кредитного договору встановлено цільове призначення кредиту: на придбання нерухомості, а саме будівлі і споруди «Комунальний заклад Міська клінічна лікарня №18», розташованих за адресою: АДРЕСА_1 , які належать ПАТ «Банк Камбіо»; пунктом 1.9. кредитного договору встановлено, що зобов`язання за кредитним договором забезпечуються: заставою нерухомості, а саме будівлі і споруди «Комунальний заклад Міська клінічна лікарня № 18», розташованих за адресою: АДРЕСА_1 , які належать ОСОБА_1 на суму 10 400 537 (Десять мільйонів чотириста тисяч п`ятсот тридцять сім) гривень; заставою майнових прав по договору строкового банківського вкладу (депозиту) від 25 липня 2014 року на суму 890 000,00 (Вісімсот дев`яносто тисяч) доларів США, укладеним між ОСОБА_2 та ПАТ «Банк Камбіо»; порукою ОСОБА_2

25 липня 2014 року згідно договору купівлі-продажу нерухомого майна від 25 липня 2014 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Кухтіною В.В. зареєстрованому в реєстрі за № 2393, ОСОБА_1 придбав у власність об`єкт нерухомого майна, а саме: будівлі і споруди «Комунальний заклад Міська клінічна лікарня № 18», що складається з: лікувальний корпус - денний стаціонар літ. А-2, підвал літ. А-2, тераса літ. а-1, входи у підвал літ. АМ, а2-1, загальною площею 808.7 кв. м., сходи літ. а, вхід у підвал літ. а3, приямки літ. а4, а5, ганок літ. а6, лікувальний корпус - терапія літ. Б-3, підвал під Б-3, прибудови літ. б1-1, б2-1 , б3-1, вхід у підвал літ. б6-1, веранда б7, балкони б8-б10, загальною площею 689.3 кв. м., входи у підвал літ. б4, б5; технічний корпус літ. В1, прибудови літ. В'-ІМ, загальною площею 70.6 кв. м.; гараж літ. Г-1, прибудова літ. г-1, загальною площею 72.4 кв. м., оглядова яма під літ. Г-1; дезкамера літ. У-1, загальною площею 25.7 кв. м.; сарай літ. Ж-1, загальною площею 35.4 кв. м.; гараж літ. 3-1, загальною площею 31.2 кв. м.; оглядова яма під 3-1, бойлер літ. 0-1, загальною площею 8.3 кв. м.; навіси (тимчасові) літ. К, Л; витяжка труба літ. М; ворота, огорожа № 1-3, мостіння І, II, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

25 липня 2014 року на забезпечення повного виконання грошових зобов`язань за кредитним договором № 136/07-14 від 25 липня 2014 року між ОСОБА_1 (як іпотекодавцем) та ПАТ «Банк Камбіо» (як іпотекодержателем) укладено іпотечний договір № 136/07-14-1 від 25 липня 2014 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Кухтіною В.В., зареєстрованому в реєстрі за № 2404. Згідно п. 1.1. іпотекодавець передає іпотекодержателю в іпотеку нерухоме майно - будівлі і споруди «Комунальний заклад Міська клінічна лікарня №18» в АДРЕСА_1 . реєстраційний номер об`єкта нерухомості: 1. Предмет іпотеки розташований на земельній ділянці площею 0.4918 га, кадастровий номер ділянки :03:316:0074, що підтверджується довідкою Управління Держземагенства у м. Дніпропетровськ, Дніпропетровської області № 27/374 від 24 липня 2014 року.

Згідно п. 1.2. вартість предмету іпотеки на момент укладання іпотечного договору згідно зі звітом про оцінку майна, складеним суб`єктом оціночної діяльності - Товарна біржа «Дніпропетровська універсальна», податковий номер 34985778 від 18 квітня 2014 року становить 10 400 537 (Десять мільйонів чотириста тисяч п`ятсот тридцять сім) гривень; згідно п. 2.1. іпотека відповідно до іпотечного договору забезпечує повне виконання грошових зобов`язань іпотекодавця, що випливають та/або можуть виникнути у майбутньому з кредитного договору № 136/07-14 від 25 липня 2014 року, укладеного між іпотекодавцем та іпотекодержателем

Відповідні дії щодо реєстрації обтяження полягали у внесенні Запису про іпотеку: 6456255, дата та час державної реєстрації: 25.07.2014 13:34:44, підставою внесення якого є рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 14695603 від 25 липня 2014 року 13:35:43, приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Кухтіна Вікторія Віталіївна за договором іпотеки № 136/07-14-1, серія та номер: 2404/НАА № 883762-№ 883767, НАА № 883769- № 883772, виданий 26 липня 2014 року, видавник приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Кухтіна В.В., опис предмета іпотеки: будівлі і споруди «Комунальний заклад Міська клінічна лікарня №18» за іпотекодержателем ПАТ «Банк Камбіо».

