Справа № 219/9778/18
Провадження № 2/219/187/2021
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 січня 2021 року Артемівський міськрайонний суд Донецької області у складі: головуючого судді Погрібної Н.М., за участю секретаря Захарчук М.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Бахмут цивільну справу в порядку загального позовного провадження за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного Товариства «Укрзалізниця» про відшкодування моральної шкоди, завданої трудовим каліцтвом при виконанні трудових обов`язків внаслідок виробничої травми,

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до АТ «Укрзалізниця» про відшкодування моральної шкоди, завданої трудовим каліцтвом при виконанні трудових обов`язків внаслідок виробничої травми, який в подальшому уточнив та в якому просить стягнути з відповідача на свою користь моральну шкоду завдану трудовим каліцтвом при виконанні трудових обов`язків внаслідок виробничої травми в сумі 31 530 грн.

Позовна заява обґрунтована тим, що позивач з 24.01.2012 р. по 17.07.2017 р. працював на робочих посадах в ДП «Донецька залізниця», Штерівська дистанція колії, яке реорганізовано шляхом злиття у виробничий підрозділ «Штерівська дистанція колії структурного підрозділу «Луганська дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», про що в трудовій книжці міститься відповідний запис. 14.03.2014 р. під час праці з позивачем трапився нещасний випадок на виробництві через незабезпечення нешкідливих і небезпечних умов праці, був встановлений наступний діагноз: травматична ампутація 1 пальця на рівні с/3 основної фаланги, травматична ампутація 2 пальця на рівні параксимально - міжфалангового суглобу, закритий вивих нігтьової фаланги 3 пальця лівої ступні, розчавлення м`яких тканин 1-2-3 пальця лівої ступні. Відповідачем за результатами розслідування нещасного випадку були складені акти форми Н-1 та Н-5 про нещасний випадок пов`язаний з виробництвом від 20.03.2014року. Висновком МСЕК первісно та безстроково 26.07.2017 року позивачу встановлено 15% стійкої втрати професійної працездатності без встановлення групи інвалідності. У зв`язку з трудовим каліцтвом, позивач втратив своє здоров`я, що призвело до порушення особистих немайнових прав, оскільки втрачена нормальна життєдіяльність, через травму пальців позивач майже повністю втратив можливість вести активний спосіб життя, у нього розвинулася келоїдна рубцева тканина, яка в подальшому стала підставою для проведення операції. Позивач не може вести повноцінне життя та виконувати буденні вправи, йому постійно потрібна стороння допомога, він відчуває моральні страждання через те, що не має можливості вести повноцінне особисте та сімейне життя, частково порушені його відносини з оточуючими людьми, близькими, друзями та знайомими, а також порушені плани на майбутнє. У зв`язку з травмою позивачу знадобився тривалий час для того, щоб відновити свій стан здоров`я. Прийшовши працювати до роботодавця здоровим працівником, через незабезпечення умов праці позивач втратив 15% своєї первісної працездатності, тому був вимушений звільнитися. Просить врахувати той факт, що втрата його здоров`я є для позивача незворотною втратою, що спричиняє і буде спричиняти довготривалі страждання, тому вважає, що факт спричинення моральної шкоди наявний. Крім того, вважає, що при визначенні суми на відшкодування моральної шкоди має бути враховано, що здоров`я людини є найвищою соціальною цінністю та прийнято до уваги те, що позивач втратив здоров`я на виробництві, що призвело до моральних страждань, які носять тривалий характер.

Заочним рішенням Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 24.09.2019 р. частково задоволенні позовні вимоги та з відповідача на користь позивача стягнута моральна шкода в сумі 7000 грн.

Ухвалою Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 10.03.2020 року скасовано заочне рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 24.09.2019 року та призначено судовий розгляд за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 07.06.2019 року за клопотанням позивача судом вирішено замінити неналежного відповідача - Публічне Акціонерне Товариство «Укрзалізниця» на належного відповідача - Акціонерне Товариство «Українська залізниця».

Ухвалою Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 18.09.2020 р. закрито підготовче судове засідання та призначено справу до розгляду по суті.

Відповідно до відзиву представника відповідача, останній позовні вимоги не визнав, посилаючись на те, що ПАТ «Укрзалізниця» (ідентифікаційний код 40075815), як нова юридична особа, утворене згідно із Законом України «Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування» та постанови Кабінету Міністрів України від 25 червня 2014 р. № 200 «Про утворення публічного акціонерного товариства "Українська залізниця"». Статут Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 2 вересня 2015 р. № 735. Відповідно до зазначеної постанови Кабінету Міністрів України, ПАТ «Укрзалізниця» утворюється на базі Державної адміністрації залізничного транспорту (), підприємств та установ залізничного транспорту загального користування, які реорганізовуються шляхом злиття. Серед таких підприємств є й Державне підприємство «Донецька залізниця». Як вбачається із положень наведеного вище Закону та постанови Кабінету Міністрів України, всі підприємства, на базі яких утворюється ПАТ «Укрзалізниця», реорганізовуються шляхом злиття. Реорганізація юридичної особи, як самостійний вид її припинення, передбачає проведення певної процедури та характеризується деякими особливостями. Зокрема, юридична особа припиняється внаслідок реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації. У разі реорганізації юридичних осіб майно, права та обов`язки переходять до правонаступників. Юридична особа є такою, що припинилася, з дня внесення до єдиного державного реєстру запису про її припинення (ст. 104 Цивільного кодексу України); комісія з припинення юридичної особи складає передавальний акт (у разі злиття, приєднання або перетворення) або розподільчий баланс (у разі поділу), який має містити положення про правонаступництво щодо майна, прав та обов`язків юридичної особи, що припиняється шляхом поділу, стосовно всіх її кредиторів та боржників, включаючи зобов`язання, які оспорюються сторонами (ст. 107 Цивільного кодексу України). Відповідно до законодавства, при реорганізації (злитті) юридичних осіб перехід прав і обов`язків до новоутвореної юридичної особи відбувається на підставі передавального акту. Про необхідність затвердження таких передавальних актів йдеться й у постанові Кабінету Міністрів України від 25 червня 2014 р. № 200 «Про утворення публічного акціонерного товариства "Українська залізниця"». Тому, положення Закону та постанови Кабінету Міністрів України від 25 червня 2014 р. № 200 та Статуту про те, що ПАТ «Укрзалізниця» є правонаступником усіх прав і обов`язків Державної адміністрації залізничного транспорту України та підприємств залізничного транспорту, не означають «автоматичного» правонаступництва без проведення інвентаризації майна та затвердження передавальних актів. ПАТ «Укрзалізниця» не стало правонаступником підприємств залізничного транспорту, розташованих на тимчасово окупованій території та території проведення антитерористичної операції, оскільки процедура реорганізації цих підприємств та передача всіх їх прав та обов`язків до ПАТ «Укрзалізниця» відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 12 листопада 2014 р. № 604 призупинена до завершення проведення антитерористичної операції. Згідно із ст. 1 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» період проведення антитерористичної операції триває до дати набрання чинності Указом Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України. Згідно із наказом керівника Антитерористичного центру при Службі безпеки України від 7 жовтня 2014 року № 33/6/а «Про визначення районів проведення антитерористичної операції та термінів її проведення» Донецьку і Луганську області з 07 квітня 2014 року визначено районами проведення антитерористичної операції. Державне підприємство «Донецька залізниця» знаходиться в зоні проведення ООС, залишається юридичною особою, свої активи і зобов`язання до ПАТ «Укрзалізниця» не передавало (відсутні первинні документи про таку нестачу) і не могло в силу вищенаведених нормативно-правових актів передати, а тому Державне підприємство «Донецька залізниця» самостійно несе відповідальність за договірними зобов`язаннями. Таким чином, реорганізації ДП «Донецька залізниця» шляхом злиття у ПАТ «Укрзалізниця» не відбулося. З позовної заяви вбачається, що 14 березня 2014 року під час праці у «Штерівській інстанції колії» ДП «Донецька залізниця» з ОСОБА_1 трапився нещасний випадок на виробництві через незабезпечення нешкідливих і небезпечних умов праці. Регіональна філія «Донецька залізниця» публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» відповідно рішенню Правління та Положення ПАТ було утворено 01 грудня 2015 року, тобто на момент отримання позивачем виробничої травми ПАТ «Укрзалізниця» ніяким чином до даного випадку не причетне. Просив відмовити в задоволенні позовних вимог.

