ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/8786/21 Справа № 214/3378/20 Суддя у 1-й інстанції - Ковтун Н.Г. Суддя у 2-й інстанції - Бондар Я. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 листопада 2021 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Бондар Я.М.,

суддів: Барильської А.П., Зубакової В.П.

сторони:

позивач - АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО «КРИВОРІЗЬКА ТЕПЛОЦЕНТРАЛЬ»

відповідач-ОСОБА_1 ,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у порядку ч.13 ст.7, ч.1 ст.369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 в інтересах якого діє представник - адвокат Лозицький Олександр Павлович на рішення Саксаганського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 01 червня 2021 року, ухваленого суддею Ковтун Н.Г. в місті Кривому Розі Дніпропетровської області, повний текст судового рішення складено 01 червня 2021 року,-

ВСТАНОВИВ:

У травні 2020 року АТ «Криворізька теплоцентраль» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за комунальні послуги.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що АТ «Криворізька теплоцентраль» за специфікою своєї виробничої діяльності здійснює постачання теплової енергії для потреби опалення і гарячого водопостачання населенню, у тому числі до квартири АДРЕСА_1 . Так як будинок АДРЕСА_2 є багатоповерховим, опалення до квартири АДРЕСА_3 здійснюється від транзитних трубопроводів будинку і є невід`ємною частиною системи опалення вказаного будинку, що свідчить про те, що відповідач отримував теплову енергію.

Відповідач за отримані послуги не сплачує, у зв`язку з чим, позивач просив суд позовні вимоги задовольнити в повному обсязі та стягнути з ОСОБА_1 заборгованість по оплаті за надані житлово-комунальні послуги з централізованого опалення за період з 01.10.2013 року по 01.05.2020 року, з яких: основний борг 41 646,48 грн., інфляційні витрати 10808,84 грн. та 3% річних 3028,09 грн., а також стягнути понесені витрати зі сплати судового збору у розмірі 2102 грн.

Рішенням Саксаганського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 01 червня 2021 року позовні вимоги АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «КРИВОРІЗЬКА ТЕПЛОЦЕНТРАЛЬ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за комунальні послуги задоволені.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «КРИВОРІЗЬКА ТЕПЛОЦЕНТРАЛЬ» заборгованість по оплаті за надані житлово-комунальні послуги з централізованого опалення за період з 01.10.2013 р. по 01.05.2020 р. року у розмірі 41 646 грн. 48 коп., інфляційні втрати у розмірі 10808 грн. 84 коп. та 3% річних у розмірі 3028 грн. 09 коп., а всього стягнуто 55 483 грн. 40 коп.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «КРИВОРІЗЬКА ТЕПЛОЦЕНТРАЛЬ», 2102 грн. 00 коп. в рахунок відшкодування витрат по сплаті судового збору.

Представник відповідача ОСОБА_1 - адвокат Лозицький О.П., будучи незгодним з ухваленим судовим рішенням подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на незаконність і необґрунтованість судового рішення, ухваленого при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, ставить питання про його скасування та ухвалення нового рішення, яким у повному обсязі відмовити АТ «КРИВОРІЗЬКА ТЕПЛОЦЕНТРАЛЬ» в задоволенні позовних вимог та стягнути з позивача на користь відповідача, сплачений судовий збір в розмірі 3153 грн. за подачу апеляційної скарги.

При цьому, скаржник зазначає, що через неналежне повідомлення ОСОБА_1 не зміг скористатися правом на подачу відзиву на позов та надати докази, які спростовують відомості, зазначені у позовній заяві, що підтверджено наявними у справі доказами (а.с.17,19).

Сторона відповідача наголошує на тому, що з січня 2012 року і по теперішній час за адресою відповідача не здійснюється централізоване опалення, у зв`язку із встановленням автономного опалення, тому нарахована позивачем заборгованість за надані комунальні послуги за період з жовтня 2013 року по 01 травня 2020 року не підлягає стягненню.

Представник відповідача вказує на те, що на підставі отриманих дозволів квартира відповідача була відключена від послуг теплопостачання Криворізьким підприємством теплових мереж «Криворіжтепломережа», що підтверджено актом №2 від 05.03.2012, складеним представником КП «Криворіжтепломережа» в присутності відповідача ОСОБА_1 .