Також відповідним приватним нотаріусом вчинено реєстраційні дії щодо внесення запису про обтяження у вигляді заборони, а саме: номер запису про обтяження: 6455927 від 25 липня 2014 року 13:18:28 підставою внесення якого є рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 14694908 від 25 липня 2014 року 13:19:09, приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Кухтіна В.В. за договором іпотеки № 136/07-14-1, серія та номер: 2404/НАА № 883762-№ 883767, НАА № 883769-№ 883772, виданий 26 липня 2014 року, видавник приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Кухтіна В.В., реєстровий номер заборони № 2405, особа, майно/права якої обтяжуються: ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 .

В подальшому сторонами було укладено ряд нікчемних правочинів, а саме: 25 липня 2014 року фізична особа ОСОБА_2 (вкладник), паспорт серії НОМЕР_3 , виданий Центр-Міським РВ Криворізького МУ УМВС України в Дніпропетровській області, 28 грудня 1997 року, податковий номер НОМЕР_4 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_2 . уклала з ПАТ «Банк Камбіо» Договір №дф- 04/709-14 строкового банківського вкладу (депозиту) «Classic», відповідно до п. 1.1. договору банк приймає від вкладника грошову суму в розмірі 890 000 доларів США, відповідно до п. 1.2. банк відкриває вкладний (депозитний) рахунок вкладнику № НОМЕР_2 , відповідно до п. 1.4. строк розміщення вкладу складає 731 днів: з 25 липня 2014 року по 25 липня 2016 року, відповідно до п. 1.5. процентна ставка складає 8.80% річних.

25 липня 2014 року, фізична особа ОСОБА_2 (вкладник), паспорт серії НОМЕР_3 , виданий Центр-Міським РВ Криворізького МУ УМВС України в Дніпропетровській області, 28 грудня 1997 року, податковий номер НОМЕР_4 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_2 . уклала з ПАТ «Банк Камбіо» додаткову угоду до договору №дф-04/709-14 строкового банківського вкладу (депозиту) «Classic», де зазначено, що сторони дійшли згоди доповнити договір пунктом 3.8. наступного змісту: «У разі дострокового розірвання договору за згодою сторін або за вимогою банку достроково розірвати договір до закінчення строку, умови п.2.1.3. та 3.4. щодо перерахування відсотків не застосовуються, а застосовуються умови п.1.5.

25 липня 2014 року, фізична особа ОСОБА_2 (поручитель), уклала з ПАТ «Банк Камбіо» (кредитор) договір поруки № 136/07-14-П від 25 липня 2014 року; відповідно до п. 1.1. поручитель зобов`язується відповідати перед кредитором за виконання всіх зобов`язань ОСОБА_1 (позичальника), що виникають за кредитним договором № 136/07-14, укладеним 25 липня 2014 року, згідно з яким позичальнику надається кредит у сумі 10 500 000 грн, з метою придбання нерухомості, а саме будівлі і споруди «Комунальний заклад Міська клінічна лікарня № 18», розташованих за адресою: АДРЕСА_1 , які належать ПАТ «Банк Камбіо», зі сплатою за користування кредитом 18% процентів річних. Відповідно до п. 4.4.1 поручитель відповідає перед кредитором за виконання зобов`язання позичальником згідно кредитного договору у сумі, що дорівнює 10 500 000 грн., за сплату процентів розмір яких встановлено кредитним договором та всіма додатковими угодами до нього.

25 липня 2014 року, між фізичною особою ОСОБА_2 (заставодавець) та ПАТ «Банк Камбіо» (заставодержатель) укладено договір застави майнових прав та відступлення прав вимоги № 136/07-14-П від 25 липня 2014 року. Відповідно до п. 1.1. договір забезпечує вимоги заставодержателя, що випливають з кредитного договору № 136/07-14, укладеним 25 липня 2014 року. В забезпечення виконання зобов`язань, вказаних у п. 1.1 договору заставодавець передає у заставу належні йому на момент укладення цього договору майнові праві - право вимоги грошових коштів, по договору строкового банківського вкладу.

17 вересня 2014 року між ПАТ «Банк Камбіо» та ОСОБА_1 укладено договір про припинення іпотечного договору № 136/07-14-1 від 25 липня 2014 року, серія та номер: реєстр № 2987/НАВ 778325, НАВ 778326, виданий 17 вересня 2014 року, приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Кухтіною В.В.. 17 вересня 2014 року 15:10:44 на підставі відповідного договору про припинення іпотечного договору приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Кухтіною В.В. вчинено реєстраційні дії щодо внесення запису про припинення іпотеки, індексний номер рішення: 15859734, від 17 вересня 2014 року 15:12:24.

17 вересня 2014 року 15:05:10 також відповідно до договору про припинення іпотечного договору приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Кухтіною В.В. вчинено реєстраційні дії щодо внесення запису про припинення обтяження, індексний номер рішення: 15859265, від 17 вересня 2014 року 15:05:10.

Таким чином, як стверджує позивач, між сторонами укладено цивільно-правові договори про отримання кредитних коштів, однак боржником свої зобов`язання по поверненню кредитних коштів не виконано, а в подальшому вчинені протиправні дії по укладанню правочинів, що підпадають під ознаки нікчемності, передбачені ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Тоді як сам ПАТ «Банк Камбіо» не отримав реальних грошових надходжень на погашення зобов`язань за кредитним договором, погашення кредиту відбулось за рахунок внутрішньобанківських проводок в період неможливості виконання банком своїх зобов`язань перед кредиторами, що призвело до порушення п. 7 ч. З ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», що визначено як ознаку нікчемності правочину. За результатом укладення ряду правочинів: договору № дф-04/709-14 строкового банківського вкладу (депозиту) «Classic» та додаткової угоди до договору №дф-04/709-14 строкового банківського вкладу, договір поруки №136/07-14-П від 25 липня 2014 року, договір застави майнових прав та відступлення прав вимоги № 136/07-14-П від 25 липня 2014 року, договір про припинення іпотечного договору № 136/07-14-1 від 25 липня 2014 року із власності банку були незаконно виведені його активи. Банк втратив статус сторони договірних відносин без отримання реального виконання зобов`язання. У зв`язку із чим банк звертається до суду з проханням відновити становище, що існувало до порушення, визнання прав сторони за кредитним договором та іпотечним договором.

Згідно з ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України (ЦПК) кожна особа має право в порядку встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Нова редакція Цивільного процесуального кодексу України, а саме ст. 19 передбачає можливість визнання дій держреєстраторів щодо реєстрації прав власності недійсними. Правові відносини даного спору регулюються Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» й Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127.

Відповідно до п. 1 ч. І ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Крім цього, згідно з п. 41 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 1127 від 25 грудня 2015 року визначено, що для Державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, також подаються копія письмової вимоги про усунення порушень, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця, документ, що підтверджує наявність факту завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі коли більш тривалий строк не зазначений у відповідній письмовій вимозі, заставна (якщо іпотечним договором передбачено її видачу).

Відповідно до вимог ст. 35 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику письмову вимогу про усунення порушення.

В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання спору на підставі договору.

Позивач вважає вказане протиправним і порушуючим їх права, а тому і звернулися в суд з цим позовом. Вважають позивачі дії відповідачів по невизнанню їх законного права на вказане майно неправомірними, зобов`язання повинно бути законним і справедливим. В зв`язку з обставинами, що склалися, позивач вважає, що його права порушено, виник спір, який в добровільному досудовому порядку вирішено не було і позивач вимушений був звернутися до суду з цим позовом.

Суд вважає позовну заяву не підлягаючою задоволенню за наступних підстав.

Стаття 15 ЦК України передбачає право на захист цивільних прав та інтересів: «1. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання…».

Стаття 16 ЦК України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ст. 316 ЦК України, ст. 41 Конституції України, ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року, право власності це право особи на майно, яке він здійснює відповідно до закону, по своїй волі і незалежно від волі інших осіб. Зміст права власності складаються із володіння, користування і розпорядження. Володіння майном має на увазі юридично закріплену можливість фактично володіти майном, впливати на нього у будь-який момент, здійснювати відносно такого майна свою волю. Право користування полягає в юридично закріпленій можливості власника використовувати корисні якості майна для себе, отримувати з цього користь, вигоду. Розпорядження майном це можливість власника встановлювати, змінювати, припиняти юридичне існування майна.

Правовий режим спільної часткової власності визначається Главою 26 ЦК України з урахуванням інтересів усіх її учасників. Володіння, користування та розпорядження частковою власністю здійснюється за згодою всіх співвласників, а за відсутності згоди спір вирішується судом. Незалежно від розміру часток, співвласники при здійсненні зазначених правомочностей мають рівні права.

Відповідно до ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Частиною 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч.1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно із ст. 365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї.

Як вже було встановлено, що дійсно 25 липня 2014 року між ПАТ «Банк Камбіо» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 136/07-14, відповідності до п.1.2. кредитного договору сума кредиту складає 10 500 000 гривень, пунктом 1.6. кредитного договору встановлено цільове призначення кредиту: на придбання нерухомості, а саме будівлі і споруди «Комунальний заклад Міська клінічна лікарня №18», розташованих за адресою: АДРЕСА_1 , які належать ПАТ «Банк Камбіо»; пунктом 1.9. кредитного договору встановлено, що зобов`язання за кредитним договором забезпечуються: заставою нерухомості, а саме будівлі і споруди «Комунальний заклад Міська клінічна лікарня № 18», розташованих за адресою: АДРЕСА_1 , які належать ОСОБА_1 на суму 10 400 537 гривень; заставою майнових прав по договору строкового банківського вкладу (депозиту) від 25 липня 2014 року на суму 890 000.00 доларів США, укладеним між ОСОБА_2 та ПАТ «Банк Камбіо»; порукою ОСОБА_2