У судове засідання позивач не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, надав заяву про підтримання позовних вимог та розгляд справи у його відсутність.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, заяв про відкладення розгляду справи не надійшло.

З урахуванням ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у зв`язку з неявкою всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши законодавство, яким врегульовані спірні правовідносини, суд дійшов до такого висновку.

Згідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно із ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 перебував у трудових відносинах з ДП «Донецька залізниця» Штерівська дистанція колії, яке реорганізовано шляхом злиття у виробничий підрозділ «Штерівська дистанція колії структурного підрозділу «Луганська дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» з 24.01.2012 року по 17.07.2017 року, що підтверджується копією трудової книжки.

Під час виконання трудових обов`язків з позивачем 14.03.2014 року стався нещасний випадок.

Відповідно до копії акту проведення розслідування нещасного випадку, що стався 14 березня 2014 року, о 14 год. 00 хв., на Штерівській дистанції колії Державного підприємства «Донецька залізниця», від 19.03.2014 року, який складений у складі комісії, остання вивчивши обставини, які призвели до нещасного випадку монтера колії ОСОБА_1 , оглянувши місце, де стався нещасний випадок, провівши опитування осіб, причетних до нещасного випадку, ознайомившись з нормативно-технічною і організаційно розпоряджувальною документацією, висновком ДЗ «Міської лікарні «Княгінівська», дійшла до висновку про те, що згідно з п.15 п.п. 2 «Порядку проведення та ведення обліку нещасних випадків, професійних захворювань, аварій на виробництві», затвердженого постовою КМУ від 30.11.2011 р. № 1232, даний нещасний випадок пов`язаний з виробництвом, по даному факту необхідно скласти акт за формою Н-1 потерпілого ОСОБА_1 .

Як вбачається з копії акту № 1 про нещасний випадок, пов`язаний з виробництвом, який складений у складі комісії, з монтером колії ОСОБА_1 на Штерівський дистанції колії Державного підприємства «Донецька залізниця» стався нещасний випадок, причини настання нещасного випадку - недосконалість технологічного процесу, його невідповідність вимогам безпеки, діагноз згідно з листком непрацездатності - травматична ампутація 1 пальця на рівні с/3 основної фаланги, травматична ампутація 2 пальця на рівні праксімально - межфалангового суглобу, закритий вивих нігтьової фаланги 3 пальця лівої ступні, розчавлення м`яких тканей 1-2-3 пальця лівої ступні.

Відповідно до виписки з акту огляду медико-соціальною експертною комісією про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у надання медичної та соціальної допомоги, позивач був первісно оглянутий на МСЕК, йому було встановлено ступінь втрати професійної працездатності у відсотках - 15% з 24.07.2017 року безстроково, група інвалідності не визначена.

Згідно ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Законом України "Про охорону праці", а саме, ч. 1 ст. 9 визначено, що відшкодування шкоди, заподіяної працівнику внаслідок ушкодження здоров`я або у випадку смерті працівника, здійснюється Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України. Відповідно до змін, внесених до Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань, які спричинили втрату працездатності" від 23.02.2007 року були виключені положення щодо відшкодування моральної шкоди з Фонду соціального страхування.

Разом з тим, право цих громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки статтею 1167 ЦК України та статтею 237-1 КЗпП України їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу. Встановлений законодавцем розподіл обов`язків щодо відшкодування моральної шкоди потерпілим на виробництві від нещасного випадку та професійного захворювання не суперечить вимогам статті 22 Конституції України.

Судом встановлено, що позивач був оглянутий на МСЕК, йому було встановлено ступінь втрати професійної працездатності у відсотках - 15% з 24.07.2017 року безстроково.

У зв`язку з чим, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав з позовом про відшкодування моральної шкоди. Оскільки, на час звернення позивача до суду, Законом України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» не передбачено обов`язку Фонду відшкодовувати потерпілому моральну шкоду, то таку шкоду позивачу, законні права якого порушено, повинен відшкодовувати роботодавець, згідно з правилами статті 237-1 КЗпП України.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в іншій спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди.

Судом встановлено, що у зв`язку з нещасним випадком позивачу заподіяно моральну шкоду, яка полягає в тому, що він, був здоровою працездатною людиною, втратив згідно висновку МСЕК 15% працездатності.

У зв`язку з травмою позивачу знадобився тривалий час для відновлення стану здоров`я. Через отриману травму позивач не зміг виконувати роботу, тому був змушений звільнитися. Прийшовши працювати до роботодавця здоровим працівником, через незабезпечення умов праці позивач втратив 15% своєї первісної працездатності та вимушений з цим жити.

Все це разом вплинуло на його спосіб життя, позивач втратив своє здоров`я, що призвело до порушення його особистих немайнових прав, оскільки втрачена його нормальна життєдіяльність, через травму пальців він майже повністю втратив можливість вести активний спосіб життя, адже у нього розвинулася келоїдна рубцева тканина, яка в подальшому стала підставою для проведення операції. Через це позивач не може вести повноцінне життя та виконувати буденні справи, у зв`язку з чим, йому постійно потрібна стороння допомога, він постійно відчуває моральні страждання через те, що він не має можливості вести повноцінне особисте та сімейне життя, частково порушені його відносини з оточуючими людьми, близькими, друзями та знайомими, а також порушені його плани на майбутнє, він не може реалізовувати в повній мірі свої повсякденні заняття, звички та бажання. Вищевикладені обставини негативно відбиваються на його душевному стані. Він відчуває душевні страждання та переживання, у нього з`явилося почуття тривоги перед майбутнім. У нього критичне відношення до себе, як до неповноцінного в трудовому та соціальному відношенні громадянина.

Вищезазначене законодавство, а також роз`яснення Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року із змінами від 25.05.2001 року «Про судову практику по справам про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» пов`язують факт заподіяння моральної шкоди не лише зі станом напруженості під впливом сильнодіючого впливу, яким є стрес, а із наявністю втрат фізичного і психічного характеру, які тягнуть за собою порушення нормальних життєвих зв`язків потерпілого, зменшення його суспільної активності, потребують від нього додаткових зусиль для організації життя.

Виходячи із наведених вище обставин, довідки МСЕК, суд вважає, що позивачу заподіяно моральну шкоду, тому він має право на її відшкодування на підставі розумності, справедливості, виходячи із обставин отримання шкоди позивачем, наявність фізичних та духовних страждань, їх тривалість, істотність вимушених змін у способі життя позивача, зменшення обсягу трудової діяльності, обмеження життєвої активності, неможливість відновлення попереднього стану, відсоток втрати ним професійної здатності.

При цьому, враховуючи наявність душевних переживань, визначаючи розмір моральної шкоди, суд враховує ступінь, характер, обсяг і тривалість страждань, а саме значне погіршення стану здоров`я позивача, те, що професійна працездатність у зв`язку з нещасним випадком згідно висновку МСЕК втрачена на 15 %.

Виходячи з викладеного, суд вважає можливим стягнути з відповідача на користь позивача в рахунок відшкодування моральної шкоди 31 530 грн.

Згідно ст. 268 ЦК України позовна давність не поширюється на вимогу про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я.

Суд вважає, що АТ "Укрзалізниця" є правонаступником ДП "Донецька залізниця" з дати державної реєстрації АТ "Укрзалізниця", з наступних підстав.

Згідно частин першої та п`ятої статті 104 ЦК України юридична особа припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації. У разі реорганізації юридичних осіб майно, права та обов`язки переходять до правонаступників. Юридична особа є такою, що припинилася, з дня внесення до єдиного державного реєстру запису про її припинення.

Відповідно до частини п`ятнадцятої статті 37 Закону України від 15 травня 2003 року № 755-IV "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців" (в редакції, яка діяла на дату реєстрації АТ "Укрзалізниця") злиття вважається завершеним з моменту державної реєстрації новоутвореної юридичної особи та державної реєстрації припинення юридичних осіб, що припиняються у результаті злиття.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 червня 2020 року в справі № 910/5953/17 (провадження № 12-98гс19) відступлено від висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у раніше ухвалених рішеннях: Верховного Суду України, а саме: у постановах від 08 лютого 2017 року у справах № 910/10474/16 (провадження № 3-1586гс16) та № 910/5096/16 (провадження №3-1417гс16), від 22 лютого 2017 року у справах № 910/11196/16, № 910/9323/16, № 910/8349/16, № 910/8325/16, від 15 березня 2017 року у справах № 910/5100/16, № 910/7780/16, № 910/7771/16, № 910/5095/16, № 910/8080/16, № 910/6426/16, від 19 квітня 2017 року у справі № 905/1690/16 (провадження № 3-306 гс 17/21), від 21 червня 2017 року у справі № 905/1775/15, від 05 липня 2017 року у справі № 905/1625/16, у яких зазначено, що питання правонаступництва АТ "Укрзалізниця" стосовно ДП "Донецька залізниця" визначається спеціальним законом та прийнятими на його виконання постановами КМУ № 200 та № 604, які пов`язують перехід прав і обов`язків ДП "Донецька залізниця" до АТ "Укрзалізниця" з інвентаризацією, складанням передавального акта та внесенням майна до статутного капіталу правонаступника. Таких висновків Верховний Суд України дійшов, установивши, що ДП "Донецька залізниця" перебуває у стані припинення і запис про його припинення у ЄДР відсутній; Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду під час вирішення спорів у подібних правовідносинах, зокрема у постановах від 14 лютого 2018 року у справі № 910/23138/16, від 19 квітня 2018 року у справі № 910/653/17, від 02 травня 2018 року у справі № 905/1247/16; Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду, викладених у постановах від 06 червня 2018 року у справі № 219/10025/15-ц, від 05 грудня 2018 року у справі № 236/2729/17, від 20 лютого 2019 року у справі № 242/4687/17, від 18 вересня 2019 року у справі № 220/310/18, від 31 жовтня 2019 року у справі № 728/1128/18, від 09 грудня 2019 року у справі № 2-920/11 та від 22 квітня 2020 року у справі № 236/3323/18.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 червня 2020 року в справі № 910/5953/17 (провадження № 12-98гс19) зазначено, що "державну реєстрацію АТ "Укрзалізниця" здійснено 21 жовтня 2015 року. Згідно зі статутом, затвердженим постановою КМУ № 735, АТ "Укрзалізниця" є правонаступником усіх прав і обов`язків Державної адміністрації залізничного транспорту України та підприємств залізничного транспорту, серед яких ДП "Донецька залізниця". Товариство набуває статусу юридичної особи з дня його державної реєстрації в установленому законом порядку.

При реорганізації юридичної особи відбувається універсальне правонаступництво. При універсальному правонаступництві все майно особи як сукупність прав та обов`язків, які їй належать, переходить до правонаступника чи правонаступників, при цьому в цій сукупності переходять усі окремі права та обов`язки, які належали на момент правонаступництва правопопереднику незалежно від їх виявлення на той момент.

Ухвалюючи рішення про реорганізацію, уповноважений орган юридичної особи спрямовує свою волю на передачу не окремого майна, прав або обов`язків, а усієї їх сукупності.

У процедурі реорганізації підприємств залізничного транспорту у формі злиття все майно, права та обов`язки державних підприємств, які припиняються, переходять до правонаступника - АТ "Укрзалізниця". Держава не має права вилучити якусь частину майна, зокрема ту, що знаходиться на неконтрольованій території, і не передати її (частину) правонаступнику.

При реорганізації в формі злиття немає значення, чи вказано в передавальному акті про правонаступництво щодо певного майна, прав чи обов`язків. Адже правонаступник лише один, що унеможливлює виникнення будь-яких спорів щодо переходу майна, прав чи обов`язків.

Отже, лише при припиненні суб`єкта господарювання шляхом поділу в розподільчому балансі визначається правонаступництво. Внаслідок же злиття, приєднання або перетворення правонаступником є лише одна особа і будь-який розподіл прав та обов`язків при таких видах реорганізації неможливий.

Відсутність у передавальному акті ДП "Донецька залізниця" від 05 серпня 2015 року певного майна чи зобов`язань не свідчить про те, що відповідач не став правонаступником за ними, оскільки АТ "Укрзалізниця" як єдиним правонаступником прийнято усе майно та усі зобов`язання підприємств, які припиняються шляхом злиття.

Положення постанов КМУ № 200 та № 604 взагалі не регулюють питання правонаступництва, не призупиняють реорганізацію і не визначають те, що певне майно чи зобов`язання не переходить до АТ "Укрзалізниця", як помилково вважали суди попередніх інстанцій; вони лише описують порядок обліку такого майна - за якою вартістю воно обліковується, відображається в балансі чи обліковується на позабалансових рахунках.

Законодавець встановив для кредиторів юридичних осіб, які припиняються шляхом злиття, інші гарантії захисту законних інтересів їх прав, аніж встановлені статтями 105 і 107 ЦК України. Такий підхід зумовлений унікальним статусом АТ "Укрзалізниця" для економіки України як монополіста на ринку перевезень залізничним транспортом, будь-які процеси реорганізації якого не повинні перешкоджати роботі такого підприємства, зокрема перевезенням вантажів та пасажирів. Права кредиторів можуть вважатися належним чином захищеними закріпленням в частині шостій статті 2 Закону про особливості утворення Укрзалізниці положень про правонаступництво АТ "Укрзалізниця" щодо усіх прав і обов`язків Державної адміністрації залізничного транспорту України та підприємств залізничного транспорту.

Враховуючи, що відповідно до частини шостої статті 2 Закону про особливості утворення Укрзалізниці товариство є правонаступником усіх прав і обов`язків Державної адміністрації залізничного транспорту України та підприємств залізничного транспорту, правонаступництво не пов`язується з державною реєстрацією припинення підприємства залізничного транспорту, а кредиторам не надавалося право вимагати дострокового виконання вимог у порядку, передбаченому статтею 107 ЦК України, тобто всі їхні вимоги перейшли в повному обсязі до АТ "Укрзалізниця", датою виникнення універсального правонаступництва АТ "Укрзалізниця" щодо підприємств залізничної галузі, які припиняються шляхом злиття, слід вважати дату його державної реєстрації - 21 жовтня 2015 року, з якої воно є правонаступником ДП "Донецька залізниця".

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 червня 2020 року в справі № 910/5953/17 (провадження № 12-98гс19) вказано, що "стаття 5 Закону про особливості утворення Укрзалізниці передбачає, що АТ "Укрзалізниця" провадить діяльність, у тому числі пов`язану з державною таємницею, до отримання необхідних ліцензій та інших документів дозвільного характеру на основі відповідних документів, отриманих підприємствами залізничного транспорту, у межах строку їх дії. Отже, уже з дня державної реєстрації АТ "Укрзалізниця" мало право здійснювати будь-які види господарської діяльності, які потребували ліцензій чи дозволів, на підставі ліцензій та інших дозвільних документів, отриманих підприємствами залізничної галузі, які знаходилися в процедурі припинення, включаючи ДП "Донецька залізниця".

Державна реєстрація рішення про припинення ДП "Донецька залізниця" була здійснена 25 листопада 2014 року. Таким чином, на момент звернення до суду ДП "Донецька залізниця" знаходилася в процедурі припинення більш як два роки. Якщо припустити, що правонаступництво настає лише з моменту державної реєстрації припинення юридичної особи, то це призведе до можливостей порушення прав кредиторів, які протягом значного періоду часу не зможуть звернутися з вимогами до новоствореної юридичної особи, яка отримає все майно право попередника, але не буде нести відповідальність за його зобов`язаннями.

Таким чином, суд вважає, що АТ "Укрзалізниця" є правонаступником ДП "Донецька залізниця" з дати державної реєстрації АТ "Укрзалізниця".

Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 908 грн.

Керуючись ст.ст.12, 13, 259, 263-265, 268, 280-283 ЦПК України, суд,

вирішив:

позов задовольнити.

Стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» (адреса знаходження: м. Київ, вул.Тверська, 5, ) на користь ОСОБА_1 (адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , адреса проживання, як внутрішньо переміщеної особи: АДРЕСА_2 , іпн НОМЕР_1 ) грошову компенсацію у розмірі 31 530 (тридцять одна тисяча п`ятсот тридцять) грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди.

Стягнути з Акціонерного Товариства «Українська залізниця» на користь держави судовий збір в розмірі 908 (дев`ятсот вісім) грн.

Рішення може бути оскаржено до Донецького апеляційного суду через Артемівський міськрайонний суд Донецької області шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Н.М. Погрібна

25.01.2021