Скаржник посилається на додані до апеляційної скарги докази: Акт приймання в експлуатацію газифікованого об`єкта від 17.01..2012 року; технічні умови на проектування газопостачання обладнання автономного газопостачання квартири та розроблений проект ПП «ФАЕР»; Акт приймання газового лічильника №535 від 14.11.2011 року; Акт №2 від 05.03.2012 та вказує на те, що ці докази доводять факт відсутності між сторонами правовідносин, зокрема надання позивачем послуг з централізованого опалення квартири ОСОБА_1 .

Сторона відповідача вказує на те, що надані до апеляційної скарги докази підтверджують той факт, що процедура відключення квартири відповідача від мережі централізованого опалення, яка була врегульована Порядком №4 від 22.11.2005, порушена не була, оскільки така процедура розпочалася з погодження Управління житлово-комунального господарства виконкому Криворізької міської ради на відключення від системи теплопостачання в зазначеній квартирі і завершилася 05 березня 2012 року складанням Акту №2, яким встановлена наявність видимого розриву в системі централізованого опалення, який був підписаний власником квартири ОСОБА_1 та представником КПТМ "Кр«воріжтепломережа". Зазначає, що за викладених обставин, відключення квартири відповідача від мережі централізованого опалення не було самовільним, оскільки таке відключення було проведено у порядку встановленому законодавством. Звертає увагу на те, що з 17 вересня 2019 року Порядок №4 взагалі втратив чинність.

Окрім того, адвокат Лозицький О.П. звертає увагу на те, що підприємство АТ «Криворізька теплоцентраль» стало виконавцем послуги з теплопостачання в будинку відповідача з 01.10.2013 року, тоді, як автономне опалення в квартирі відповідача встановлено у січні 2012 року, а відсутність інформації щодо облаштування автономного індивідуального опалення за адресою ОСОБА_1 та зняття з обліку при передачі від попереднього надавача послуги КП «Криворіжтепломережа» до ДП «Криворізька теплоцентраль» об`єктів теплопостачання, зокрема в Саксаганському районі м.Кривого Рогу, не є виною відповідача.

Також, скаржник зазначає, що на час початку власником квартири ОСОБА_1 процедури по встановленню індивідуального автономного опалення квартири, не було заборони на відключення окремих приміщень житлового будинку від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води, яка була встановлена пізніше, наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 06 листопада 2007 року №169.

Сторона відповідача зазначає, що оскільки відповідач не користується послугами позивача, тому у ОСОБА_1 відсутній обов`язок здійснювати оплату вартості теплової енергії теплопостачальній організації за спірний період, оскільки фактично ці послуги ним не отримані.

У відзиві на апеляційну скаргу сторони відповідача, позивач АТ «КРИВОРІЗЬКА ТЕПЛОЦЕНТРАЛЬ» вказує на те, що вимоги викладені відповідачем в апеляційній скарзі не підлягають задоволенню в повному обсязі, оскільки вони є незаконними та необґрунтованими.

При цьому, позивач звертає увагу на те, що наданий відповідачем Акт №2 від 05.03.2012 складений КПТМ «Криворіжтепломережа» лише підтверджує самовільне відключення відповідача від централізованого опалення, що не є підставою звільнення від оплати за послуги теплопостачання. Акт наданий відповідачем не відповідає вимогам чинного законодавства. Позивач вказує на те, що відсутність у відповідача законного Акту затвердженого рішенням комісії з розгляду питань щодо відключення споживачів від мереж ЦО і ГВ є підставою продовження нарахування за комунальні послуги у вигляді централізованого опалення і гарячого водопостачання.

22.10.2021 на адресу суду апеляційної інстанції від представника відповідача Лозицького О.П. надійшли пояснення на відзив позивача, в яких зазначено, що працівники КПТМ «Криворіжтепломережа» мали повноваження на складення актів до 05 вересня 2013 року, оскільки підприємства теплових мереж КП «Криворіжтепломережа» у Довгинцівському, Жовтневому, Інгулецькому та Саксаганському районах м.Кривого Рогу перейшло до ДП «Криворізька теплоцентраль « з 05 вересня 2013 року, а не як зазначає представник позивача 12.10.2011 року. Відповідну резолюцію було прийнято на підставі рішення виконкому Криворізької міської ради №343 від 12.10.2011 року «Про надання згоди на передачу окремих об`єктів теплопостачання від комунального до державного підприємства «Криворізька теплоцентраль» та листа Міністерства енергетики та вугільної промисловості України №01/25-0940 від 25.07.2013. Вказує, що твердження позивача про те, що Акт №2 від 05.03.2012 не відповідає вимогам чинного законодавства не заслуговують на увагу, так як відповідачем не було здійснено самовільне відключення від мереж централізованого опалення, а навпаки, всі документи та дозволи були складені та затверджені уповноваженими на те особами, згідно Порядку відключення окремих житлових будинків від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води при відмові споживачів від централізованого теплопостачання (Порядок №4).

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч.13 ст.7, ч.1 ст.369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до вимог ст.367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга сторони відповідачапідлягає частковому задоволенню, а рішення суду скасуванню з ухваленням нового, також ж рішення про задоволення позовних вимог,виходячи з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 . Отже, відповідач є споживачами комунальних послуг, які надає їм АТ «Криворізька теплоцентраль».

АТ «Криворізька теплоцентраль» відповідно до тарифів на теплову енергію, постачається теплова енергія до житла відповідача, однак відповідачем зобов`язання по оплаті за надані послуги здійснюється не належним чином.

Так, згідно з наданою до суду інформацією про нарахування по рокам та детальної виписки з особового рахунку, сума боргу по оплаті за централізоване опалення квартири АДРЕСА_1 за період з 01 жовтня 2013 року по 01 травня 2020 року становить суму основного боргу 41 646, 48 грн. (а. с. 7).

Як видно з матеріалів справи, між позивачем та відповідачем виникли правовідносини по наданню, з одного боку, та споживанню, з іншого боку, комунальних послуг по централізованому опаленню, які врегульовано Законом України «Про житлово-комунальні послуги» від 09 листопада 2017 року №2189-VІІІ, Законом України «Про теплопостачання» від 02 червня 2005 року №2633-IV, Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року №630 (далі - Правила).

Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі на підставі досліджених доказів наданих стороною позивача виходив з того, що через неналежне виконання відповідачем зобов`язання по оплаті за надані послуги, у останнього виникла заборгованість за період з 01 жовтня 2013 року по 01 травня 2020 року, яка становить 41 646, 48 грн. та підлягає стягненню в примусовому порядку, та оскільки неправомірними діями відповідача позивачеві було завдано збитків, по суті матеріальної шкоди, яка виражена в грошовому еквіваленті, а відтак є грошовим зобов`язанням, позовні вимоги про стягнення індексу інфляції та трьох відсотків річних узгоджуються з положеннями частини 2 статті 625 ЦК України та підлягають задоволенню.

Колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позову в повному обсязі, проте частково погоджується і з доводами відповідача щодо наявності підстав для скасування судового рішення через його неналежне повідомлення про дату, час і місце судового засідання.

Відповідно до п.3 ч.3 ст.376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо: справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення виходив з того, що відповідач належним чином повідомлений про дату слухання справи, відзиву до суду та доказів на його підтвердження, суду не надав, що підтверджується рекомендованим повідомленням із підписом відповідача, а в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, тому можливо вирішити спір на підставі наявних у ній матеріалів.

Перевіряючи доводи відповідача щодо його неналежного повідомлення про дату, час і місце судового засідання, колегія суддів встановила, що вони підтверджуються наявними в справі матеріалами.

Так з копії супровідного листа на а.с.18 вбачається, що 02.12.2020 року суд першої інстанції за вих.№214/3378/20/49055/2020 надсилав рекомендованим листом з повідомленням про вручення поштового відправлення на адресу відповідача ОСОБА_1 ( АДРЕСА_4 ) копію ухвали про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі від 01.12.2020 разом з копією позовної заяви та доданими до неї документами.

При цьому матеріали справи містять конверт, який був повернутий поштовим відділенням та отриманий судом 03.02.2020 року в якому знаходиться ухвала про відкриття провадження разом із позовом та додатками до нього та рекомендоване повідомлення на призвіще ОСОБА_1 без зазначення дати вручення та підпису адресата про отримання поштового відправлення, тобто надіслані судом документи були повернуті суду без вручення адресату - відповідачу ОСОБА_1 (а.с.17-19).

Відповідно до частини восьмої статті 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є: 1) день вручення судової повістки під розписку; 2) день отримання судом повідомлення про доставляння судової повістки на офіційну електронну адресу особи; 3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; 4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Суд апеляційної інстанції не може погодитись з висновком суду першої інстанції про належне повідомлення відповідача, з огляду на те, що повернення судового відправлення без його вручення адресату, не є доказом належного повідомлення відповідача про час і місце розгляду справи і не свідчить про відмову сторони від одержання повістки чи про її незнаходження за адресою, повідомленою суду стороною, що узгоджується із правовою позицією висловленою у постановах Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі №752/11896/17-ц та від 20 червня 2018 року у справі №127/2871/16-ц.

Отже, приписи ЦПК України не дозволяють дійти висновку, що повернення повістки про виклик до суду з вказівкою причини повернення «за закінченням терміну зберігання» є доказом належного інформування відповідача про час і місце розгляду справи, тому колегія суддів у цій частині погоджується із доводами апеляційної скарги відповідача щодо порушення судом першої інстанції норм процесуального права, що є підставою для скасування судового рішення з ухваленням нового рішення.

Проте, колегія суддів повністю погоджується з висновками суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позовних вимог АТ «Криворізька теплоцентраль» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за комунальні послуги і не може погодитись із доводами сторони відповідача, викладеними в апеляційній скарзі, з огляду на таке.

Судом встановлено, що між сторонами спору виникли правовідносини по наданню та споживанню комунальних послуг по центральному опаленню та гарячому водопостачанню, які врегульовано Законом України «Про житлово-комунальні послуги», Законом України «Про теплопостачання», Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, які затверджені Постановою КМУ України №630 від 21.07.2005 року.

Відповідно до частин першої-третьої статті 13 ЦК України цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. При здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

Пунктом 2 частини 1 статті 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» до житлово-комунальних послуг належать:комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами.

Відповідно до ст.6 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» учасниками правовідносин у сфері надання житлово-комунальних послуг є:1) споживачі (індивідуальні та колективні); 2) управитель; 3) виконавці комунальних послуг. Виконавцями комунальних послуг з постачання теплової енергії - теплопостачальна організація.

Пунктом 1 частини 2 статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачений обов`язок індивідуального споживача укладати договори про надання житлово-комунальних послуг у порядку і випадках, визначених законом.

Відповідно до ч.1,5 ст.13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» договір про надання комунальної послуги укладається між виконавцем відповідної послуги та споживачем або особою, яка відповідно до договору або закону укладає такий договір в інтересах споживача, або з управителем багатоквартирного будинку з метою постачання електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку. Відмова споживача (іншої особи, яка відповідно до договору або закону укладає такий договір в інтересах споживача) від укладання договору з виконавцем комунальної послуги не звільняє його від обов`язку оплати фактично спожитої комунальної послуги, наданої таким виконавцем.

Пунктом 1 частини 3 статті 24 Закону України «Про теплопостачання», встановлений обов`язок споживача теплової енергії - своєчасне укладання договору з теплопостачальною організацією на постачання теплової енергії.

Судом встановлено, що договір між сторонами про надання послуг з постачання теплової енергії не укладався.

Отже, відсутність укладеного між сторонами договору на надання послуги з постачання теплової енергії не звільняє споживача послуги, в даному випадку відповідача від обов`язку здійснювати своєчасну оплату за отримані послуги.

Судом встановлено, що відповідач не здійснював оплату за постачання теплової енергії за період з 01.10.2013 по 01.05.2020, у зв`язку з чим у останнього виникла заборгованість за послугу з постачання теплової енергії в сумі 41 646,48 грн., що підтверджено наданою позивачем, навною в матеріалах справи детальною випискою з особового рахунку № НОМЕР_1 (а.с.7).

Обов`язок споживача оплатити надані послуги встановлено ст.19 Закону України «Про теплопостачання».

Згідно ч.5 п.40 Правил користування тепловою енергією, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 03.10.2007 р. №1198, передбачено обов`язок споживача теплової енергії своєчасно проводити розрахунки за використану теплову енергію.

Індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами (п.5 ч.2 ст.7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»).

Згідно з ч.1 ст.9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором.

Пунктом 18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року №630 (із змінами), передбачено, що розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено іншого строку.

В апеляційній скарзі сторона відповідача посилається на те, щоз січня 2012 року і по теперішній час за адресою відповідача не здійснюється централізоване опалення, у зв`язку із встановленням автономного опалення, тому нарахована позивачем заборгованість за надані комунальні послуги за період з жовтня 2013 року по 01 травня 2020 року не підлягає стягненню, а також на те, що відключення квартири відповідача від мережі централізованого опалення не було самовільним, оскільки таке відключення було проведено у порядку встановленому законодавством.

Колегія суддів не може погодитись з такими доводами сторони відповідача і повністю погоджується з позицією сторони позивача, викладеною у відзиві на апеляційну скаргу, з огляду на таке.

Відповідно до п.25 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року №630, відключення споживачів від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води здійснюється у порядку, що затверджується центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства. Самовільне відключення від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води забороняється.

Правилами встановлено, що в разі відмови споживача від користування послугами з теплопостачання він має право розірвати договір та вимагати відключення відповідних мереж за умови технічної можливості, оскільки при цьому не повинні порушуватися санітарно-гігієнічні, теплотехнічні вимоги та експлуатаційні показники інших квартир багатоквартирного житлового будинку.

Державний Комітет з питань житлово-комунального господарства, своїм листом від 23 квітня 2003 року щодо влаштування індивідуального опалення в квартирах багатоквартирних житлових будинків Раді міністрів Автономної Республіки Крим, обласним, Київській та Севастопольській міській державній адміністрації надав роз`яснення про те, що відключення споживачів від мереж центрального опалення та гарячого водопостачання може здійснюватися за умови встановлення в усіх квартирах та нежилих приміщеннях будинку індивідуальних опалювальних приладів або встановлення в усіх квартирах окремих секцій чи під`їздів будинку індивідуальних опалювальних приладів за наявності технічної можливості повного відключення від центрального опалення цих секцій або під`їздів.

Дозвіл на відключення споживача від користування послугами із централізованого опалення та гарячого водопостачання надається органами місцевого самоврядування.

Відключення приміщень від внутрішньобудинкових мереж центрального опалення й гарячого водопостачання виконується монтажною організацією, яка реалізує проект, за участю представника власника будинку або уповноваженого ним особою, представника виконавця послуг та власника, наймача квартири або уповноваженої ними особи. Після закінчення робіт складається акт про відключення квартири від мереж централізованого опалення і гарячого водопостачання та в десятиденний термін подається заявником до відповідної комісії на затвердження і є єдиною підставою для зняття з обліку та припинення відповідних нарахувань.

Відповідно до п.2.1 наказу Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 06 листопада 2007 року №169 «Про затвердження Змін до наказу Мінбуду України від 22.11.2005 року №4», рішення про відключення будинку від системи централізованого опалення з улаштуванням індивідуального опалення повинно бути підтримане всіма власниками (уповноваженими особами власників) приміщень у житловому будинку.

При цьому, відповідно до п.2.2 наказу Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 06.11.2007 року №169 «Про затвердження Змін до наказу Мінбуду України від 22.11.2005 року №4», обов`язково враховуються технічні можливості існуючих мереж газопостачання, водопостачання та електропостачання даного населеного пункту або окремого мікрорайону щодо забезпечення живлення запропонованої власником (власниками) системи теплопостачання.

Відключення споживачів від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води здійснюється за умови забезпечення безперебійної роботи інженерного обладнання будинку та вжиття заходів щодо дотримання в суміжних приміщеннях вимог будівельних норм і правил з питань проектування житлових будинків, опалення, вентиляції, кондиціонування будівельної теплотехніки; державних будівельних норм з питань складу, порядку розроблення, погодження та затвердження проектної документації для будівництва, а також норм проектування реконструкції та капітального ремонту в частині опалення.

Порядком відключення окремих приміщень житлових будинків від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води при відмові споживачів від централізованого теплопостачання, затвердженим наказом Міністерство будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України від 22 листопада 2005 року №4, визначено, що таке відключення відбувається на підставі рішення постійно діючої міжвідомчої комісії, створеної органом місцевого самоврядування або місцевим органом виконавчої влади.

Наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 06 листопада 2007 року №169 було внесено зміни, які унеможливлюють відключення від мереж центрального опалення та гарячого водопостачання окремих квартир у багатоквартирному будинку і дозволяють таке відключення лише будинку в цілому.

Так, стороною відповідача на підтвердження своєї позиції щодо незаконності нарахувань за неотримані комунальні послуги та законності встановлення індивідуального автономного опалення надано наступні докази:

Акт приймання в експлуатацію газифікованого об`єкта від 17.01.2012 року котел турбо, плита ПГ-4, який підписаний представником та членом комісії ПАТ «Криворіжгаз» та замовником ОСОБА_2 (а.с.35);

Технічні умови на реконструкцію системи газопостачання додаткова установка газового обладнання в квартирі за адресою: АДРЕСА_4 від 08 червня 2011 року за №04/2453, підписані посадовими особами ПАТ «Криворіжгаз» (а.с.36);

Робочий проект встановлення автономного опалення за адресою: АДРЕСА_4 , виконаний ПП «ФАЕР» у 2011 році (а.с.37-42);

Акт приймання газового лічильника №535, встановленого 24.10.2011, який підписано виконавцем робіт ОСОБА_3 , представником ПАТ «Криворіжгаз» ОСОБА_4 та замовником ОСОБА_1 (а.с.43);

Акт на включення газу від 14.11.2011, складеного представником ПАТ «Криворіжгаз» майстром СМУ Шеховцовим А.В. в присутності абонента ОСОБА_1 (а.с.43).

Акт №2 від 05 березня 2012 року складений та підписаний представником КПТМ «Криворіжтепломережа»- інспектором Саксаганського району Калугіною Н.Н. за участю споживача ОСОБА_1 , де зазначено, що при дослідженні приміщення (квартири відповідача) встановлено: наявність видимого розриву в системі централізованого опалення, гарячого водопостачання, стояки заізоліровані, пакет документів наявний, в приміщенні встановлено автономне опалення, акт опломбування газового лічильника, пропонується зняти навантаження Q =0,0045 гкал/г (а.с.44).

Пунктом 26 Правил №630 передбачено, що відключення споживачів від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води здійснюється за умови забезпечення безперебійної роботи інженерного обладнання будинку та вжиття заходів щодо дотримання в суміжних приміщеннях вимог будівельних норм і правил з питань проектування житлових будинків, опалення, вентиляції, кондиціонування будівельної теплотехніки; державних будівельних норм з питань складу, порядку розроблення, погодження та затвердження проектної документації для будівництва, а також норм проектування реконструкції та капітального ремонту в частині опалення.

Згідно з пунктами 2.6, 2.7 Порядку відключення окремих житлових будинків від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води при відмові споживачів від централізованого теплопостачання, затвердженого наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України від 22 листопада 2005 року № 4 (далі - Порядок), по закінченню робіт складається акт про відключення будинку від мереж централізованого опалення і гарячого водопостачання і в десятиденний термін подається заявником до постійно діючої міжвідомчої комісії для розгляду питань щодо відключення споживачів від мереж централізованого опалення і постачання гарячої води на затвердження. Після затвердження акта на черговому засіданні постійно діючої міжвідомчої комісії для розгляду питань щодо відключення споживачів від мереж централізованого опалення і постачання гарячої води сторони переглядають умови договору про надання послуг з централізованого теплопостачання.

Тобто єдиною законною підставою для відключення окремих житлових будинків від мереж централізованого опалення є відповідний акт постійно діючої міжвідомчої комісії для розгляду питань щодо відключення споживачів від мереж централізованого опалення і постачання гарячої води. Інших підстав чинне законодавство не передбачає.

З наданих стороною відповідача до апеляційної скарги, вище перелічених доказів встановлено, що процедурою встановлення у своїй квартирі автономного індивідуального опалення відповідач ОСОБА_1 розпочав займатися у 2011 році та закінчив процедуру у березні 2012 року, проте, як зазначалось вище наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 06 листопада 2007 року №169 було внесено зміни, які унеможливлюють відключення від мереж централізованого опалення та гарячого водопостачання окремих квартир у багатоквартирному будинку і дозволяють таке відключення лише щодо будинку в цілому, тому доводи сторони відповідача, що відключення квартири відповідача від мережі централізованого опалення не було самовільним і таке відключення було проведено у порядку встановленому законодавством, колегія суддів відхиляє.

Відповідно до частин першої та другої статті 14 ЦК України цивільні обов`язки виконуються в межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї.

