Справа № 156/1014/21
Провадження № 2-н/156/86/21
У Х В А Л А

про відмову у видачі судового наказу

24 листопада 2021 року смт Іваничі

Суддя Іваничівського районного суду Волинської області Федечко М.О., розглянувши заяву

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрованого та мешканця: АДРЕСА_1

про видачу судового наказу про стягнення з Державного підприємства "Шахта №9 "Нововолинська", , місцезнаходження: с. Литовеж, Володимир-Волинський (колишній Іваничівський) район Волинська область

нарахованих, але не виплачених коштів при звільненні та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні,

в с т а н о в и в :

23.11.2021 року заявник звернувся до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення з Державного підприємства "Шахта №9 "Нововолинська" на його користь заборгованої заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі: 64 727,11 грн. заборгованості по заробітній платі, 115 253,92 грн. середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 14.07.2021 року по 22.11.2021 року.

Ознайомившись з поданою заявою суддею встановлено, що подана заява не відповідає вимогам ЦПК України.

Статтею 161 ЦПК України, визначено вичерпний перелік вимог, за якими може бути видано судовий наказ. Так, відповідно до положень вказаної статті, судовий наказ може бути видано, якщо: заявлено вимогу про стягнення нарахованої, але не виплаченої працівникові суми заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку.

З довідки Державного підприємства "Шахта №9 "Нововолинська" № 256 від 18.11.2021 року вбачається, що заборгованість по виплаті заробітної платі ОСОБА_1 станом на 18.11.2021 року становить 64 727,11 грн (а.с.3).

З виписки з наказу № 28-к від 13.07.2021 року вбачається, що ОСОБА_1 було звільнено з роботи з 13.07.2021 року за ч. 3 ст. 38 КЗпП України із виплатою вихідної допомоги у розмірі тримісячного середнього заробітку, згідно ст. 44 КЗпП Ураїни (а.с.5).

Стаття 2 ЗУ «Про оплату праці», визначає структуру заробітної плати. Нормами цієї статті встановлено, що основна заробітна плата - це винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов`язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців. Додаткова заробітна плата це винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій. Інші заохочувальні та компенсаційні виплати. До них належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, виплати в рамках грантів, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми.

Крім того, на підставі статті 2 Закону України «Про оплату праці», структуру заробітної плати можна визначити, беручи до уваги положення Інструкції зі статистики заробітної плати, затвердженої наказом Державного комітету статистики України від 13 січня 2004 року № 5 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 27 січня 2004 року за № 114/8713 (далі - Інструкція № 114/8713), розробленої відповідно до Закону України «Про державну статистику» та Закону України «Про оплату праці» з урахуванням міжнародних рекомендацій у системі статистики оплати праці й стандартів Системи національних рахунків (за змістом преамбули цієї Інструкції).

Відповідно до пункту 1.3 Інструкції № 114/8713 для оцінки розміру заробітної плати найманих працівників застосовується показник фонду оплати праці. До фонду оплати праці включаються нарахування найманим працівникам у грошовій та натуральній формі (оцінені в грошовому вираженні) за відпрацьований та невідпрацьований час, який підлягає оплаті, або за виконану роботу незалежно від джерела фінансування цих виплат. Фонд оплати праці складається з: фонду основної заробітної плати; фонду додаткової заробітної плати; інших заохочувальних та компенсаційних виплат.

Наказом Державного комітету статистики України № 5 від 13.01.2004 року затверджено Інструкцію зі статистики заробітної плати, згідно п. 3.8, 3.9 якої встановлено, що суми вихідної допомоги при припиненні трудового договору не входять до фонду оплати праці.

Отже, ОСОБА_1 заявлено вимогу про стягнення нарахованої, але не виплаченої заборгованості по заробітній платі у розмірі 64 727,11, однак у матеріалах справи відсутні відомості про те, що таку заборгованість складає саме основна та додаткова заробітна плата, оскільки, не виключено, що в таку заборгованість могла увійти й сума нарахованої, згідно наказу № 28-к від 13.07.2021 року, вихідної допомоги у розмірі тримісячного середнього заробітку, яка не входять до фонду оплати праці.

Середній заробіток за час затримки розрахкунку при звільненні розраховується згідно Постанови Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100, при цьому середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують звільненню. Стягувачем ОСОБА_1 здійснено розрахунок середнього заробітку за період з 14.07.2021 року по 22.11.2021 року, однак до матеріалів заяви додано довідку про його середньоденну заробітку плату за січень 2021 року та лютий 2021 року, а звільнено ОСОБА_1 з роботи з 13.07.2021 року.

Окрім того, згідно із ст.117 КЗпП України стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні є відповідальністю роботодавця за затримку здійснення розрахунку із працівником при звільненні. На підставі наведеного, вимога про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні є вимогою майнового характеру та оплачується судовим збором. Однак, стягувачем не сплачено судовий збір та не додано документів, що підтверджують сплату такого за вказану вимогу.

Отже, заява подана ОСОБА_1 з порушеннями вимог статті 163 ЦПК України (до заяви про видачу судового наказу не додано документу, що підтверджує сплату судового збору) та заявлено вимоги, які не відповідають статті 161 цього Кодексу.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 165 ЦПК України, суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо заявлено вимогу, яка не відповідає вимогам статті 161 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 165 ЦПК України, про відмову у видачі судового наказу суддя постановляє ухвалу не пізніше десяти днів з дня надходження до суду заяви про видачу судового наказу.

Керуючись ст. ст. 141, 161, 165, 260, 261, 353 ЦПК України,

п о с т а н о в и в :

Відмовити у видачі судового наказу за заявою ОСОБА_1 про видачу судового наказу про стягнення з Державного підприємства "Шахта №9 "Нововолинська" нарахованих, але не виплачених коштів при звільненні та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Роз`яснити заявнику, що відмова у видачі судового наказу унеможливлює повторне звернення з такою самою заявою. Заявник у цьому випадку має право звернутися з тими самими вимогами у позовному порядку.

Ухвала щодо відмови у видачі судового наказу може бути оскаржена в апеляційному порядку.

Ухвала може бути оскаржена протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Волинського апеляційного суду.

Суддя М.О.Федечко