печерський районний суд міста києва
Справа № 2-1512/12
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 жовтня 2021 року Печерський районний суд м. Києва в складі:

головуючого : судді Соколова О.М.,

при секретарі: Шевченко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві справу за скаргою ОСОБА_1 про визнання неправомірним рішення старшого державного виконавця Оболонського РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві Джулай Ю.Ю. щодо відкриття виконавчого провадження, зобов`язання усунути порушення прав ОСОБА_1 , шляхом винесення постанови про закінчення виконавчого проваження,-

В С Т А Н О В И В :

У листопаді 2019 року до Печерського районного суду м. Києва надійшла скарга ОСОБА_1 , про визнання неправомірним рішення старшого державного виконавця Оболонського РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві Джулай Ю.Ю. щодо відкриття виконавчого провадження, зобов`язання усунути порушення прав ОСОБА_1 , шляхом винесення постанови про закінчення виконавчого проваження.

Заявлені вимоги мотивовані тим, що державним виконавцем безпідставністю було відкрито виконавче провадження по закінченню строку пред`явлення виконавчого листа.

Скаржник в судове засідання не з`явився про час та місце розгляду скарги повідомлявся належним чином.

Предстаник стягувача в судове засідання не з`явився про час та місце розгляду скарги повідомлявся належним чином. Проте подав письмову заяву з додатками на підтвердження наявності майна боржника у м. Києві та місця проживання боржника, в якій вказав про розгляд скарги у його відсутність, проти задоволення скарги заперечував у повному обсязі.

Приватний виконавець в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце судового розгляду повідомлявся представника. Подав заяву про розгляд скарги у його відсутність.

Відповідно до ч. 2 ст. 450 ЦПК України, неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

У відповідності до ст.450 ЦПК України, суд вважає можливим розглянути справу на підставі наявних в ній доказів та у відсутність сторін.

Дослідивши матеріали скарги, суд дійшов висновку, що у задоволенні скарги слід відмовити, з наступних підстав.

Згідно зі ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю д.ержавного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Положеннями ч. 2, 3 ст. 451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Судом встановлено, що 10.09.2019 року стягувач ПАТ КБ «Хрещатик» звернулось із заявою до Оболонського РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві про примусове виконання рішення.

Постановою державного виконавця Джулай Ю.Ю. від 17.09.2019 року відкрито виконавче провадження № 60068819, на підставі виконавчого листа № 2-1512/12, виданого Печерським районним судом м. Києва 30.09.2015 року. Того ж дня, винесено постанову про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження.

Ухвалою суду від 14.07.2020 року замінено стягувача з ПАТ КБ «Хрещатик» на ТОВ «ФК «ЕСАЙМЕНТ» яка на правонаступника за правом грошової вимоги.

Крім того, постановою державного виконавця Джулай Ю.Ю. від 01.11.2019 року у виконавчому провадженні № 60068819 накладено арешт на майно боржника ОСОБА_1 .

Відповідно до ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів». Приватний виконавець здійснює примусове виконання рішень, передбачених статтею 3 цього Закону, крім встановлених у частині 2 цієї статті.

Статтею 19 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що право вибору пред`явлення виконавчого документа для примусового виконання до органу державної виконавчої служби або до приватного виконавця, якщо виконання рішення відповідно до статті 5 цього Закону віднесено до компетенції і органів державної виконавчої служби, і приватних виконавців, належить стягувачу.

За положеннями п. 1 ч. 1, ч. 3 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону , за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

У заяві про примусове виконання рішення стягувач має право зазначити відомості, що ідентифікують боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення (рахунок боржника, місце роботи чи отримання ним інших доходів, конкретне майно боржника та його місцезнаходження тощо), рахунки в банківських установах для отримання ним коштів, стягнутих з боржника, а також зазначає суму, яка частково сплачена боржником за виконавчим документом, за наявності часткової сплати.

За загальним правилом закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи, що передбачено ст. 58 Конституції України.

У п. 2 Рішення Конституційного Суду України у справі № 1-7/99 від 09 лютого 1999 року (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів) вказано, що цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

При цьому, у п. 3 вказаного Рішення вказано, що проте надання зворотної дії в часі таким нормативно-правовим актам може бути передбачено шляхом прямої вказівки про це в законі або іншому нормативно-правовому акті.

Враховуючи, що саме Законом України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII від 02 червня 2016 року в п. 5 Розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» було встановлено, що виконавчі документи, видані до набрання чинності цим Законом, пред`являються до виконання у строки, встановлені цим Законом (протягом 3-х років), то має місце пряма вказівка законодавця про надання зворотної дії в часі положенню щодо поширення 3-х річного строку пред`явлення виконавчих листів до виконання, які були видані до 05 жовтня 2016 року, а не лише після набрання чинності Закону від 02 червня 2016 року.

Таким чином, в зв`язку з вищевказаним, відсутні підстави для визнання незаконними та скасування постанови державного виконавця від 17.09.2019 року.

Крім того слід зазначити, що постановою державного виконавця від 29.12.2020 року повернуто виконавчий лист 2-1512/12 від 30.09.2015 року, оскільки здійснені державним виконавцем дії щодо розшуку майна виявились без результатними, у зв`язку з відсутністю у боржника майна.

У відповідності до п.1 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження», виконавчий документ повертається стягувачу, якщо:2) у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

Відповідно до ч. 3 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження», рішення, дії або бездіяльність державного виконавця також можуть бути оскаржені стягувачем та іншими учасниками виконавчого провадження (крім боржника) до начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець. Рішення, дії та бездіяльність начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, можуть бути оскаржені до керівника органу державної виконавчої служби вищого рівня.

У відповідності до ч.ч. 2,3 ст. 451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

У зв`язку з тим, що виконавчий лист повернуто, вимога заявника щодо закриття виконавчого провадження задоволенню не підлягає.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про відповідність дій державного виконавця при відкритті виконавчого провадження вимогам закону та відсутності підстав для задоволення скарги.

З урахуванням зазначеного правові підстави для задоволення ОСОБА_1 про визнання неправомірним рішення старшого державного виконавця Оболонського РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві Джулай Ю.Ю. щодо відкриття виконавчого провадження, зобов`язання усунути порушення прав ОСОБА_1 , шляхом винесення постанови про закінчення виконавчого проваження - відсутні, а тому, скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. 447-453 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В :

У задоволенні скарги ОСОБА_1 про визнання неправомірним рішення старшого державного виконавця Оболонського РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві Джулай Ю.Ю. щодо відкриття виконавчого провадження, зобов`язання усунути порушення прав ОСОБА_1 , шляхом винесення постанови про закінчення виконавчого проваження - відмовити.

Ухвала суду може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного її тексту.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвалу суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Апеляційні скарги подаються учасниками справи до Київського апеляційного суду, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності ЦПК України в редакції від 15 грудня 2017 року.

Суддя О.М.Соколов