Аналіз частини другої статті 14 ЦК України свідчить, що критерії правомірності примусу суб`єкта цивільного права до певних дій (бездіяльності) пов`язуються з тим, що відповідні дії (бездіяльність) мають бути обов`язковими для такого суб`єкта.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 03 жовтня 2018 року в справі № 529/613/17-ц (провадження № 61-1716 сво 17) зроблено висновок, що «відповідно до частини першої статті 714 ЦК України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. Тлумачення як положень частини першої статті 714, так і інших норм глави 54 ЦК дозволяє стверджувати, що по своїй суті договір, на підставі якого відбувається постачання теплової енергії споживачу, є видом договору купівлі-продажу. Такий же висновок можливо зробити й при тлумаченні норм, закріплених в Законі України «Про теплопостачання» (в редакції, чинній на час виникнення боргу). У тексті Закону України «Про теплопостачання» (в редакції, чинній на час виникнення боргу) неодноразово вживається словосполучення «договір купівлі-продажу» (зокрема: стаття 1, частина четверта статті 19, частина перша статті 25, пункти 6, 7, 8 частини першої статті 31)».

У постанові Верховного Суду України від 11 листопада 2015 року в справі №1706цс15 зазначено, що «відключення споживачів від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води здійснюється за умови забезпечення безперебійної роботи інженерного обладнання будинку та вжиття заходів щодо дотримання в суміжних приміщеннях вимог будівельних норм і правил з питань проектування житлових будинків, опалення, вентиляції, кондиціонування будівельної теплотехніки; державних будівельних норм з питань складу, порядку розроблення, погодження та затвердження проектної документації для будівництва, а також норм проектування реконструкції та капітального ремонту в частині опалення. Порядком відключення окремих приміщень житлових будинків від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води при відмові споживачів від централізованого теплопостачання, затверджених наказом Міністерство будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України від 22 листопада2005 року № 4 установлено, що таке відключення відбувається на підставі рішення постійно діючої міжвідомчої комісії, створеної органом місцевого самоврядування або місцевим органом виконавчої влади.

Наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 06 листопада 2007 року №169 було внесено зміни, які унеможливлюють відключення від мереж центрального опалення та гарячого водопостачання окремих квартир у багатоквартирному будинку і дозволяють таке відключення лише будинку в цілому. Матеріали справи не містять доказів, зокрема копії відповідної проектної документації, які б засвідчували факт відключення квартири від мереж центрального теплопостачання та ненадання йому послуг з постачання тепла. Оскільки відповідачі відключилися від централізованого опалення з порушенням порядку передбаченим законодавством, тому вимоги позивача є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню».

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 липня 2020 року в справі №554/946/18 (провадження № 61-44416св18) зроблено висновок, що "єдиною законною підставою для відключення окремих житлових будинків від мереж централізованого опалення є відповідний акт постійно діючої міжвідомчої комісії для розгляду питань щодо відключення споживачів від мереж централізованого опалення і постачання гарячої води. Інших підстав чинним законодавством України не передбачено".

У постанові Верховного Суду України від 11 листопада 2015 року в справі №6-1192цс15 зазначено, що «підведення централізованого опалення до стояка в межах квартири свідчить про виконання послуг позивачем. Таким чином КП «Ізмаїлтеплокомуненерго» виконало свої зобов`язання щодо надання послуг централізованого опалення, а відповідач зобов`язаний оплатити надані послуги. У разі наміру споживача припинити надання послуг з централізованого теплопостачання, останній не позбавлений можливості у передбачений законом спосіб провести відключення квартири від мереж теплопостачання. Отже, самовільне відключення від мереж централізованого опалення не є підставою для звільнення від оплати за послуги теплопостачання».

Установивши, що в справі, яка переглядається, ОСОБА_1 не дотримався встановленої законом процедури, здійснивши самовільне відключення від мережі централізованого опалення та не надавши акт міжвідомчої комісії про надання дозволу на відключення житлового будинку в цілому від централізованого опалення, апеляційний суд вважає, що відповідач повинен сплатити позивачу послуги за постачання теплової енергії.

Отже, колегія суддів повністю погоджується з доводами позивача, викладеними у відзиві на апеляційну скаргу про те, що Акт №2 від 05 березня 2012 року підтверджує самовільне відключення квартири відповідача від централізованого опалення, оскільки, починаючи з листопада 2007 року і по теперішній час, відключення окремих квартир споживачів від централізованого опалення законом заборонено, тобто в даному випадку, встановлення відповідачем автономного індивідуального опалення є самовільним.

Згідно статті 67 ЖК України плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами.

Відповідно до положень статті 68 ЖК України наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги.

Обов`язок споживача оплатити надані послуги встановлено ст. 68 ЖК України, ст.19 Закону України «Про теплопостачання».

Згідно пункту 21 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року №630, у разі відсутності у квартирі (будинку садибного типу) та на вводах у багатоквартирний будинок засобів обліку води і теплової енергії плата за надані послуги справляється згідно з установленими нормативами (нормами) споживання: з централізованого опалення - з розрахунку за 1 кв. метр (куб. метр) опалюваної площі (об`єму) квартири (будинку садибного типу) та з урахуванням фактичної температури зовнішнього повітря і фактичної кількості днів надання цієї послуги в місяці, який є розрахунковим.

Відповідно до статті 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Статтею 525 ЦК України, передбачає, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Крім того, згідно з частиною 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Як видно із матеріалів справи, позивач заявляв вимоги про стягнення з відповідача на його користь окрім суми боргу, також 3% річних від простроченої суми в розмірі 3028,09 грн. та інфляційних втрат в розмірі 10808,84 грн, нарахованих на суму несплаченої заборгованості за період з 01.10.2013 р. по 01.05.2020 р. та надав розрахунок цих вимог (а.с. 8).

Оскільки, наданими стороною відповідача доказами не доведено законність відключення від мереж централізованого опалення та гарячого водопостачання, а встановлення автономного індивідуального опалення в квартирі відповідача є самовільним, ОСОБА_1 , як споживач послуг з централізованого опалення не здійснював оплату цієї послуги, через що виникла заборгованість за період з 01 жовтня 2013 року по 01 травня 2020 року, яка становить 41 646, 48 грн., колегія суддів вважає, що вона підлягає стягненню в примусовому порядку, відповідно через неправомірні дії відповідача позивачеві було завдано збитків, по суті матеріальної шкоди, яка виражена в грошовому еквіваленті, а відтак є грошовим зобов`язанням, тому задоволенню підлягають і вимоги про стягнення індексу інфляції та трьох відсотків річних (ч.2 ст.625 ЦК України).

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (частина перша статті 141 ЦПК України). Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (частина тринадцята статті 141 ЦПК України).

За подання позовної заяви позивач сплатив 2 102 грн. судового збору (а. с.1).

Оскільки колегія суддів частково задовольняє апеляційну скаргу відповідача, сксовуючи правильне по суті рішення суду першої інстанції через неналежне повідомлення відповідача та ухвалює нове, таке ж рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі, відповідно стягненню з відповідача на користь позивача підлягає сплачений останнім судовий збір в сумі 2 102 грн., тоді як витрати понесені відповідачем по сплаті судового збору за подачу апеляційної скарги залишаються за відповідачем, оскільки позов судом апеляційної інстанції задоволено в повному обсязі.

Керуючись ст.ст.367, 374, 376, 381,382 ЦПК України, Дніпровський апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник адвокат Лозицький Олександр Павлович задовольнити частково.

Рішення Саксаганського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 01 червня 2021 року скасувати, ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_5 на користь АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «КРИВОРІЗЬКА ТЕПЛОЦЕНТРАЛЬ», , юридична адреса: вул.Електрична, буд.1, м.Кривий Ріг, Дніпропетровська область, 50014, заборгованість по оплаті за надані житлово-комунальні послуги з централізованого опалення за період з 01.10.2013 р. по 01.05.2020 р. року у розмірі 41 646 грн. 48 коп. (сорок одна тисяча шістсот сорок шість гривень сорок вісім копійон), інфляційні втрати у розмірі 10808 грн. 84 коп. (десять тисяч вісімсот вісім гривень вісімдесят чотири копійки) та 3% річних у розмірі 3028 грн. 09 коп. (три тисячі двадцять вісім гривень дев`ять копійок), а всього стягнути 55 483 грн. 40 коп. (п`ятдесят п`ять тисяч чотириста вісімдесят три гривні сорок копійок).

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_5 на користь АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «КРИВОРІЗЬКА ТЕПЛОЦЕНТРАЛЬ», , юридична адреса: вул.Електрична, буд.1, м.Кривий Ріг, Дніпропетровська область, 50014, витрати зі сплати судового збору за подачу позову до суду в розмірі 2 102 грн. (дві тисячі сто дві гривні).

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови складено 25 листопада 2021 року.

Головуючий:

Судді: