ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

22 листопада 2021 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 750/1385/21

Головуючий у першій інстанції - Карапута Л. В.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/943/21

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД у складі:

головуючого-судді: Онищенко О.І.

суддів: Євстафієва О.К., Харечко Л.К.

секретар: Позняк О.М.

Позивач: ОСОБА_1

Відповідачі: ОСОБА_2 , ОСОБА_3

Особа, яка подала апеляційну скаргу: ОСОБА_1

Розглянув у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу на заочне рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 19 квітня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання втратившими право користування житловим приміщенням (суддя Карапута Л.В.), ухвалене у м.Чернігів, повний текст рішення складено 19 квітня 2021 року,

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2021 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 втратили право на користування квартирою АДРЕСА_2 . Позов мотивовано тим, що у вказаній квартирі зареєстрований та проживає позивач. Також зареєстровані ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 (син позивача від другого шлюбу). За доводами ОСОБА_2 , відповідачі змінили місце свого проживання, з 2006 року не проживають за місцем своєї реєстрації, оплату комунальних послуг не здійснюють, отже повинні бути визнані такими, що втратили право користування житлом.

Заочним рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 19 квітня 2021 року у задоволенні позову відмовлено. Рішення суду мотивовано тим, що статус квартири є службовим та позивачем не надано суду беззаперечних доказів не проживання відповідачів у квартирі та періоду їхньої відсутності.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати вказане рішення суду та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог. Апеляційна скарга мотивована тим, що сукупність доказів, а саме: рішення Деснянського районного суду м.Чернігова у справі №750/8855/13-ц від 07 жовтня 2013 року та акт ДОЖФ №3 від 26 січня 2021 року підтверджують доводи позивача, що відповідачі більше шести місяців не проживають за місцем реєстрації. За доводами ОСОБА_2 , після набрання законної сили рішенням Деснянського районного суду м.Чернігова від 07 жовтня 2013 року ОСОБА_2 перестала бути членом його сім`ї. З 24 грудня 2013 року позивач перебуває у шлюбі з іншою жінкою та має неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відзив на апеляційну скаргу не надійшов.

Згідно з ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справ.

Відповідно до вимог ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Частиною 1 ст.368 ЦПК України встановлено, що справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

За нормами ст. 268 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Зазначеним вимогам закону судове рішення суду першої інстанції не відповідає.

По справі встановлено, що 27 листопада 2006 року виконавчим комітетом Чернігівської міської ради ОСОБА_2 на склад сім`ї: дружина ОСОБА_2 та син ОСОБА_3 було видано ордер на службове жиле приміщення за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.8).

Рішенням Деснянського районного суду м.Чернігова від 07 жовтня 2013 року розірвано шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , що зареєстрований 05.05.1995 року Самгородоцькою сільською радою Козятинського району Вінницької області, актовий запис №3 (а.с.9).

Згідно з довідкою Управління адміністративних послуг Чернігівської міської ради №733 від 28 січня 2021 року за адресою: АДРЕСА_2 зареєстровані: ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 (а.с.10).

26 січня 2021 року Дільницею з обслуговування житлового фонду №3 КП «Деснянське» за участю власника квартири ОСОБА_2 та сусідів складено акт, про те, що ОСОБА_2 і ОСОБА_3 фактично не проживають за місцем реєстрації (а.с.11).

За змістом статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі закону за рішенням суду.

Статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Відповідно до статті 123 ЖК УРСР порядок користування службовими жилими приміщеннями встановлюється законодавством Союзу РСР, цим Кодексом та іншими актами законодавства Української РСР. До користування службовими жилими приміщеннями застосовуються правила про договір найму жилого приміщення, крім правил, передбачених статтями 73 - 76, 79 - 83, 85, 90, частиною шостою статті 101, статтями 103 - 106 цього Кодексу.

Згідно із частиною четвертою статті 9 ЖК УРСР ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Стаття 71 ЖК УРСР встановлює загальні правила збереження жилого приміщення за тимчасово відсутніми громадянами. За змістом цієї статті при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом.

Відповідно до статті 72 ЖК УРСР визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Аналіз статей 71, 72 ЖК УРСР дає підстави для висновку, що особа може бути визнана такою, що втратила право користування жилим приміщеннями за двох умов: не проживання особи в жилому приміщенні більше шести місяців та відсутність поважних причин такого не проживання.

Вичерпного переліку таких поважних причин житлове законодавство не встановлює, у зв`язку з чим поважність причин відсутності особи за місцем проживання визначається судом у кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи.

Процесуальний закон покладає обов`язок на позивача довести факт відсутності відповідача понад встановлені статтею 71 ЖК УРСР строки у жилому приміщенні без поважних причин. Початок відліку часу відсутності визначається від дня, коли особа залишила приміщення. Повернення особи до жилого приміщення, яке вона займала, перериває строк тимчасової відсутності. При тимчасовій відсутності за особою продовжує зберігатись намір ставитися до жилого приміщення як до свого постійного місця проживання, тому при розгляді позову про визнання особи такою, що втратила право на жилу площу, суд повинен ретельно дослідити обставини, які мають значення для встановлення причин довготривалої відсутності.

Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 24 жовтня 2018 року у справі № 490/12384/16-ц, від 22 листопада 2018 року у справі № 760/13113/14-ц, від 26 лютого 2020 року у справі № 333/6160/17, від 18 березня 2020 року у справі № 182/6536/13-ц.

Відповідно до положень частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною першою статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Звертаючись ще у 2013 році до суду з позовом про розірвання шлюбу, ОСОБА_2 посилався на те, що вони з дружиною ОСОБА_2 припинили шлюбні відносини, останні 7 років проживають окремо, спільного господарства не ведуть (а.с.9).

Згідно з Актом від 26 січня 2021 року, складеним КП «Деснянське» за участі сусідів ОСОБА_8 і ОСОБА_9 , а також позивача, ОСОБА_2 і ОСОБА_3 фактично не проживають за місцем реєстрації (а.с.11).

За клопотанням ОСОБА_2 вказані у Акті сусіди були допитані судом апеляційної інстанції в якості свідків. ОСОБА_8 і ОСОБА_9 пояснили, що Акт про непроживання особи за місцем реєстрації від 26 січня 2021 року складено у приміщенні дільниці з обслуговування житлового фонду №3 КП «Деснянське», де вони як сусіди підтвердили, що дійсно ані ОСОБА_2 , ані ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_2 не проживають і ніколи не проживали.

Після ухвалення оскаржуваного заочного рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 19 квітня 2021 року позивачу стало відомо місце проживання відповідачів. Чернігівським апеляційним судом на вказані позивачем адреси відповідачів у Вінницькій області були направлені копії ухвали про відкриття апеляційного провадження разом з апеляційною скаргою, а також судові повістки (а.с.63).

ОСОБА_2 і ОСОБА_3 отримали їх, що підтверджується рекомендованими повідомленням про вручення поштових відправлень (а.с.68, 86, 88, 89).

Проте, своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалися, свої заперечення проти позовних вимог не подали.

У судовому засіданні суду апеляційної інстанції позивач ОСОБА_2 повідомив, що з колишньою дружиною вони не спілкуються, а з сином він спілкується по телефону. ОСОБА_3 йому у розмові повідомив, що наразі він разом з дружиною проживає у будинку батьків дружини у Вінницькій області, а мати проживає разом зі своїм батьком також у Вінницькій області.

Доказів створення позивачем перешкод у користуванні відповідачами спірною квартирою суду не надано, відповідачами також не надано доказів, що вони не проживають більше шести місяців за адресою місця реєстрації з поважних причин, як і не надано доказів того, що відповідачі не втратили інтерес до вказаної квартири.

Виходячи з встановлених обставин справи, колегія суддів апеляційного суду вважає, що позовні вимоги щодо визнання ОСОБА_2 , ОСОБА_3 такими, що втратили право користування квартирою, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , підлягають задоволенню.

Відповідно до ч.ч. 6, 13 ст.141 ЦПК України якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Враховуючи, що ОСОБА_2 є учасником бойових дій і судовий збір за подання позову і апеляційної скарги не сплачував, з відповідачів належить стягнути на користь держави судовий збір у розмірі по 454 грн ((2270 грн х 0,4) : 2) з кожного за розгляд справи судом першої інстанції, а також з кожного по 681 грн ((2270 грн х 0,4) х 150%) : 2) судового збору за апеляційний розгляд справи.

Керуючись ст.ст. 258, 263, 374, 376 ч.1 п.4, 382, 384, 389, 390, 391 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Заочне рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 19 квітня 2021 року скасувати.

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 , ОСОБА_3 такими, що втратили право користування квартирою АДРЕСА_2 .

Стягнути з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь держави судовий збір у розмірі по 454 грн з кожного за розгляд справи судом першої інстанції, а також з кожного по 681 грн судового збору за апеляційний розгляд справи.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів, який обчислюється з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складено 23 листопада 2021 року.

Головуючий: Судді: