КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 761/4606/20 Головуючий у І інстанції Саадулаєв А.І.
ПОСТАНОВА

Іменем України

17 листопада 2021 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розглядуцивільних справ:

судді-доповідача Таргоній Д.О.,

суддів: Голуб С.А., Ігнатченко Н.В.,

за участі секретаря Тимошевської С.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою представника Фонду гарантування вкладів фізичних осіб - Цуканової Світлани Георгіївни на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 22 квітня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про відшкодування майнової та моральної шкоди,

УСТАНОВИВ:

у лютому 2020 року ОСОБА_2 (надалі - позивач) звернулася до Шевченківського районного суду м. Києва із позовом до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (надалі - відповідач), в якому, з урахуванням поданої пізніше заяви про зміну предмета позову, просила стягнути з відповідача на користь позивача завдану майнову шкоду в розмірі 200 000,00 гривень та 10 000,00 гривень моральної шкоди.

В обґрунтування позову зазначала, що 19 травня 2014 року між Публічним акціонерним товариством «Старокиївський банк» (Банк) та ОСОБА_2 (Вкладник), було укладено Договір банківського вкладу № 8102, відповідно до якого, Вкладником було відкрито банківський рахунок Клієнта № НОМЕР_1 у доларах США. Згідно з умовами договору, у період з 19.05.2014 р. по 03.06.2014 р. Вкладником внесені на поточний рахунок № НОМЕР_1 грошові кошти у розмірі І5 304,00 доларів США.

Рішенням НБУ від 17 червня 2014 року «Про віднесення ПАТ «Старокиївський банк» до категорії неплатоспроможних» Банк було віднесено до категорії неплатоспроможних.

Наступного дня, а саме 18.06.2014 року в Банку було запроваджено тимчасову адміністрацію.

На офіційному сайті Фонду опубліковано оголошення про те, що для отримання коштів вкладники ПАТ «Старокиївський банк» з 25 вересня 2014 року по 04 листопада 2014 року включно зможуть звертатись до установ банку-агента Фонду Публічного акціонерного товариства «Банк «Київська Русь»; виплати гарантованої суми відшкодування здійснюватимуться відповідно до Загального реєстру вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду.

Позивач звернулась до ПАТ «Банк «Київська Русь» за виплатою відшкодування, однак гарантовану суму відшкодування не отримала, так як було з`ясовано, що позивача не включено до загального Реєстру вкладників ПАТ «Старокиївський банк», які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 11 вересня 2019 року по страві №826/3369/15 зобов`язаноУповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Старокиївський банк» Пантіну Любов Олександрівну надати до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб додаткову інформацію про вкладника - ОСОБА_2 , якій необхідно здійснити виплату відшкодування коштів за вкладом згідно договору банківського рахунку № 8102 від 19 травня 2014 року в Публічному акціонерному товаристві «Старокиївський банк» за рахунок фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Крім того, представнику Позивача стало відомо про накладення арешту на банківський рахунок № НОМЕР_2 в ПАТ «СтарокиївськийБанк» ухвалою слідчого судді Голосіївського районного суду м. Чередніченка Н.П. від 20.02.2017р. у справі № 752/3185/17 у кримінальному провадженні № 7 від 11.09.2014 р.

У зв`язку із накладенням арешту на рахунок 22 травня 2019 р. було направлено до Голосіївського районного суду м. Києва клопотання про скасування арешту майна в рамках кримінального провадження 367.

25.10.2019 року ухвалою слідчого судді Голосіївського районного суду міста Києва задоволено клопотання представника ОСОБА_2 та скасовано арешту майна.

13.11.2019 року позивач звернулась до відповідача із заявою щодо відшкодування коштів за вкладом у ПАТ «Старокиївський банк».

У відповідь на звернення Фонд гарантування вкладів фізичних осіб повідомив про завершення процедури виплати гарантованих сум відшкодування коштів вкладникам ПАТ «Старокиївський банк».

04.12.2019 року позивач звернулась до Відповідача із заявою про виплату гарантованої суми відшкодування, додавши усі необхідні документи, однак у відповідь отримала повідомлення про припинення повноважень Фонду як ліквідатора ПАТ «Старокиївський банк» у зв`язку із ліквідацією Банку.

Таким чином, позивач вбачає порушення її прав у зв`язку із не виконанням відповідачем рішення Шостого апеляційного адміністративного суду від 11 вересня 2019 року та не виплаті їй гарантованого відшкодування, що і стало підставою для звернення до суду.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 22 квітня 2021 року позов задоволено частково.

Стягнуто з Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на користь ОСОБА_2 майнову шкоду у розмірі 200000 грн. 00 коп. В іншій частині позовних вимог - відмовлено.

Стягнуто з Фонду гарантування вкладів фізичних осібна користь держави 2000 грн. 00 коп. судового збору.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, Фонд гарантування вкладів фізичних осіб звернувся з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду встановленим по справі обставинам, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати та закрити провадження у даній справі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач зазначив, що судом першої інстанції не надано належної оцінки доводам відповідача про те, що дана справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, оскільки спір щодо права на відшкодування вкладів фізичних осіб за рахунок коштів Фонду носить публічно-правовий характер і пов`язаний з виконанням Фондом владної управлінської функції з організації виплати цього відшкодування. Апелянт звертає увагу апеляційного суду на ту обставину, що, розглядаючи даний спір, суд першої інстанції встановив факт бездіяльності Фонду саме як суб`єкту владних повноважень, однак в порушення вимог процесуального законодавства не закрив провадження у справі.

Крім того, судом першої інстанції не досліджено належним чином підстав для стягнення коштів в якості майнової шкоди з Фонду всупереч положенням ст.ст. 20,26, 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Апелянт зазначає, що позивачем не було надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження того, що дії будь-кого з працівників Фонду призвели до настання негативних наслідків у вигляді завдання шкоди позивачу згідно заявленого позову. Також не підтверджено належними доказами факт неправомірності дій або бездіяльності, які б спричинили шкоду позивачу.

Апелянт не погоджується з висновком суду, що причиною неотримання позивачем передбаченого Законом відшкодування було не включення Уповноваженою особою Фонду позивача в перелік вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладом в межах 200 000 грн. за рахунок Фонду, оскільки судом при цьому не надано належної оцінки повноваженням Уповноваженої особи Фонду гарантування, які визначені ст. ст. 37, 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача - адвокат Яким'як О.В. заперечує проти задоволення скарги, посилаючись на безпідставність її доводів. Звертає увагу апеляційного суду на те, що предметом даного спору є саме відшкодування шкоди, а тому спір носить цивільно-правовий характер та підлягає розгляду виключно в цивільній юрисдикції.

В судовому засіданні представник Фонду гарантування вкладів фізичних осіб - Цуканова С.Г. підтримала апеляційну скаргу, посилаючись на викладені в ній доводи. Просила скасувати рішення суду першої інстанції та закрити провадження у даній справі.

Позивач ОСОБА_2 та її представник - адвокат Яким`як О.В. проти задоволення апеляційної скарги заперечували з підстав, викладених у відзиві.

Заслухавши доповідь судді Таргоній Д.О., пояснення учасників справи, вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено наступні фактичні обставини у даній справі.

19 травня 2014 року між Публічним акціонерним товариством «Старокиївський банк» та ОСОБА_2 було укладено Договір банківського вкладу № 8102 (надалі - договір), відповідно до якого, вкладником було відкрито банківський рахунок Клієнта № НОМЕР_1 у доларах США. Згідно з умовами договору, у період з 19.05.2014 р. по 03.06.2014 р. Вкладником внесені на поточний рахунок № НОМЕР_1 кошти у розмірі 15304,00 доларів США.

Відповідно до виписки відділення № 1 ПАТ «Старокиївський банк», надходження грошових коштів на рахунок здійснювались: 19 травня 2014 року та позивачем внесено 1275 доларів США; 20 травня 2014 року - 1275 доларів США; 21 травня 2014 року - 1275 доларів США; 22 травня 2014 року - 1275 доларів США; 23 травня 2014 року - 1275 доларів США; 26 травня 2014 року - 1286 доларів США; 27 травня 2014 року - 1276 доларів США; 28 травня 2014 року - 1280 доларів США; 29 травня 2014 року - 1274 доларів США; 30 травня 2014 року - 1273 доларів США; 02 червня 2014 року - 1273 доларів США; 03 червня 2014 року - 1267 доларів США (а.с. 8).

06.05.2014 постановою Правління Національного банку України від 06.05.2014 року №276/БТ ПАТ «Старокиївський банк» віднесено до категорії проблемних строком на 180 днів.

17.06.2014 постановою Правління Національного банку України №365 віднесено ПАТ «Старокиївський банк» до категорії неплатоспроможних.

17 червня 2014 року Виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення №50, яким розпочато з 18.06.2014 року процедуру виведення ПАТ «Старокиївський банк» з ринку шляхом запровадження в ньому тимчасової адміністрації; вирішено тимчасову адміністрацію запровадити строком на три місяці з 18.06.2014 року по 18.09.2014 року включно; призначено уповноважену особу Фонду на тимчасову адміністрацію.

24.06.2014 Уповноваженою особою Фонду на тимчасову адміністрацію Банку прийнято наказ № 23 «Про перевірку договорів».

Постановою Правління Національного банку України від 11 вересня 2014 року № 563 прийнято рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Старокиївський банк» з 18 вересня 2014 року.

На виконання даної постанови НБУ, виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб було прийнято рішення від 17 вересня 2014 року № 92 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «Старокиївський банк» та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку». Даним рішенням розпочато процедуру ліквідації зазначеного банку з 18 вересня 2014 року та призначено Уповноваженою особою Фонду на ліквідацію банку Пантіну Л.О. строком на один рік з 18 вересня 2014 року по 18 вересня 2015 року включно.

На офіційному сайті Фонду опубліковано оголошення про те, що для отримання коштів вкладники ПАТ «Старокиївський банк» з 25 вересня 2014 року по 04 листопада 2014 року включно зможуть звертатись до установ банку-агента Фонду Публічного акціонерного товариства «Банк «Київська Русь»; виплати гарантованої суми відшкодування здійснюватимуться відповідно до Загального реєстру вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду.

Позивач та її представник, дізнавшись про свою відсутність в Загальному реєстрі вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, неодноразово звертались до Фонду та Уповноваженої особи із заявами про надання інформації стосовно отримання коштів з банківського рахунку № 8102, відкритого згідно договору від 19 травня 2014 року, та включення її до переліку (реєстру) вкладників, які мають право на відшкодування коштів за рахунок Фонду, та виплатити гарантовану суму відшкодування за вкладом.

За результатами розгляду звернення позивача, Уповноважена особа у листі від 13 жовтня 2014 року б/н повідомила, що на основі даних, викладених у зверненні позивача, та наявних у ПАТ «Старокиївський банк» документів, буде прийнято рішення щодо наявності підстав для включення до Переліку вкладників, яким необхідно здійснити виплати відшкодування.

Відповідно до довідки №1080/07-02, позивача повідомлено про те, що залишок коштів, які обліковуються як заборгованість ПАТ «Старокиївський банк» перед позивачем становить 205 456,57 грн. (а.с. 9).

Увалою Голосіївського районного суду м. Києві від 20.02.2017 у справі № 752/3185/17 (провадження 1-кс/752/1273/17) в рамках кримінального провадження № 0000367, накладено арешт на грошові кошти, у т.ч. на ті, що знаходяться на вищезгаданому рахунку № НОМЕР_1 позивача.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 11 вересня 2019 року у справі № 826/3369/15, зобов`язано Уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Старокиївський банк» Пантіну Любов Олександрівну надати до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб додаткову інформацію про вкладника - ОСОБА_2 (реєстраційній номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 , паспорт серії НОМЕР_4 , виданий Залізничним РВ ГУ МВС України в м. Києві, 19.04.2001р.), якій необхідно здійснити виплату відшкодування коштів за вкладом згідно договору банківського рахунку № 8102 від 19 травня 2014 року в Публічному акціонерному товаристві «Старокиївський банк» за рахунок фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2 в частині стягнення з Фонду на користь позивача майнової шкоди в розмірі 200 000,00 грн., суд першої інстанції вважав встановленим розмір завданої шкоди, який випливає із розміру невиплаченого гарантованого відшкодування, а також вважав обґрунтованими доводи позивача про те, що така шкода завдана бездіяльністю уповноваженої особи Фонду, яким з 2014 року не виконано зобов`язання по здійсненню виплати позивачу гарантованого відшкодування коштів, розміщених на його рахунках в Банку.

При цьому, вважаючи, що даний спір не є публічно-правовим, оскільки вимоги позивача спрямовані на стягнення майнової шкоди, ухвалою від 15.12.2020 року суд першої інстанції відмовив у задоволенні клопотання Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про закриття провадження у даній справі.

З таким висновком суду першої інстанції колегія суддів погодитись не може, з огляду на наступне.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

У статті 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Згідно зі статтею 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом.

Частиною першою статті 19 ЦПК України установлено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім випадків, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Відповідно до частини першої статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення. Зокрема, юрисдикція адміністративних судів поширюється на спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів або правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності. Вжитий у цій процесуальній нормі термін «суб`єкт владних повноважень» позначає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхню посадову чи службову особу, інший суб`єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень(пункт 7 частини першоїстатті 4 цього Кодексу).

Таким чином, до адміністративної юрисдикції відноситься справа, яка виникає зі спору в публічно-правових відносинах, що стосується цих відносин, коли один з його учасників - суб`єкт владних повноважень, здійснює владні управлінські функції, в цьому процесі або за його результатами владно впливає на фізичну чи юридичну особу та порушує їх права, свободи чи інтереси в межах публічно-правових відносин.

Натомість, визначальні ознаки приватноправових відносин - це юридична рівність та майнова самостійність їх учасників, наявність майнового чи немайнового особистого інтересу суб`єкта. Спір буде мати приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням приватного права (як правило, майнового) певного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права призвели владні управлінські дії суб`єкта владних повноважень.

При визначенні предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними під час здійснення владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

Правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду, порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами встановлюються Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Цим Законом також регулюються відносини між Фондом, банками, Національним банком України, визначаються повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків.

Відповідно до пункту 17 частини першої статті 2 зазначеного Закону уповноважена особа Фонду - це працівник Фонду, який від імені Фонду та в межах повноважень, передбачених цим Законом та/або делегованих Фондом, виконує дії із забезпечення виведення банку з ринку під час здійснення тимчасової адміністрації неплатоспроможного банку та/або ліквідації банку.

За змістом статті 3 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Фонд є установою, що виконує спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку. Фонд є юридичною особою публічного права, має відокремлене майно, яке є об`єктом права державної власності і перебуває у його господарському віданні.

Згідно з частиною першою статті 4 вказаного Закону основним завданням Фонду є забезпечення функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку. Для цього Фонд наділено відповідними функціями, визначеними частиною другою статті 4 Закону, серед яких, зокрема: ведення реєстру учасників Фонду; здійснення заходів щодо організації виплат відшкодувань за вкладами у строки, визначені цим Законом; здійснення заходів щодо інформування громадськості про функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, захисту прав та охоронюваних законом інтересів вкладників.

На підставі частин першої та другої статті 6 цього Закону в межах своїх функцій та повноважень Фонд здійснює нормативне регулювання системи гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку. Фонд приймає нормативно-правові акти з питань, віднесених до його повноважень, які є обов`язковими до виконання банками, юридичними та фізичними особами.

Відповідно до частин першої та другої статті 26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200 000,00 грн. Вкладник має право на одержання гарантованої суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду в межах граничного розміру відшкодування коштів за вкладами.

У разі прийняття Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку з підстав, визначених частиною другою статті 77 Закону України «Про банки і банківську діяльність», Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за вкладами, включаючи відсотки, на день початку процедури ліквідації банку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на дату прийняття такого рішення, незалежно від кількості вкладів в одному банку (частина шоста статті 26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»).

Нормами статті 27 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» установлено порядок визначення вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами, зокрема: уповноважена особа Фонду складає перелік рахунків вкладників та визначає розрахункові суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду відповідно до вимог цього Закону та нормативно-правових актів Фонду станом на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку; уповноважена особа Фонду формує перелік рахунків, за якими вкладники мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду, із визначенням сум, що підлягають відшкодуванню; виконавча дирекція Фонду затверджує реєстр відшкодувань вкладникам для здійснення виплат відповідно до наданого уповноваженою особою Фонду переліку рахунків, за якими вкладник має право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду; Фонд не пізніше ніж через 20 робочих днів з дня початку процедури виведення Фондом банку з ринку розміщує оголошення про початок відшкодування коштів вкладникам на офіційному вебсайті Фонду та оприлюднює оголошення про початок відшкодування коштів вкладникам у газеті «Урядовий кур`єр» або «Голос України».

Відповідно до частини першої статті 28 цього Закону Фондрозпочинає виплату відшкодування коштів у національній валюті України в порядку та у черговості, встановлених Фондом, не пізніше 20 робочих днів з дня початку процедури виведення Фондом банку з ринку.

Згідно з положеннями частини першої статті 54 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» рішення, що приймаються відповідно до цього Закону Національним банком України, Фондом, працівниками Фонду, що виконують функції, передбачені цим Законом, у тому числі у процесі здійснення тимчасової адміністрації, ліквідації банку, виконання плану врегулювання, можуть бути оскаржені до суду.

Гарантії Фонду є гарантіями держави, передбаченими цим Законом.

Для виконання Фондом відповідних зобов`язань можуть залучатися державні кошти. Тому рішення та дії Фонду чи уповноваженої особи Фонду щодо включення вкладника до переліку осіб, яким необхідно здійснити виплату відшкодувань сум вкладів за рахунок коштів Фонду, є рішеннями та діями суб`єкта владних повноважень, який реалізує делеговані державою повноваження щодо виведення з ринку неплатоспроможних банків.

Правовідносини між Фондом і вкладником, який претендує на отримання гарантованого державою відшкодування за рахунок коштів Фонду в межах граничної суми, складаються без участі банку-боржника та мають управлінський характер. У цих правовідносинах Фонд виконує управлінські функції щодо гарантованої державою виплати відшкодування за банківським вкладом у межах граничного розміру за рахунок коштів Фонду незалежно від перебігу процедури ліквідації банку (продажу його майна).

А тому у вказаних відносинах у фізичних осіб виникають майнові вимоги не до банку-боржника, що ліквідується, а до держави в особі Фонду.

Отже, спір щодо права фізичної особи на відшкодування за вкладом за рахунок коштів Фонду у сумі, що не перевищує 200 000 грн (якщо адміністративна рада Фонду згідно з пунктом 17 частини першої статті 9 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» не прийняла рішення про збільшення граничної суми такого відшкодування), є публічно-правовим і пов`язаний з виконанням Фондом владної управлінської функції з організації виплати цього відшкодування. Тому такий спір має розглядатися за правилами адміністративного судочинства.

Такий правовий висновок викладений у постановах Великої Палати Верховного Суду: від 18 квітня 2018 року у справі № 813/921/16 (провадження № 11-126апп18), від 23 травня 2018 року у справі № 820/3770/16 (провадження № 11-409апп18), від 06 червня 2018 року у справі № 727/8505/15-ц (провадження № 14-180цс18), від 23 січня 2019 року у справі № 285/489/18-ц (провадження № 14-470цс18),від 10 квітня 2019 року справі № 761/10730/18 (провадження № 14-116цс19),від 09 лютого 2021 року у справі № 520/17342/18 (провадження № 14-158цс20), а також у постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 05 вересня 2019 року у справі № 761/11256/17 (провадження № 61-31354сво18).

Зазначена судова практика є усталеною і незмінною.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

Звертаючись до суду з даним позовом, ОСОБА_2 фактично просила стягнути з Фонду невиплачену їй гарантовану державою граничну суму відшкодування за вкладом, визначену нею як матеріальну шкоду, оскільки невиплата цієї гарантованої законом суми відшкодування вкладу відбулася внаслідок неправомірних дій (бездіяльності) Фонду щодо не включення її до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладом за договором банківського вкладу, та несвоєчасного виконання судового рішення у справі № №826/3369/15.

З урахуванням наведених норм права, правових висновків Великої Палати Верховного Суду та Верховного Суду, суд першої інстанції не врахував, що спір виник щодо праваОСОБА_2 на відшкодування за вкладом за рахунок коштів Фонду у сумі, що не перевищує 200 000 грн.

Такий спір пов`язаний із виконанням Фондом владної управлінської функції з організації виплати суми гарантованого відшкодування та застосування відповідальності за несвоєчасне виконання такої виплати, тому є публічно-правовим і підлягає розгляду за правилами адміністративного судочинства.

Аналогічного висновку у справі з подібними правовідносинами дійшов Верховний Суд у постановах від 08 вересня 2021 року в справі № 761/13041/20 (провадження № 61-2980св21)та від 21 вересня 2021 року в справі № 761/13038/20 (провадження 61-3488ск21) .

Пунктом 1 частини першої статті 255 ЦПК України встановлено, що суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до частини 1 статті 377 ЦПК України, судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково із закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу.

Враховуючи зазначене, суд першої інстанцій помилково вирішив спір по суті, оскільки не врахував того, що відносини між учасниками справи виникли щодо виконанням Фондом владної управлінської функції з організації виплати суми гарантованого відшкодування та застосування відповідальності за несвоєчасне виконання такої виплати, а тому ця справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства та відповідно до приписів статті 255 ЦПК Українипровадження у справі підлягає закриттю.

Викладене дає підстави для висновку, що апеляційна скарга, яка обґрунтована серед іншого порушенням судом першої інстанції правил предметної юрисдикції, підлягає задоволенню, судове рішення місцевого суду - скасуванню, а провадження у справі - закриттю на підставі пункту 1 частини першої статті 255, частини першої статті 377 ЦПК України.

Також відповідно до частини першої статті 256 ЦПК України, якщо провадження у справі закривається з підстави, визначеної пунктом 1 частини першої статті 255 цього Кодексу, суд повинен роз`яснити позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд справи. Суд апеляційної або касаційної інстанції повинен також роз`яснити позивачеві про наявність у нього права протягом десяти днів з дня отримання ним відповідної постанови звернутися до суду із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією. Заява подається до суду, який прийняв постанову про закриття провадження у справі.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 255, 256, 376, 377, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника Фонду гарантування вкладів фізичних осіб - Цуканової Світлани Георгіївни - задовольнити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 22 квітня 2021 року у даній справі - скасувати.

Закрити провадження у справі ОСОБА_1 до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про відшкодування майнової та моральної шкоди.

Роз`яснити, що даний спір підлягає вирішенню в порядку адміністративного судочинства.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови виготовлений 17 листопада 2021 року.

Суддя-доповідач Таргоній Д.О.

Судді: Голуб С.А.

Ігнатченко Н.В.