25 липня 2014 року згідно договору купівлі-продажу нерухомого майна від 25 липня 2014 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Кухтіною В.В. зареєстрованому в реєстрі за № 2393, ОСОБА_1 придбав у власність об`єкт нерухомого майна, а саме: будівлі і споруди «Комунальний заклад Міська клінічна лікарня № 18». 25 липня 2014 року на забезпечення повного виконання грошових зобов`язань за кредитним договором № 136/07-14 від 25 липня 2014 року між ОСОБА_1 (як іпотекодавцем) та ПАТ «Банк Камбіо» (як іпотекодержателем) укладено іпотечний договір №136/07-14-1 від 25 липня 2014 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Кухтіною В.В., зареєстрованому в реєстрі за № 2404. Згідно п. 1.1. іпотекодавець передає іпотекодержателю в іпотеку нерухоме майно - будівлі і споруди «Комунальний заклад Міська клінічна лікарня №18» в АДРЕСА_1 . реєстраційний номер об`єкта нерухомості: 1. Предмет іпотеки розташований на земельній ділянці площею 0.4918 га, кадастровий номер ділянки :03:316:0074, що підтверджується довідкою Управління Держземагенства у м. Дніпропетровськ, Дніпропетровської області № 27/374 від 24 липня 2014 року.

Також відповідним приватним нотаріусом вчинено реєстраційні дії щодо внесення запису про обтяження у вигляді заборони, а саме: номер запису про обтяження: 6455927 від 25 липня 2014 року 13:18:28 підставою внесення якого є рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 14694908 від 25 липня 2014 року 13:19:09, приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Кухтіна В.В. за договором іпотеки № 136/07-14-1, серія та номер: 2404/НАА № 883762-№ 883767, НАА № 883769-№ 883772, виданий 26 липня 2014 року, видавник приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Кухтіна В.В., реєстровий номер заборони № 2405, особа, майно/права якої обтяжуються: ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 .

В подальшому сторонами було укладено ряд правочинів, а саме: 25 липня 2014 року ОСОБА_2 (вкладник) уклала з ПАТ «Банк Камбіо» Договір №дф- 04/709-14 строкового банківського вкладу (депозиту) «Classic», відповідно до п. 1.1. договору банк приймає від вкладника грошову суму в розмірі 890 000 доларів США, відповідно до п. 1.2. банк відкриває вкладний (депозитний) рахунок вкладнику № НОМЕР_2 , відповідно до п. 1.4. строк розміщення вкладу складає 731 днів: з 25 липня 2014 року по 25 липня 2016 року, відповідно до п. 1.5. процентна ставка складає 8.80% річних.

25 липня 2014 року ОСОБА_2 (вкладник) уклала з ПАТ «Банк Камбіо» додаткову угоду до договору № дф-04/709-14 строкового банківського вкладу (депозиту) «Classic», де зазначено, що сторони дійшли згоди доповнити договір пунктом 3.8. наступного змісту: «У разі дострокового розірвання договору за згодою сторін або за вимогою банку достроково розірвати договір до закінчення строку, умови п. 2.1.3. та 3.4. щодо перерахування відсотків не застосовуються, а застосовуються умови п.1.5.

25 липня 2014 року ОСОБА_2 (поручитель), уклала з ПАТ «Банк Камбіо» (кредитор) договір поруки № 136/07-14-П від 25 липня 2014 року; відповідно до п. 1.1. поручитель зобов`язується відповідати перед кредитором за виконання всіх зобов`язань ОСОБА_1 (позичальника), що виникають за кредитним договором № 136/07-14, укладеним 25 липня 2014 року, згідно з яким позичальнику надається кредит у сумі 10 500 000 грн, з метою придбання нерухомості, а саме будівлі і споруди «Комунальний заклад Міська клінічна лікарня № 18», розташованих за адресою: АДРЕСА_1 , які належать ПАТ «Банк Камбіо», зі сплатою за користування кредитом 18% процентів річних. Відповідно до п. 4.4.1 поручитель відповідає перед кредитором за виконання зобов`язання позичальником згідно кредитного договору у сумі, що дорівнює 10 500 000 грн., за сплату процентів розмір яких встановлено кредитним договором та всіма додатковими угодами до нього.

25 липня 2014 року між ОСОБА_2 (заставодавець) та ПАТ «Банк Камбіо» (заставодержатель) укладено договір застави майнових прав та відступлення прав вимоги № 136/07-14-П від 25 липня 2014 року. Відповідно до п. 1.1. договір забезпечує вимоги заставодержателя, що випливають з кредитного договору № 136/07-14, укладеним 25 липня 2014 року. В забезпечення виконання зобов`язань, вказаних у п. 1.1 договору заставодавець передає у заставу належні йому на момент укладення цього договору майнові праві - право вимоги грошових коштів, по договору строкового банківського вкладу.

17 вересня 2014 року між ПАТ «Банк Камбіо» та ОСОБА_1 укладено договір про припинення іпотечного договору № 136/07-14-1 від 25 липня 2014 року, серія та номер: реєстр № 2987/НАВ 778325, НАВ 778326, виданий 17 вересня 2014 року, приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Кухтіною В.В.. 17 вересня 2014 року 15:10:44 на підставі відповідного договору про припинення іпотечного договору приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Кухтіною В.В. вчинено реєстраційні дії щодо внесення запису про припинення іпотеки, індексний номер рішення: 15859734, від 17 вересня 2014 року 15:12:24. 17 вересня 2014 року 15:05:10 також відповідно до договору про припинення іпотечного договору приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Кухтіною В.В. вчинено реєстраційні дії щодо внесення запису про припинення обтяження, індексний номер рішення: 15859265, від 17 вересня 2014 року 15:05:10.

У цій справі позивач просить визнати незаконною та скасувати проведену державним реєстратором державну реєстрацію права власності на приміщення позивача за ПАТ «Банк Камбіо». Такий спір не є спором учасників публічно-правових відносин. Реєстратор, здійснюючи державну реєстрацію права власності на вказані будівлі, не мав публічно-правових відносин з позивачем, оскільки така реєстрація права відбувалася за фізичними особами, а не за позивачем. Останній обґрунтував позов незаконністю вибуття у позивача права власності на будівлі та відсутністю у відповідачів правомірного інтересу щодо реєстрації такого права у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Спір має приватноправовий характер, а з огляду на суб`єктний склад сторін цього спору його слід вирішувати за правилами цивільного судочинства.

Близькі за змістом висновки щодо застосування норм процесуального права у подібних правовідносинах викладені, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 826/14433/16 (К/9901/7474/18), від 11 квітня 2018 року у справі № 826/366/16, від 11 квітня 2018 року у справі № 554/14813/15-ц, від 17 квітня 2018 року у справі № 815/6956/15, від 15 травня 2018 року у справі № 826/2691/16, від 22 серпня 2018 року у справі № 820/4673/16, від 28 серпня 2018 року № 826/7122/15, від 29 серпня 2018 року у справі № 816/1604/17, від 7 листопада 2018 року у справі № 826/9963/16, від 14 листопада 2018 року у справі № 826/10475/17, від 21 листопада 2018 року у справі № 814/1017/16, 16 січня 2019 року у справі № 755/9555/18, від 20 листопада 2019 року у справі № 802/1340/18-а.

У разі порушення іпотекодавцем обов`язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов`язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки. У разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки (частина перша статті 33 Закону України «Про іпотеку»).

Сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до Закону України «Про іпотеку» (частина перша та друга статті 36 цього Закону у редакції, чинній на час проведення державної реєстрації права власності на будівлі за ПАТ «Банк Камбіо»).

Іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання. Рішення про реєстрацію права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, може бути оскаржено іпотекодавцем у суді (частина перша статті 37 Закону України «Про іпотеку» у зазначеній редакції).

Судом встановлено, що договір іпотеки передбачав застереження про задоволення вимог іпотекодержателя. У разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору (частина перша статті 35 Закону України «Про іпотеку»).

За змістом частини першої статті 12, частини першої статті 33 та статті 35 Закону України «Про іпотеку» у вказаній редакції реалізації права іпотекодержателя звернути стягнення на предмет іпотеки передує реалізація ним права вимагати дострокового виконання основного зобов`язання. І лише тоді, якщо останнє невиконане чи неналежно виконане, іпотекодержатель, якщо інше не передбачено законом, може звертати стягнення на предмет іпотеки. Недотримання цих правил є перешкодою для звернення стягнення на предмет іпотеки, але не перешкоджає іпотекодержателю звернутися з позовом до боржника про виконання забезпеченого іпотекою зобов`язання відповідно до частини другої статті 35 Закону України «Про іпотеку» (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 13 березня 2019 року у справі № 520/7281/15-ц (пункт 41)).

Приписи частини першої статті 35 Закону України «Про іпотеку» не перешкоджають іпотекодержателю здійснювати права, визначені цим Законом та/або іпотечним договором, без попереднього повідомлення іпотекодавця тільки тоді, якщо викликана таким повідомленням затримка може спричинити знищення, пошкодження чи втрату предмета іпотеки.

18 серпня 2014 року ПАТ «Банк Камбіо» звернулося до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з вимогою № 576 від 18 серпня 2014 року про усунення порушень виконання зобов`язань за кредитним договором № 136/04-14 від 25 липня 2014 року у зв`язку з наявністю у позичальника станом на дату вимоги простроченої заборгованості за кредитним договором у сумі 10 436 246 грн. 57коп.

З огляду на наявність у позичальника простроченої заборгованості за кредитним договором із сплати основного боргу в розмірі 100 000 грн. 00 коп. та сплати відсотків у розмірі 93 994 грн. 53 коп. ПАТ «Банк Камбіо» 03 вересня 2014 року вдруге звернулося до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з вимогою про усунення порушень виконання зобов`язань за кредитним договором № 136/04-14 від 25 липня 2014 року (лист № 586/1 від 03 вересня 2014 року).

Натомість, позивач вважає, що таке погашення здійснено не належним чином, усупереч вимог постанови Правління НБУ від 19 серпня 2014 року № 510/БТ «Про встановлення особливого режиму контролю за діяльністю Публічного акціонерного товариства «Банк Камбіо» шляхом призначення куратора». Також доводи позовної заяви зводяться до того, що реального надходження грошових коштів для погашення заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором не було, що погашення заборгованості здійснювалось з порушенням встановленого порядку, за відсутності достатнього залишку коштів на консолідованому кореспондентському рахунку ПАТ «Банк Камбіо», що унеможливлювало реальне виконання відповідних банківських транзакцій за рахунками.

З наведеного вбачається, що позивач вважає правочини нікчемними на підставі ч. З ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» і просить застосувати наслідки недійсності нікчемних правочинів.

У цьому спорі заявлено вимоги про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. Відтак, судом підлягає дослідженню обставини нікчемності спірного правочину. За наявності спору щодо правових наслідків недійсного правочину, одна зі сторін якого чи інша заінтересована особа вважає його нікчемним, суд перевіряє відповідні доводи та у мотивувальній частині судового рішення, застосувавши відповідні положення норм матеріального права, підтверджує чи спростовує обставини нікчемності правочину (постанова Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі №463/5896/14-ц; п. 6.3 постанови Об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 05 червня 2020 року у справі № 920/653/18).

Отже, Верховний Суд вже розглядав спори у подібних правовідносинах і робив правові висновки щодо застосування норм ч. З ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» як підстави нікчемності правочинів.

При дослідженні зазначених позивачем у цій справі обставин нікчемності спірного правочину вважаємо, що підлягають врахуванню висновки Верховного Суду щодо застосування норм ч. З ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», викладені у пунктах 6.5-6.7, 6.10-6.12 постанови Об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 05 червня 2020 року у справі № 920/653/18.

Слід відзначити, що у постанові у справі № 920/653/18 містяться правові висновки про те, що невиконання посадовими особами банку наведених у постанові НБУ приписів про віднесення банку до категорії проблемних саме по собі не може бути підставою для висновку про нікчемність або недійсність договору. Постанова НБУ про віднесення банку до категорії проблемних з огляду на її правову природу не є актом цивільного законодавства у розумінні положень статті 4 Цивільного кодексу України, у зв`язку з чим підстав для застосування норм статей 203, 215 Цивільного кодексу України до спірного правочину в контексті невідповідності його зазначеній постанові НБУ як акту законодавства немає.

На те, що відсутні підстави для визнання правочинів, яких стосується спір у цій справі, нікчемними, - вказують також правові позиції, викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 20 червня 2018 року у справі № 755/7957/16-ц, від 26 березня 2019 року у справі № 904/9713/17, а також у постановах Верховного Суду від 05 грудня 2018 року у справі № 911/3880/15, від 12 серпня 2019 року у справі № 904/4953/18.

У цих постановах, зокрема, містяться правові висновки щодо того, що погашення за аналогічних обставин заборгованості перед банком (у якому встановлено особливий режим контролю) за кредитним договором поручителем за рахунок коштів, розміщених на поточних/депозитних рахунках поручителя у цьому банку, не є нікчемними правочинами. Натомість, Верховний Суд вказує, що це є належним виконанням зобов`язань за кредитним договором і призводить до припинення іпотечного договору, що забезпечує виконання таких зобов`язань.

Стосовно неналежності обраного позивачем способу захисту: як спосіб захисту позивач просить скасувати рішення приватного нотаріуса щодо реєстрації припинення запису про іпотеку та щодо реєстрації припинення обтяження у вигляді заборони.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що рішення суб`єкта державної реєстрації прав про державну реєстрацію прав із внесенням відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вичерпує свою дію. А тому після внесення такого запису скасування зазначеного рішення не може бути належним способом захисту права або інтересу позивача. За певних умов таким належним способом може бути скасування запису про проведену державну реєстрацію права (п. 5.17 постанови від 04 вересня 2018 року у справі № 915/127/18, п. 74 постанови від 29 травня 2019 року у справі № 367/2022/15-ц, постанова від 20 листопада 2019 року у справі № 802/1340/18-а).

Натомість, позивачем не заявлялись вимоги про скасування записів про проведення державної реєстрації припинення іпотеки та обтяження.

Тож, у задоволенні позовних вимог у цій частині слід відмовити як через їх безпідставність, так і через неналежно обраний позивачем спосіб захисту.

За приписами ч. 6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Щодо порушення порядку державної реєстрації права власності

Однією із загальних засад державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень є внесення відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно виключно на підставах та в порядку, визначених Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Перевірка документів на наявність підстав, зокрема, для прийняття відповідних рішень є одним з етапів державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (пункт 4 частини першої статті 18 вказаного Закону у тій же редакції).

Державний реєстратор, яким може бути і нотаріус (пункт 2 частини першої статті 10 вказаного Закону у зазначеній редакції): 1) встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема: відповідність обов`язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення у випадках, передбачених законом; відповідність повноважень особи, яка подає документи для державної реєстрації прав; відповідність відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що містяться у Державному реєстрі прав, відомостям, що містяться у поданих документах; наявність обтяжень прав на нерухоме майно; наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов`язує можливість виникнення, переходу, припинення речового права, що підлягає державній реєстрації; 2) перевіряє документи на наявність підстав для зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення (пункти 1-2 частини третьої статті 10 того ж Закону у відповідній редакції).

Перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав, та порядок державної реєстрації прав визначаються Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень (абзац перший частини другої статті 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Так, для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, зокрема, подаються: 1) копія письмової вимоги про усунення порушень, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця; 2) документ, що підтверджує наявність факту завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у відповідній письмовій вимозі (пункт 57 затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень у редакції, чинній на час державної реєстрації права власності на будівлі за відповідачем).

У державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено, зокрема, у разі, якщо подані документи не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяження. За наявності підстав для відмови в державній реєстрації прав державний реєстратор приймає рішення про відмову в державній реєстрації прав (пункт 4 частини першої, абзац перший частини другої статті 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у редакції, що була чинною на час державної реєстрації права власності на будівлі за відповідачами).

Записи до Державного реєстру прав вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав (абзац перший частини першої статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у редакції, що була чинною на час державної реєстрації права власності на будівлі за відповідачами.

Саме скасування такого запису в реєстрі є належним способом захисту прав та інтересів позивачів. Рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав із внесенням відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вичерпує свою дію (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 925/1265/16 (пункт 5.17), від 4 вересня 2018 року у справі № 915/127/18 (пункт 5.17), від 29 травня 2019 року у справі № 367/2022/15-ц (пункт 74), від 20 листопада 2019 року у справі № 802/1340/18-а).

З матеріалів справи вбачається, що відповідач ОСОБА_1 , який виступав іпотекодавцем за договором іпотеки № 136/07-14-1 від 26 липня 2014 року стосовно правовідносин за яким заявлені позовні вимоги у цій справі, на дату звернення до суду і на дату розгляду справи судом не був і не є власником об`єкту нерухомого майна, що було предметом іпотеки за вказаним іпотечним договором. Право власності на предмет іпотеки перейшло від іпотекодавця ( ОСОБА_1 ) до інших осіб.

Відповідно до частини 2 ст. 23 Закону України «Про іпотеку» особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обов`язки за іпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки. Тож, якщо позивач вважає правочин щодо припинення договору іпотеки №136/07-14-1 нікчемним, то позовні вимоги про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину підлягають заявлению до осіб - поточних власників нерухомого майна, які в силу норми закону набувають прав та обов`язків іпотекодавця.

Згідно зі ст. 1 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, кожна фізична та юридична особа має право володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ст. 319 ЦК України, власник володіє користується, розпоряджається своїм майно на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно з п. 3 ч. 2 ст. 16 ЦК України, встановлено, що способом захисту цивільних прав та інтересів може бути припинення дії, яка порушує право. Приписами ст. 182 ЦК України передбачено, що право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

Відповідно до п. 2 ст. 9 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державний реєстратор приймає рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, про відмову в державній реєстрації, про її зупинення, внесення змін до Державного реєстру прав.

Відповідно до вимог ст. 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень», підставою для реєстрації прав, що посвідчують виникнення, перехід, припинення речових прав на нерухоме майно, обмежень цих прав є, зокрема, рішення суду стосовно речових прав на нерухоме майно і обмежень цих прав, що набрали законної сили.

З огляду на вищевикладені приписи чинного законодавства України наявні підстави для задоволення позовних вимог.

Згідно з ЦК України, захист цивільних прав здійснюється в установленому порядку судом шляхом: визнання цих прав, припинення або зміни правовідношення, тощо.

Позовні вимоги, що містяться в даній позовній заяві, суперечать законодавству України, чинному на сьогоднішній день. Згідно зі ст. 55 Конституції України, «Права і свободи людини і громадянина захищаються судом. … Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.». Виходячи з передбаченого ст. 8 Конституції України принципу верховенства права, наведені норми Конституції України надають людині можливість будь-якими незабороненими законом засобами самому захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Вимоги до доказів встановлені ст. 77 ЦПК України, якою встановлено, що письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи.

У відповідності до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України: рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із ст. 129 Конституції України, одним з основних принципів судочинства, є законність. Принцип законності визначається тим, що суд у своїй діяльності при вирішенні справ повинен правильно застосовувати норми матеріального права до взаємовідносин сторін.

Одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який, між іншим, вимагає щоб при остаточному вирішенні справи судами їх рішення не викликали сумнівів (BRUMARESCU v. ROMANIA, № 28342/95, § 61, ЄСПЛ, від 28 жовтня 1999 року).

Cтаття 1 Першого протоколу до Конвенції містить три окремі норми: перша, що виражається в першому реченні першого абзацу та має загальний характер, закладає принцип мирного володіння майном. Друга норма, що міститься в другому реченні того ж абзацу, охоплює питання позбавлення права власності та обумовлює його певними критеріями. Третя норма, що міститься в другому абзаці, визнає право договірних держав, серед іншого, контролювати використання майна в загальних інтересах. Друга та третя норми, які стосуються конкретних випадків втручання у право мирного володіння майном, повинні тлумачитися у світлі загального принципу, закладеного першою нормою.

Перша та найбільш важлива вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно бути законним. Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля. Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар. Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть (EAST WEST ALLIANCE LIMITED v. UKRAINE, № 19336/04, § 166-168, ЄСПЛ, від 23 січня 2014 року).

Європейський суд з прав людини неодноразово констатував в схожих фактичних обставинах порушення статті 1 Першого протоколу Конвенції (зокрема: GLADYSHEVA v. RUSSIA, № 7097/10, ЄСПЛ, 06 грудня 2011 року; PCHELINTSEVA AND OTHERS v. RUSSIA, № 47724/07, 58677/11, 2920/13, 3127/13, 15320/13, ЄСПЛ, від 17 листопада 2016 року).

Конструкція, за якої добросовісний набувач втрачає майно і сам змушений шукати способи компенсації своїх втрат є неприйнятною та покладає на добросовісного набувача індивідуальний та надмірний тягар. Не може добросовісний набувач відповідати у зв`язку із бездіяльністю влади в рамках процедур, спеціально призначених для запобігання шахрайства при вчиненні правочинів з нерухомим майном. Факт незаконного відчуження та допущення продажу квартири не може породжувати правових наслідків для добросовісного набувача, проте, вочевидь, є підставою для виникнення обов`язку в органів місцевого самоврядування здійснити все необхідне, щоб відшкодувати збитки, завдані таким відчуженням.

Згідно ст. 82 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування.

Вирішення даної цивільної справи та прийняття відповідного обґрунтованого по ній рішення неможливе без встановлення фактичних обставин, вибору норми права та висновку про права та обов`язки сторін. Всі ці складові могли бути з`ясовані лише в ході доказової діяльності, метою якої є, відповідно до ЦПК, всебічне і повне з`ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов`язків учасників спірних правовідносин.

Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов`язок із доказування, оскільки ст. 81 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов`язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст. 43, 49 ЦПК України). Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні (ст. 43 ЦПК України), так і обов`язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Крім того, суд безпосередньо не повинен брати участі у зборі доказового матеріалу.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв`язок доказів у їх сукупності.

Всебічне дослідження усіх обставин справи та письмових доказів, з урахуванням допустимості доказів та узгодженістю і несуперечністю між собою дають об`єктивні підстави вважати, що позов не підлягає задоволенню повністю.

Згідно із ст. 129 Конституції України, одним з основних принципів судочинства, є законність. Принцип законності визначається тим, що суд у своїй діяльності при вирішенні справ повинен правильно застосовувати норми матеріального права до взаємовідносин сторін.

Не може суд прийняти до уваги позицію позивача стосовно наполягання на позовних вимогах, оскільки вона спростовується вищенаведеним і нічим об`єктивно не підтверджується.

При таких обставинах суд вважає можливим Публічному акціонерному товариству «Банк Камбіо» в задоволенні позову до ОСОБА_1 і ОСОБА_2 , треті особи Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, ТОВ «Буд комплект Дніпро» і ТОВ «Проспект 28» і приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Кухтіна В.В. про застосування наслідків недійсності нікчемних правочинів, зобов`язання вчинити певні дії і скасування рішень приватного нотаріуса відмовити.

Таким чином суд вважає, що позовні вимоги про в такому вигляді не ґрунтуються на вимогах закону, а тому не підлягають задоволенню в повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись ст. 3, 8, 19, 21, 41, 55, 58, 124, 129 140, 144 Конституції України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. 120 Земельного кодексу України, ст. 15, 16, 182, 257, 267, 316, 317, 319, 321, 365, 377, 391 ЦК України, ст. 9, 19, 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень», ст. 4, 5, 18, 43, 49, 76-81, 84, 89, 258, 259, 263-265, 268 ЦПК України,

ВИРІШИВ:

Публічному акціонерному товариству «Банк Камбіо» в задоволенні позову до ОСОБА_1 і ОСОБА_2 , треті особи Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, Товариство з обмеженою відповідальністю «Буд комплект Дніпро» і Товариство з обмеженою відповідальністю «Проспект 28» і приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Кухтіна Вікторія Віталіївна про застосування наслідків недійсності нікчемних правочинів, зобов`язання вчинити певні дії і скасування рішень приватного нотаріуса відмовити.

Рішення може бути оскаржено в Дніпровський апеляційний суд протягом 30 днів з дня проголошення рішення в порядку, передбаченому ч. 1 ст. 354 ЦПК України з урахуванням положень п. 3 Розділу XII ПРИКІНЦЕВИХ ПОЛОЖЕНЬ ЦПК України.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення в порядку, передбаченому ч. 1 ст. 354 ЦПК України з урахуванням положень п. 3 Розділу XII ПРИКІНЦЕВИХ ПОЛОЖЕНЬ ЦПК України.

Повний текст рішення складено 26 січня 2021 року.

Суддя -