Провадження № 2-п/554/74/2021
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 листопада 2021 року суддя Октябрського районного суду м.Полтави Троцька А.І., розглянувши матеріали заяви ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення суду від 20 грудня 2012 року у цивільній справі за позовом ПАТ «Родовід Банк» в особі представника позивача Казначеєвої Олени Олександрівни до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 22.11.2021 року звернулася до суду із заявою про перегляд заочного рішення Октябрського районного суду м.Полтави від 20 грудня 2012 року у цивільній справі за позовом ПАТ «Родовід Банк» в особі представника позивача Казначеєвої Олени Олександрівни до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором. В заяві просила поновити строк на звернення до суду із даною заявою оскільки копію вказаного рішення вона отримала лише 28 жовтня 2021 року, посилаючись, зокрема, на норми ст. 284 ЦПК України.

Ознайомившись із заявою про поновлення пропущеного строку на подачу заяви про перегляд заочного рішення суду, суд приходить до висновку, що в задоволенні вказаної заяви слід відмовити, а заяву про перегляд заочного рішення слід залишити без розгляду, виходячи з наступного.

Встановлено, що заочним рішенням Октябрського районного суду м.Полтави від 20 грудня 2012 року позов ПАТ «Родовід Банк`в особі представника позивача Казначеєвої Олени Олександрівни до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задоволено.

Відповідно до ст. 228 ЦПК України (в редакції, яка діяла на момент ухвалення заочного рішення)заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Відповідно до ст.284 ЦПК України (в редакції, чинній на даний час) заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Отже, ч. 2 та ч. 3 ст. 284 ЦПК України передбачає, що заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Відповідно до ст. 228 ЦПК України (в редакції, яка діяла на момент ухвалення заочного рішення)заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Як вбачається, заочне рішення у цивільній справі за позовом ПАТ «Родовід Банк» в особі представника позивача Казначеєвої Олени Олександрівни до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором - було ухвалено ще 20 грудня 2012 року.

ОСОБА_1 із заявою про перегляд заочного рішення суду звернулася до суду через поштове відділення 17 листопада 2021 року, тобто більше ніж через 8 років та після спливу встановленого ст. 228 ЦПК України (в редакції, яка діяла на момент ухвалення заочного рішення) та ч.2 та ч.3 ст. 284 ЦПК України (в редакції, яка діє на даний час) строку на подання такої заяви.

ОСОБА_1 зазначає, що копію заочного рішення нею було отримано 28 жовтня 2021 року, що є підставою для поновлення строку.

Відповідно до ч. 1 та ч. 5 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Разом з тим, доказів того, що про існування відповідного заочного рішення суду ОСОБА_1 майже 9 років не було відомо, що вона не отримувала копії процесуальних документів під час розгляду справи чи виконання даного рішення та не була належним чином повідомлена про дату та час судових засідань по справі, суду надано не було.

Крім того, суд не може самостійно перевірити вказані обставини та пересвідчитися в тому, чи дійсно ОСОБА_1 не отримувала судові повістки та процесуальні документи, зокрема, відповідне заочне рішення, чи дійсно не була належним чином повідомлена про дату та час судових засідань, оскільки матеріали зазначеної цивільної справи №1622/12431/2012 за позовом ПАТ «Родовід Банк» в особі представника позивача Казначеєвої Олени Олександрівни до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором - знищено за спливом строку зберігання.

При цьому, ухвалою Октябрського районного суду м.Полтави від 24 листопада 2021 року у відкритті провадження за заявою ОСОБА_1 про відновлення втраченого судового провадження відмовлено.

Також суд звертає увагу на тому, що одним з основних елементів верховенства права є принцип правової визначеності, який серед іншого передбачає, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів (пункт 61 рішення ЄСПЛ у справі «Брумареску проти Румунії» (Brumarescu v. Romania) [GC], №. 28342/95, ECHR 1999-VII).

В основі принципу юридичної визначеності, як одного з істотних елементів принципу верховенства права, лежить відоме з римського права положення res judicata (лат. «вирішена справа»), відповідно до якого остаточне рішення правомочного суду, яке вступило в силу, є обов`язковим для сторін і не може переглядатися.

У низці своїх рішень ЄСПЛ, здійснюючи тлумачення положень Конвенції, також указав, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитись у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права частиною спільної спадщини Договірних Сторін.

Базове тлумачення принципу res judicata вміщено в рішеннях ЄСПЛ від 03.12.2003 у справі «Рябих проти Росії», від 09.11.2004 у справі «Науменко проти України», від 18.11.2004 у справі «Праведная проти Росії», від 19.02.2009 у справі «Христов проти України», від 03.04.2008 у справі «Понамарьов проти України», в яких цей принцип розуміється як елемент принципу юридичної визначеності.

Згідно з цим принципом жодна сторона не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового до виконання рішення суду лише з однією метою домогтися повторного розгляду та винесення нового рішення у справі. Повноваження судів вищого рівня з перегляду мають здійснюватися для виправлення судових помилок і недоліків, а не задля нового розгляду справи. Таку контрольну функцію не слід розглядати як замасковане оскарження, і сама лише ймовірність існування двох думок стосовно предмета спору не може бути підставою для нового розгляду справи. Відхід від цього принципу можливий лише тоді, коли цього вимагають відповідні вагомі й непереборні обставини (пункт 52 рішення ЄСПЛ у справі «Рябих проти Росії» (Ryabykh v. Russia), № 52854/39, ECHR 2003-IX, пункт 46 рішення ЄСПЛ у справі «Устименко проти України» № 32053/13).

Отже, забезпечення принципу res judicata є однією з найважливіших засад гарантування державою реалізації права людини на справедливий суд.

Враховуючи викладене, здійснення перегляду судового рішення, яке набрало законної сили та є чинним, є порушенням принципу правової певності як однієї з найважливіших засад гарантування державою реалізації права людини на справедливий суд, оскільки таке рішення не може бути поставлено під сумнів, а здійснення перегляду цього рішення не є виправданим та обґрунтованим, оскільки може мати наслідком порушення прав інших осіб, які покладаються на чинність рішення, здійснюючи свої права та обов`язки протягом усього часу чинності цього рішення.

У справі «Sunday Times v.United Kingdom» Європейський суд вказав, що прописаний у Конвенції термін «передбачено законом» передбачає дотримання такого принципу права як принцип визначеності. ЄСПЛ стверджує, що термін «передбачено законом» має на увазі не лише писане право, як-то норми писаних законів, а й неписане, тобто усталені у суспільстві правила та моральні засади суспільства. До цих правил, які визначають сталість правозастосування, належить і судова практика. Конвенція вимагає, щоб усе право, чи то писане, чи неписане, було достатньо чітким, щоб дозволити громадянинові, якщо виникне потреба, з належною повнотою передбачати певною мірою за певних обставин наслідки, що може спричинити певна дія (ЄСПЛ аналогічної позиції дотримується у справі «Steel and others v. The United Kingdom»).

Також у рішенні в справі «The Sunday Times v. United Kingdom» Європейський суд зазначив, що закон повинен бути досить доступним, він повинен служити для громадянина відповідним орієнтиром, достатнім у контексті, в якому застосовуються певні правові норми у відповідній справі; норма не може вважатися законом, якщо вона не сформульована з достатньою чіткістю, яка дає можливість громадянинові регулювати свою поведінку.

При цьому ЄСПЛ у пунктах 52, 56 рішення від 14.10.2010 у справі «Щокін проти України» зазначив, що тлумачення й застосування національного законодавства є прерогативою національних органів. Однак суд зобов`язаний переконатися в тому, що спосіб, у який тлумачиться й застосовується національне законодавство, призводить до наслідків, сумісних із принципами Конвенції з погляду тлумачення їх у практиці Європейського суду з прав людини. На думку ЄСПЛ, відсутність у національному законодавстві необхідної чіткості й точності, які передбачали можливість різного тлумачення, порушує вимогу «якості закону», передбачену Конвенцією, і не забезпечує адекватного захисту від свавільного втручання публічних органів державної влади в майнові права заявника.

Отже, національне законодавство має тлумачитися таким чином, щоб результат тлумачення відповідав принципам справедливості, розумності та узгоджувався з положеннями Конвенції.

Згідно із ст.126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1ст.127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Враховуючи те, що заявником ОСОБА_1 пропущено строк на подання заяви про перегляд заочного рішення, а заява про поновлення строку не містить жодних поважних причин пропуску цього строку, а також не надано належних та допустимих доказів на підтвердження викладених в заяві обставин, суд приходить до висновку, що в задоволенні заяви ОСОБА_1 про поновлення строку на подачу заяви про перегляд заочного рішення слід відмовити.

З огляду на викладене, з урахуванням положень ч.2 ст.126 ЦПК України, а також враховуючи те, що ОСОБА_1 відмовлено в поновленні строку на подачу заяви про перегляд заочного рішення, суд вважає за необхідне заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення суду від 20 грудня 2012 року у цивільній справі за позовом ПАТ «Родовід Банк» в особі представника позивача Казначеєвої Олени Олександрівни до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором - залишити без розгляду.

Керуючись ст.ст. 126, 127, 284 ЦПК України, суддя, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення суду від 20 грудня 2012 року у цивільній справі за позовом ПАТ «Родовід Банк» в особі представника позивача Казначеєвої Олени Олександрівни до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором - відмовити.

Заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення суду від 20 грудня 2012 року у цивільній справі за позовом ПАТ «Родовід Банк» в особі представника позивача Казначеєвої Олени Олександрівни до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором - залишити без розгляду.

Ухвала набирає законної сили через п`ятнадцять днів з дня її постановлення, якщо на неї не буде подана апеляційна скарга учасниками справи.

Ухвала може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції на протязі п`ятнадцяти днів з дня її проголошення шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції - до Полтавського апеляційного суду.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена в день її проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Октябрського районного

суду м. Полтави А.І.Троцька