Справа № 306/1307/20
П О С Т А Н О В А

Іменем України

10 листопада 2021 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі

головуючого судді КОНДОРА Р.Ю.

суддів МАЦУНИЧА М.В., ФАЗИКОШ Г.В.

за участю секретаря ЖГАНИЧ К.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді цивільну справу № 306/1307/20 за позовом Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення боргу, за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Свалявського районного суду від 19 листопада 2020 року, повний текст якого складено 23 листопада 2020 року, головуюча суддя Вінер Е.А., -

встановив:

Датованою 02.09.2020 заявою, що надійшла до Свалявського районного суду 18.09.2020, АТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду із зазначеним позовом до ОСОБА_2 мотивуючи таким.

Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (зараз - Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (АТ КБ «ПриватБанк»)) за правилами договору приєднання 27.10.2016 уклало з ОСОБА_2 . Генеральну угоду про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг, відповідно до якої відповідачка отримала кредит у розмірі 5878,68 грн у вигляді кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою за користування коштами 13% річних на суму залишку заборгованості за кредитом. Позичальник повинен був сплачувати кошти за договором щомісячно до 25-го числа.

Позивач виконав свої зобов`язання за договором, тоді як відповідачка свої порушила і спричинила виникнення боргу, який на 10.08.2020 становить 34176,37 грн, де заборгованість: за кредитом 3964,67 грн, за відсотками 1685,95 грн, за пенею 5431,64 грн. Також підлягає стягненню штраф у сумі 23094,11 грн відповідно до п. 2.2. Генеральної угоди.

Посилаючись на ці обставини, на порядок виконання договірних зобов`язань, які припиняються виконанням, проведеним належним чином, та на передбачене договором і нормами ЦК України право банку вимагати дострокового повернення всього заборгованого за кредитним договором (зокрема, ст. 599, ст. 1050 ч. 2, ст. 1054 ЦК України), банк просив стягнути з відповідачки заборгованість за кредитним договором про надання банківських послуг від 27.10.2016 без номера у розмірі 34176,37 грн з вищеперерахованими її елементами та покласти на неї судові витрати.

Рішенням Свалявського районного суду від 19.11.2020 позов задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором про надання банківських послуг від 27.10.2016 без номера у розмірі 3964,67 грн тіла кредиту, а також 243,84 грн у рахунок відшкодування витрат зі сплати судового збору. В інших вимогах позову відмовлено.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем не були виконані передбачені законом правила укладення кредитного договору, у справі немає доказів погодження сторонами умов щодо сплати відсотків і неустойки, доказів обізнаності відповідачки саме з доданими до позовної заяви умовами і правилами надання банківських послуг, тому на користь банку можуть бути стягнуті лише фактично отримані від нього відповідачкою кошти.

Позивач АТ КБ «ПриватБанк» ставить в апеляції питання про скасування рішення суду в частині відмови в задоволенні вимог про стягнення відсотків і неустойки та про їх задоволення. Сторона зазначає, що підписавши Анкету-заяву 27.06.2007, уклавши 27.10.2016 Генеральну угоду та приєднавшись до Умов і Правил, відповідачка погодилася з тим, що уклала кредитний договір. Сторони належно узгодили умови кредитування і спір виник саме зі згаданої Генеральної угоди.

Згідно з Генеральною угодою (п. 2.1.), відповідачці був наданий строковий кредит на 12 місяців зі сплатою 1,083% на місяць (13% річних), сплата штрафу була обумовлена п. 2.2. цієї угоди, а сплата пені п. 2.8. Виходячи з умов, визначених Генеральною угодою, позивач визначив належну до стягнення заборгованість

За таких умов, суд першої інстанції необґрунтовано застосував у справі правову позицію, висловлену Верховним Судом у справі № 342/180/17, де мали місце інші фактичні обставини. Надані позивачем докази не знайшли належної оцінки.

Відповідачка ОСОБА_1 рішення суду не оскаржує, відзиву на апеляцію позивача не подавала.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представника позивача ОСОБА_3 , яка апеляцію підтримала, розглянувши справу за правилами ст. 372 ч. 2 ЦПК України за відсутності відповідачки, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи сторін, оцінивши докази в сукупності, суд приходить до такого.

Спірні правовідносини регулюються нормами ЦК України щодо кредитних зобов`язань та у відповідній частині законодавством про захист прав споживачів у редакції, що була чинною на час їх виникнення. Враховуючи положення, зокрема, ст. 42 Конституції України, ст. 4 ч. 1 п. 1 Закону України «Про захист прав споживачів», ст. 10 ч. 1, ст. 12 ч. 3, ст. 13 ч. 1, ст. 263 ч.ч. 1, 5, ст. 367 ч.ч. 1, 4 ЦПК України та беручи до уваги, що позов пред`являвся з підстав, які згідно з позицією позивача надавали йому право нарахувати та вимагати стягнення боргу за кредитом, відсотками та неустойки і обґрунтовувався відповідним чином, наявність у позивача відповідної правової підстави для нарахування зазначених платежів і для стягнення коштів, правильність застосування норм матеріального права підлягають перевірці судом під час розв`язання спору безвідносно до того, чи є з цього приводу заперечення або інші доводи.

У справі встановлені такі факти, обставини та відповідні їм правовідносини.

27.06.2007 ОСОБА_1 , ідентифікована як клієнт за рахунком № НОМЕР_1 , заповнила у відділенні ПАТ КБ «ПриватБанк» Заяву, яка містить її ідентифікуючі дані і, зокрема, таку інформацію:

у розділі «Виявляю бажання оформити на своє ім`я кредитку» є відмітки:

у полі «Кредитка «Універсальна, 55 днів пільгового періоду»»;

у полі «Вибір валюти» UAH;

у полі «Бажаний кредитний ліміт» є запис про кредитний ліміт у розмірі 250,00 грн;

у полі «Базова процентна ставка за кредитом» є запис «1,9» % на місяць на залишок заборгованості, щомісячна комісія «1» %;

у полі «Погашення заборгованості за кредитом може проводитися шляхом внесення коштів на картку клієнта або шляхом списання коштів з дебетової картки № міститься запис « НОМЕР_1 »;

у полях «Клієнт», «Кредитну картку та ПІН отримав», «Дата», «Підпис» запис «02.08.2007» і рукописний підпис ОСОБА_1 ;

у заяві міститься також запис про картку «№ НОМЕР_2 » та дату відкриття рахунку «27.06.2007»;

Заяву підписано працівником банку 27.06.2007 (а.с. 8).

27.10.2016 ПАТ КБ «ПриватБанк» і ОСОБА_1 уклали Генеральну угоду з метою «створення сприятливих умов для виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором № SAMDNS895 від 27.06.2007 (договір 1) (преамбула угоди), за умовами якої, зокрема:

сторони узгодили:

зменшити розмір заборгованості за договором 1, що виникла в період з дати надання позичальнику кредиту, а саме, відсотки на 22794,11 грн, комісію на 300,00 грн (п. 1.1.1.);

заборгованість за договором 1 з дати підписання генеральної угоди становить 7408,68 грн (п. 1.1.2);

дата остаточного погашення заборгованості за договором 31.10.2017 (п. 1.1.3.);

з метою забезпечення виконання зобов`язань за договором позичальник зобов`язується в день підписання генеральної угоди мати залишок на будь-якому відкритому в банку рахунку в розмірі 1530,00 грн (п. 1.2.);

вся заборгованість … починаючи з дня, наступного за днем повернення кредиту (2-й день), вважається простроченою (п. 1.3.2.);

у день, наступний за днем повернення кредиту (2-й день), позичальник сплачує банку штраф у розмірі 23094,11 грн за договором 1 (п. 1.3.3.);

банк надає позичальнику строковий кредит в сумі 5878,68 грн на строк 12 місяців, з 27.10.2016 по 31.10.2017, … на споживчі потреби … в обмін на зобов`язання позичальника з повернення кредиту, сплати відсотків у розмірі 1,083% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом в указані … строки; погашення заборгованості здійснюється …: з «1» по «25» число кожного місяця позичальник надає банку … щомісячний платіж в сумі 525,07 грн … (п. 2.1.);

згідно ст. 212, 611, 651 ЦК України при порушенні позичальником строків погашення заборгованості … більш ніж на 31 день, за зобов`язаннями, строк яких не настав, сторони узгодили, що строком повернення кредиту вважається 32-й день з моменту виникнення порушення; заборгованість за кредитом починаючи з 32-го дня порушення вважається простроченою; позичальник сплачує банку штраф у розмірі 23094,11 грн (п. 2.2.);

при порушенні позичальником зобов`язань із погашення кредиту позичальник сплачує банку пеню, розмір якої вказаний в Умовах і Правилах за кожен день прострочення (п. 2.8.) (а.с. 9).

На обґрунтування своїх вимог АТ КБ «ПриватБанк» надало суду текст із Умов і Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, який не містить даних про час формування та затвердження цих Умов і Правил, будь-яких вихідних реквізитів (а.с. 11-65). Цими Умовами і Правилами встановлено, зокрема, що:

кредит (кредитна лінія, кредитний ліміт) розмір коштів, що надаються банком клієнту на строк, обумовлений у договорі, на умовах платності та зворотності (п. 1.1.1.54.);

клієнт зобов`язаний:

погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитратою платіжного ліміту, а також оплачувати комісії та інші плати на умовах, передбачених договором відповідно до Тарифів банку (п.п. 1.1.2.1.7., 1.1.7.13., 2.1.1.5.5.);

погашення кредиту поповнення картрахунку шляхом внесення коштів у готівковому або безготівковому порядку …, а так само шляхом договірного списання коштів з інших рахунків клієнта на підставі доручення клієнта (п. 2.1.1.12.3.);

зобов`язання банку з надання кредитного ліміту згідно Заяви виникають з моменту надання платіжною системою операції до списання з відповідного картрахунку в рахунок кредитного ліміту (п. 2.1.1.3.4.);

клієнт несе відповідальність перед банком за збиток і витрати, понесені банком внаслідок порушення клієнтом умов чи положень договору або законодавчих чи нормативних актів (п. 1.1.5.15.);

якщо в інших розділах не встановлено інше, у разі непогашення кредиту у термін, встановлений графіком …, відсотків і винагороди, заборгованість … вважається простроченою, на прострочену суму кредиту нараховується пеня, розрахунок якої здійснюється відповідно до розміру, встановленого у заяві на приєднання до цього договору для відсотків, від дня виникнення простроченої заборгованості; у разі непогашення зазначеного простроченого зобов`язання протягом 30 календарних днів усі платежі, що сплачуються після зазначеної дати, є пенею, крім платежів, що направляються з урахуванням встановленої договором черговості на погашення тіла кредиту; у період нарахування пені на всю суму заборгованості за кредитним договором відсотки не нараховуються (п. 1.1.5.21.);

кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку, який в будь який момент може змінити (зменшити, збільшити або анулювати) кредитний ліміт (п. 2.1.1.2.3);

у разі виникнення прострочених зобов`язань на суму від 100,00 грн … клієнт сплачує банку пеню, відповідно до встановлених Тарифів (п. 2.1.1.12.6.1.);

у разі непогашення заборгованості минулого місяця до 25-го числа поточного місяця … клієнт сплачує пеню за несвоєчасне погашення кредиту в пільговий період рівну діючій базовій місячній процентній ставці від боргових зобов`язань на момент списання; пеня … утримується в момент переходу в звичайний період кредитування … (п. 2.1.1.12.7.2.);

у разі суперечності умов договору, що укладається банком із клієнтом до Умов і Правил надання банківських послуг пріоритет мають умови договору (п. 1.1.7.32.).

Розрахунок заборгованості позивач склав за договором від 27.10.2016, де визначив борг відповідачки станом на 10.08.2020 у розмірі 34176,37 грн, із яких заборгованість: за кредитом 3964,67 грн, за відсотками 1685,95 грн, а також визначив належну до стягнення пеню в сумі 5431,64 грн і штраф відповідно до п. 2.2. Генеральної угоди в розмірі (а.с. 4-5).

Суду першої інстанції позивач також надав:

довідки АТ КБ «ПриватБанк» без дати їх складання, вихідної реєстрації та підпису уповноваженої на складання довідок особи про те, що:

між банком і ОСОБА_1 був підписаний кредитний договір (без вказівки на номер і дату), за яким 27.10.2016 була відкрита кредитна картка № НОМЕР_3 з терміном дії «07/20» (а.с. 6);

за кредитним договором мали місце:

старт карткового рахунку 27.10.2016 (інформація НОМЕР_3 );

встановлення/зміна кредитного ліміту: 27.10.2016 5878,68 грн, 06.04.2020 і 07.04.2020 0,00 грн (а.с. 7);

банківську виписку за договором із даними за період з 27.10.2016 по 30.04.2020, якою фактичний оборот коштів зафіксований:

за карткою № НОМЕР_3 з 27.10.2016 по 30.04.2020, при цьому, зафіксовані лише чотири операції поповнення коштів:

25.11.2016 на суму 530,00 грн;

01.03.2017 на суму 1800,00 грн;

17.03.2017 на суму 200,00 грн і

01.03.2018 на суму 277,24 грн,

разом 2807,24 грн (а.с. 75-76).

Інші дані щодо руху коштів та платіжної (кредитної) картки (карток) позивачем не надавалися.

Цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки, зокрема, з договорів, інших правочинів та інших юридичних фактів (ст. 11 ч. 1, ч. 2 п.п. 1, 4 ЦК України).

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ст. 1054 ч. 1 ЦК України). Користування чужими коштами зазвичай є платним, сплата відсотків за кредитом є істотною умовою договору, здійснюється у строки та на умовах, визначених договором (ст.ст. 536, 626, ст. 628 ч. 1, ст. 638 ч. 1, ст. 1048 ч. 1, ст. 1054, 1056-1 ЦК України).

За загальним правилом, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом; припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом; зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст.ст. 598, 599 ЦК України).

Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору, закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору (ст. 631 ч.ч. 1, 4 ЦК України).

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін); зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події; якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час; боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства (ст. 530 ч.ч. 1, 2 ЦК України).

Сторони в цивільних відносинах є юридично рівними, у разі недодержання особою при здійсненні своїх прав вимог, які встановлені частинами другою п`ятою ст. 13 ЦК України, суд може зобов`язати її припинити зловживання своїми правами, а також застосувати інші наслідки, встановлені законом (ст.ст. 1, 2, ст. 13 ч. 6 ЦК України).

Відповідно до положень ст. 3 ч. 1 п.п. 3, 6, ст.ст. 11-14, 202, 509, 525, 526, 610, 614, 622-625, 1050, 1054 ЦК України, цивільні права та обов`язки повинні належно виконуватися; позичальник зобов`язаний повернути кредитору все заборговане на умовах, передбачених договором і законом, а кредитор управі вимагати (за відповідних умов достроково) виконання порушеного зобов`язання; особа здійснює свої права та виконує цивільні обов`язки у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства, зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, зловживання правом не допускається; особа діє у цивільних відносинах вільно, на власний ризик і повинна діяти, в т.ч., вчиняючи правочин, добросовісно, розумно, обачно, передбачаючи наслідки.

Поряд із цим, за змістом положень Конституції України, ЦК України та Закону України «Про захист прав споживачів» (Закон № 1023-ХІІ) щодо укладання договору про споживчий кредит:

держава захищає права споживачів (ст. 42 Конституції України, ст. 4 ч. 1 п. 1 Закону № 1023-ХІІ);

договором є домовленість сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків; відповідно до ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості; у договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів (ст. 626 ч. 1, ст. 627 ч.ч. 1, 2 ЦК України);

зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства; договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, друга сторона не може запропонувати свої умови договору (ст. 628 ч. 1, ст. 634 ч. 1 ЦК України);

договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору, істотними є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди; проценти за кредитним договором, а також забезпечення зобов`язань за кредитними договором, зокрема, штрафом, пенею, які одночасно є видами цивільно-правової відповідальності за порушення зобов`язань, є істотними умовами кредитного договору, що випливають із його предмету, правової природи й суті відповідних правовідносин; недійсне зобов`язання не підлягає забезпеченню, за загальним правилом, недійсність основного зобов`язання (вимоги) спричиняє недійсність правочину щодо його забезпечення; споживач не зобов`язаний сплачувати кредитодавцю будь-які збори, відсотки або інші вартісні елементи кредиту, що не були зазначені в договорі (ст.ст. 546, 548, 549, 550, ст. 638 ч. 1, ст.ст. 1054, 1056-1 ЦК України, ст. 11 ч. 4 абз. 2, 3 Закону № 1023-XII));

кредитний договір укладається в письмовій формі, його зміст може бути зафіксований як в одному, так і в кількох документах, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами); обов`язок доведення того, що один з оригіналів договору був переданий позичальнику (споживачеві), покладається на кредитодавця (ст. 207 ч.ч. 1, 2, ст. 208 ч. 1 п.п. 2, 4, ст. 639 ч.ч. 1, 2, ст. 1054, ст. 1055 ч. 1 ЦК України, ст. 11 ч. 1, ч. 4 абз. 1 Закону № 1023-XII);

кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним; якщо недійсність правочину встановлена законом (нікчемний правочин), визнання його судом недійсним не вимагається (ст. 215 ч. 2, ст. 218 ч. 1, ст. 1055 ч. 2 ЦК України).

Особа на власний розсуд розпоряджається своїми цивільними та процесуальними правами та здійснює своє право на захист (ст. 12 ч. 1, ст. 20 ч. 1 ЦК України, ст. 12 ч. 1, ст. 13 ч. 3 ЦПК України); кожна сторона зобов`язана належно довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, обов`язок доказування позову лежить на позивачеві; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ст. 12 ч.ч. 2, 3, ст. 13 ч. 1, ст.ст. 76-81 ЦПК України).

Наявність підстави для виникнення боргу, пред`явленого до стягнення, його розмір і обґрунтованість доказуються кредитором, відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання (ст. 614 ч. 2, ст. 623 ч. 2 ЦК України).

Про задоволення позову рішення може бути прийняте за умови обґрунтованості та доведеності позовних вимог (ст.ст. 89, 263-265 ЦПК України).

Виходячи з сукупності наявних у справі доказів і матеріалів слід дійти висновку про укладення сторонами кредитного договору (Генеральної угоди) 27.10.2016, коли ними були в письмовій формі узгоджені істотні умови кредитування, за винятком умов про пеню, позаяк доказів визначення в підписаних сторонами документах конкретних умов про пеню немає, Умови і Правила, до яких відсилає Генеральна угода, є варіативними щодо порядку нарахування пені, а дані про узгоджену сторонами ставку пені в справі відсутні.

Умови і Правила визначають загальні умови, на яких будь-яка особа може укласти кредитний договір за правилами договору приєднання, тоді як у випадку, що має місце, індивідуальні умови кредитування ОСОБА_1 , що відрізняються від загальних умов, визначені Генеральною угодою від 27.10.2016. Саме індивідуальні умови кредитування передбачають суму кредиту, відсоткову ставку за кредитом, умови відповідальності за порушення зобов`язань тощо. Зазначене узгоджується зі змістом, зокрема, п.п. 1.1.3.2.9., 1.1.6.1.-1.1.6.3. Умов і Правил, за яким позичальник може пропонувати зміни до Умов і Правил, про зміни в умовах кредитування банк повідомляє клієнта і в разі, якщо одностороння зміна цих умов неможлива, передбачається підписання необхідних документів у банку, та узгоджується із нормами закону щодо дотримання прав сторін договору і фіксації його умов.

Таким чином, у справі є докази, що підтверджують узгодження сторонами умов кредитування станом на 27.10.2016, при цьому, зі змісту Генеральної угоди випливає, що:

відповідачка ОСОБА_1 визнала свій борг перед АТ КБ «ПриватБанк» у сумі 30502,79 грн, який був зменшений угодою на 23094,11 грн і залишок боргу був зафіксований на рівні 7408,68 грн;

із 7408,68 грн:

кошти в сумі 1530,00 грн із метою забезпечення виконання зобов`язань позичальником були розміщені на рахунку в банку;

кошти в сумі 5878,68 грн були надані у вигляді кредиту зі сплатою за нього 1,083% на місяць (13,0% річних);

23094,11 грн, на які був зменшений первісний борг, підлягали сплаті кредитору у якості штрафу в разі порушення позичальником зобов`язань.

Доказів узгодження письмово інших, аніж у Генеральній угоді від 27.10.2016, індивідуальних умов кредитування у справі немає.

При вирішенні вимог щодо стягнення відсотків, неустойки має значення строк виконання відповідного зобов`язання. Верховний Суд у постановах від 16.01.2018 у справі № 305/1133/15-ц, від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12, від 04.07.2018 у справі № 310/11534/13-ц і в інших постановах сформулював правові позиції, за змістом яких, зокрема:

стягнення відсотків у розмірі, передбаченому договором, поза межами договору, в тому числі, з урахуванням зміни кредитором строку виконання основного зобов`язання, законом не передбачено; право кредитодавця нараховувати передбачені договором відсотки за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною 2 статті 1050 ЦК України;

неустойка, нарахована на суму заборгованості за вимогами, щодо яких позовна давність була пропущена, не може бути стягнута;

в охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною 2 статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Про стягнення поза межами строку дії договору сум, передбачених частиною 2 статті 625 ЦК України питання не ставилося, з цих підстав і щодо такого предмету позов не пред`являвся.

Тож право кредитора на пред`явлення відповідних вимог не заперечується як таке, що, однак, не звільняє від обов`язку пред`явити позов із належних підстав, обґрунтувати та довести його належним процесуальним порядком. Лише в такому разі можуть мати місце законні підстави для задоволення відповідних вимог.

Зважаючи на те, що після сплати позичальником коштів на погашення боргу 25.11.2016 наступна сплата мала місце лише 01.03.2017 (більш ніж через 31 день) і сплата щомісячного платежу не була проведена у строк по 25.12.2016, у силу положень ст. 1050 ч. 2 ЦК України, п.п. 2.1., 2.2. Генеральної угоди строк зобов`язання змінився, 32-й день з моменту виникнення заборгованості, відповідно, строк виконання зобов`язання настав 26.01.2017, зобов`язання підлягало достроковому виконанню боржником.

На 26.01.2017 заборгованість позичальника становила:

за сумою кредиту 5357,17 грн;

за відсотками 232,29 грн виходячи з такого розрахунку:

згідно з п. 2.1.1.12.6. Умов і Правил відсотки нараховуються з розрахунку 365/366 календарних днів на рік, тому:

відсоткова ставка за 1 день становить 0,035616% (13,0% річних : 365 днів), що дає відсотки за 1 день у сумі 1,9080 грн (5357,17 грн х 0,035616%) і за 26 днів у сумі 49,61 грн (1,9080 грн х 26 днів = 49,608 грн);

на найближчу до 26.01.2017 дату 31.01.2017 борг за сумою кредиту становив 5357,17 грн, борг за відсотками накопичувальним підсумком становив 236,85 грн, за 31 день січня 2017 року були нараховані відсотки в сумі 54,17 грн, за 26 днів січня були нараховані відсотки в сумі 49,61 грн, безпідставно нараховані в січні 2017 року відсотки в сумі 4,56 грн (54,17 грн 49,61 грн);

236,85 грн 4,56 грн = 232,29 грн;

разом борг за кредитним договором 5589,46 грн (5357,17 грн + 232,29 грн).

Оскільки факт порушення позичальником зобов`язань за Генеральною угодою і відповідний йому факт зміни строку виконання зобов`язання встановленні та не спростовані, у кредитора виникли правові підстави й для стягнення передбаченого цією угодою штрафу в сумі 23094,11 грн.

За період з 27.01.2017 по 10.08.2020 відвотки нараховувалися після закінчення строку дії договору, у розрахунку не відображено факт зміни строку виконання зобов`язання, розрахунок виконано загальним порядком, із щомісячним коригуванням сальдо поточної та простроченої заборгованості за сумою кредиту, з іншими нарахуваннями виходячи із загального строку дії договору.

Нарахування відсотків у такий спосіб безпідставне, позаяк умовами кредитного договору це не передбачено, після закінчення строку договору правових підстав для нарахування, сплати, стягнення відсотків за передбаченою договором ставкою немає. Заборгованість за відсотками слугує базою для нарахування пені, тому відсутність цієї бази внаслідок безпідставності нарахування заборгованості за відсотками за період після закінчення строку дії договору вже сама по собі виключає обґрунтованість нарахування відповідної пені.

Беручи до уваги факт зміни строку виконання зобов`язання, сплачені позичальником у період з 01.03.2017 по 01.03.2018 кошти 2277,24 грн належало зарахувати у рахунок погашення штрафу (23094,11 грн 2277,24 грн = 20816,87 грн), з урахуванням чого належна до стягнення заборгованість склала б 26406,33 грн (5357,17 грн + 232,29 грн + 20816,87 грн). Однак, кредитор таке зарахування не провів, а фактично зарахував сплачені кошти в такий спосіб:

зі сплачених 01.03.2017 коштів у сумі 1800,00 грн 1193,93 грн були зараховані на погашення боргу за кредитом, 177,51 грн на погашення відсотків і 428,56 грн на погашення пені;

зі сплачених 17.03.2017 коштів у сумі 200,00 грн 198,57 грн були зараховані на погашення боргу за кредитом і 1,43 грн на погашення відсотків;

сплачені 01.03.2018 кошти в сумі 277,24 грн були зараховані на погашення пені;

таким чином, із 2277,24 грн були зараховані:

на погашення кредиту 1392,50 грн;

на погашення відсотків 178,94 грн;

на погашення пені 705,80 грн.

Суд першої інстанції вказані вище обставини залишив поза увагою, не перевірив підстави, з яких був пред`явлений позов, не дав фактичним обставинам справи та наявним доказам, умовам договору, розрахунку пред`явленого до стягнення боргу оцінки в їх сукупності і взаємозв`язку та ухвалив помилкове рішення про стягнення з відповідачки лише фактично отриманих від банку коштів із посиланням на відсутність належно укладеного кредитного договору. Норми матеріального права, якими регулюються спірні правовідносини, у відповідній частині застосовані судом неправильно, норми процесуального права щодо повноти, всебічності та об`єктивності з`ясування обставин справи, оцінки доказів судом першої інстанції порушені. За таких умов суд невірно застосував і правову позицію, висловлену Верховним Судом у постанові від 03.07.2019 у справі № 342/180/17 за інших фактичних обставин (коли про узгодження сторонами індивідуальних умов кредитування взагалі не йшлося).

Поряд із цим, при вирішенні справи за апеляцією позивача слід враховувати підстави позову, межі позовних вимог, а також те, що не може бути погіршене правове становище позивача, який подав апеляцію на судове рішення, за відсутності апеляції протилежної сторони. Відповідачка ОСОБА_1 рішення суду в частині стягнення з неї на користь позивача АТ КБ «ПриватБанк» 3964,67 грн заборгованості не оскаржувала.

З огляду на викладене, рішення суду першої інстанції в частині стягнення з відповідачки на користь позивача 3964,67 грн у якості заборгованості за сумою кредиту не може бути змінене. Водночас решта зі сплачених відповідачкою 2277,24 грн, а саме, 884,17 грн (2277,24 грн 1392,50 грн) підлягає зарахуванню на погашення боргу перед кредитором: 232,29 грн на погашення боргу за відсотками і 652,45 грн на сплату частини штрафу (23094,11 грн 652,45 грн = 22441,66 грн).

Відтак до стягнення належать 3964,67 грн боргу за кредитом і 22441,66 грн штрафу, разом 26406,33 грн, що становить 77,27% від ціни позову, в цій частині вимоги позову слід визнати обґрунтованими і доведеними. Правових підстав для стягнення з відповідачки на користь позивача пені немає.

Виходячи з наведеного, на підставі ст. 376 ч. 1 п.п. 1, 2, 4 ЦПК України апеляцію слід задовольнити частково, рішення суду першої інстанції:

в частині відмови в задоволенні вимоги позову про стягнення штрафу скасувати, вимогу про стягнення штрафу задовольнити частково, стягнути на користь банку з відповідачки штраф у сумі 22441,66 грн, в іншій частині у вимозі про стягнення штрафу відмовити;

в частині вирішення вимоги позову про стягнення відсотків змінити щодо обґрунтування мотивувальної частини рішення;

в частині розподілу судових витрат змінити, визначивши належну до стягнення з відповідачки на користь позивача компенсацію судового збору в сумі 1624,22 грн;

в іншій частині скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Керуючись ст. 374 ч. 1 п. 2, ст. 376 ч. 1 п.п. 1, 2, 4, ст. 382 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» задовольнити частково, рішення Свалявського районного суду від 19 листопада 2020 року:

в частині відмови в задоволенні вимоги позову про стягнення штрафу скасувати, вимогу позову Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення боргу щодо стягнення штрафу за порушення зобов`язань задовольнити частково,

стягнути на користь Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк», , з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , мешканки будинку АДРЕСА_1 , штраф за кредитним договором від 27.10.2016 без номера в сумі 22441,66 грн (двадцять дві тисячі чотириста сорок одна гривня 66 коп.), в іншій частині в задоволенні вимоги про стягнення штрафу відмовити;

в частині вирішення вимоги позову про стягнення відсотків за користування кредитом змінити щодо обґрунтування мотивувальної частини рішення;

в частині розподілу судових витрат змінити, визначивши належну до стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» компенсацію судового збору в сумі 1624,22 грн.

В іншій частині апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» залишити без задоволення, а рішення Свалявського районного суду від 19 листопада 2020 року без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» 2436,32 грн у рахунок відшкодування витрат із оплати судового збору з апеляційної скарги.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення може бути оскаржена до Верховного Суду. Повне судове рішення складене 22 листопада 2021 року.

Судді