КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 листопада 2021 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

судді-доповідача Голуб С.А.,

суддів: Ігнатченко Н.В., Таргоній Д.О.,

за участі секретаря судового засідання Сакалоша Б.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 24 травня 2021 року про відмову в задоволенні клопотання про продовження строку та залишення відзиву без розгляду у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права власності на Ѕ частини садового будинку та земельної ділянки в порядку поділу спільного майна подружжя,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2020 року ОСОБА_2 звернулася до суду першої інстанції з вказаним позовом та просила суд в порядку поділу спільного майна подружжя визнати за нею право власності на Ѕ частини садового будинку та земельної ділянки.

Під час судового розгляду справи, 14 травня 2021 року від відповідача у справі ОСОБА_1 надійшла заява про продовження строку на подання відзиву на позовну заяву та відзив на позов.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 24 травня 2021 року було відмовлено у продовженні процесуального строку для подання відзиву на позов, а поданий відзив на позов було залишено без розгляду.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права.

В доводах апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції не врахував викладених в заяві про продовження процесуальних строків обставин, що зумовили несвоєчасне подання відзиву, а саме пошук адвоката, хвороба та карантинні обмеження, що призвело до передчасних висновків про відмову в продовженні пропущеного строку та залишення відзиву без розгляду.

На підставі викладеного в апеляційній скарзі, ОСОБА_1 просить суд апеляційної інстанції скасувати ухвалу суду першої інстанції та зобов`язати суд першої інстанції продовжити строк подання відзиву та прийняти відзив на позов.

В порядку визначеному ст. 360 ЦПК України та в межах строку наданого судом апеляційної інстанції на адресу Київського апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу не надходив. Відсутність відзиву не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

ОСОБА_1 в судовому засіданні підтримав апеляційну скаргу та просив суд її задовольнити.

ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце судового розгляду справи повідомлена належним чином, про причини неявки суд не повідомляла.

Колегія суддів, дослідивши матеріали справи, заслухавши учасників справи, які з`явились в судове засідання та доводи апеляційної скарги доходить висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, враховуючи таке.

Відмовляючи в продовженні строку та залишаючи відзив на без розгляду, суд першої інстанції виходив з того, що зазначені в клопотанні причини пропуску строку на подання відзиву на позовну заяву (хвороба відповідача та його представника) не підтверджені належними та допустимими доказами.

Суд апеляційної інстанції погоджується з такими висновками суду першої інстанції враховуючи таке.

Відповідно до ч. 7 ст. 178 ЦПК України відзив подається в строк, встановлений судом, який не може бути меншим п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі. Суд має встановити такий строк подання відзиву, який дозволить відповідачу підготувати його та відповідні докази, а іншим учасникам справи - отримати відзив не пізніше першого підготовчого засідання у справі.

Відповідно до ст. 126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 2 ст. 127 ЦПК України встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду.

Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 09 жовтня 2020 року про відкриття провадження у справі роз`яснено відповідачу право на подання відзиву на позовну заяву в строк, що не може перевищувати 15 днів з дня вручення копії даної ухвали.

Згідно протоколу судового засідання від 16 листопада 2020 року та розписки в довідковому листі, представник ОСОБА_1 - адвокат Забальський Ю.П. отримав особисто копію позовної заяви та копію ухвали суду від 09 жовтня 2020 року про відкриття провадження у справі.

Відповідно з 16 листопада 2020 року розпочався перебіг п`ятнадцятиденний строк для подання відповідачем відзиву на позовну заяву та який закінчився 01 грудня 2020 року.

Разом з тим, після 16 листопада 2020 року та по 12 травня 2021 року ні відповідач ОСОБА_1 , ні його представник - адвокат Забальський Ю.П. в судові засідання не з`явслялись. Натомість ОСОБА_1 неодноразово подавав аналогічні за змістом клопотання про відкладення судових засідань, у зв`язку з неможливістю прибути в судове засідання.

На адресу суду першої інстанції 12 травня 2021 року надійшло клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на подання відзиву, однак як вбачається зі змісту протоколу судового засідання від 12 травня 2021 року питання про поновлення строку на подання відзиву було відкладено, оскільки не було подано безпосередньо сам відзив на позовом, а тому вирішення питання про поновлення такого строку є передчасним.

14 травня 2021 року ОСОБА_1 подав клопотання про продовження строку на подання відзиву та відзив на позов.

Однак, в поданому клопотанні не зазначено, які саме обставини зумовили несвоєчасне подання відзиву на позов та не надано суду жодного належного та допустимого доказу на підтвердження поважності причин пропуску такого строку.

Окрім того, суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що подане 14 травня 2021 року клопотання про продовження строку на подання відзиву взагалі не містить підпису заявника, а тому не може вважатися належним чином оформленою заявою з процесуальних питань.

При цьому, і до раніше поданого клопотання про продовження строку на подання відзиву (яке відповідач називає «клопотання про поновлення строку») не було надано належних та допустимих доказів на підтвердження поважності причин пропуску строку на подання відзиву, а також не було враховано заявником, що клопотання про продовження строку на вчинення процесуальної дії можливе виключно у випадку, якщо процесуальний строк на її вчинення ще не закінчився. У випадку, якщо процесуальний строк закінчився, то заявник має право на звернення до суду з клопотанням про поновлення строку на вчинення відповідної.

Таким чином суд першої інстанції дійшов вірного висновку, про те, що відповідач без поважних причин пропустив строк на подання відзиву на позов, наслідком чого є залишення такого відзиву без розгляду.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявним в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно зі ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладені норми права та доводи апеляційної скарги, колегія суддів доходить висновку, що оскаржувана ухвала суду постановлена з дотриманням норм процесуального права, а тому не підлягає скасуванню судом апеляційної інстанції з підстав, що зазначені в апеляційній скарзі, таким чином апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу суду першої інстанції - залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 126, 127, 178, 367, 368, 374, 375 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 24 травня 2021 року про відмову в задоволенні клопотання про продовження строку та залишення відзиву без розгляду у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права власності на Ѕ частини садового будинку та земельної ділянки в порядку поділу спільного майна подружжязалишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 25 листопада 2021 року.

Суддя-доповідач

Судді: