Справа № 930/2743/19
Провадження № 22-ц/801/252/2021
Головуючий у суді 1-ї інстанції Царапора О. П.
Доповідач:Стадник І. М.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

26 січня 2021 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого, судді-доповідача Стадника І.М.,

суддів Войтка Ю.Б., Матківської М.В.

розглянув в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи

апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Немирівського районного суду Вінницької області від 23 листопада 2020 року, ухвалене суддею Царапорою О.П., повний текст якого складено 24 листопада 2020

в справі №930/2743/19

за позовом ОСОБА_2 (позивач)

до ОСОБА_1 (відповідач)

про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання,-

встановив:

22 жовтня 2019 року ОСОБА_2 звернулась в районний суд із позовом до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, в обґрунтування якого посилалась на те, що з відповідачем по справі перебувала в зареєстрованому шлюбі, від якого у них народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який є повнолітнім і на даний час навчається у Вінницькому коледжі економіки та підприємництва Тернопільського національного економічного університету на денній формі навчання, за контрактом (без отримання стипендії).

Відповідач у добровільному порядку матеріальної допомоги на утримання сина на період навчання не надає, хоча працює, має стабільний і високий заробіток, а тому в змозі сплачувати аліменти на утримання дитини на період навчання в розмірі 1/3 частини зі всіх видів заробітку.

Рішенням Немирівського районного суду Вінницької області від 23 листопада 2020 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/3 частини зі всіх видів його заробітку щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для працездатних осіб, починаючи з 22.10.2019 і до закінчення сином навчання - ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Вирішено питання про стягнення з ОСОБА_1 судового збору на користь держави.

Не погодившись із рішенням, відповідач ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на незаконність рішення, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, та порушення норм матеріального і процесуального права, просив скасувати рішення, та ухвалити нове про відмову в задоволенні позову.

Доводи апеляційної скарги полягають у тому, що визначаючи розмір аліментів суд першої інстанції всупереч вимогам статті 182 СК України не врахував, що з його заробітної плати здійснюються відрахування заборгованості по аліментах в на користь позивача, розмір яких становить 50% від заробітної плати. Крім того не враховано, що на його утриманні перебуває малолітній син 2019 року народження, а тому сім`я проживає за рахунок його заробітної плати з урахуванням виплат.

Від позивача ОСОБА_2 відзив на апеляційну скаргу не надійшов.

Відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції частина 3 статті 360 ЦПК України.

Згідно з частиною 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду в справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Частиною 9 статті 19 ЦПК України встановлено, що для цілей цього Кодексу розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення. Прожитковий мінімум для працездатних осіб станом на 01 січня 2020 року встановлено в розмірі 2102 грн.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 176 ЦПК України ціна позову в даній справі визначається сукупністю всіх виплат, але не більше ніж за шість місяців, що є менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, спір у ній не належить до категорій, що не можуть бути розглянуті в порядку спрощеного позовного провадження (частина 4 статті 274 ЦПК України), а тому справа з урахуванням її конкретних обставин може бути розглянута без повідомлення учасників справи.

Відповідно до частини 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Вивчивши матеріали справи і перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, позовних вимог та підстав позову, заявлених в суді першої інстанції, апеляційний суд дійшов таких висновків.

Згідно з статтею 263 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду першої інстанції зазначеним вимогам відповідає не повністю.

Судом встановлено, що сторони перебували у шлюбі, від якого мають спільну дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 .

Дитина ОСОБА_3 є студентом третього курсу денної форми навчання Вінницького коледжу економіки та підприємництва Тернопільського національного економічного університету на контрактній формі навчання за спеціальністю « Економіка» і дана обставина, підтверджується довідкою закладу освіти від 16.10.2019 року за № 327 від 04.09.2019, а також договором № 372987 про надання освітньої послуги між вищим навчальним закладом та фізичною особою (а.с. 9,10 ).

Свідоцтвами про народження серії НОМЕР_2 від 25.02.2019 року та серії НОМЕР_3 від 20.07.2005 року підтверджується, що відповідач є також батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с. 31-32).

Судом також встановлено, що відповідач працює і згідно довідки № 138 від 18.02.2020 виданої ДНЗ «Немирівський професійний ліцей» його місячна заробітна плата становить 11237 грн 29 коп. (а.с. 33), а жінка, з якою він проживає у фактичних шлюбних стосунках та виховує спільного сина, перебуває у відпустці по догляду за дитиною (а.с. 34, 38).

Відповідно до постанови державного виконавця Немирівського РВ ДВС ГТУЮ у Вінницькій області від 16 серпня 2019 року про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника, з заробітної плати відповідача здійснюються відрахування коштів на користь відповідача ОСОБА_2 в розмірі 50%. Загальна сума боргу становить 52 834.82 гривень і з серпня 2019 року щомісяця із заробітної плати відраховується 50% доходу, що становить близько 5000 гривень (а.с. 36-37).

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що право повнолітньої дитини ОСОБА_3 , який продовжує навчання, на матеріальне утримання з боку батька відповідача порушено і таке право підлягає судовому захист, шляхом стягнення з нього аліментів у розмірі 1/3 частини зі всіх видів заробітку.

Проте такі висновки суду першої інстанції не в повній мірі відповідають обставинам справи, з огляду на наступне.

Відповідно до статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до частини першої статті 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.

Згідно зі статтею 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

Виявлення бажання на отримання матеріальної допомоги у зв`язку з продовженням навчанням є правом повнолітньої дочки (сина) або одного з батьків, з якими вона (він) проживають, яке нерозривно пов`язано з обов`язковою умовою можливості відповідача надавати таку допомогу і така умова оцінюється судом у сукупності з іншими обставинами, що мають істотне значення для вирішення спору.

Отже, СК України виходить із принципу рівності прав та обов`язків батьків. Відповідно до закону надавати матеріальну допомогу повнолітнім сину чи доньці, які продовжують навчання, зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає їх дитина.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 20 постанови від 15 травня 2006 року № 6 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» звертає увагу судів на те, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із частиною шостою 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У частинах першій та другій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Позивач ОСОБА_2 не надала суду належних та допустимих доказів які б свідчили про потребу дитини і водночас спроможність відповідача сплачувати аліменти у заявленому нею розмірі. Докази, на які посилається позивач, доводять потреби повнолітньої дитини, яка продовжує навчання в допомозі з боку батьків, проте жодним чином не обґрунтовують її розмір.

При цьому при вирішенні даного спору судом першої інстанції не було досліджено обставин щодо наявності у позивача доходу та його розміру.

Встановивши, що син сторін ОСОБА_3 навчається у Вінницькому коледжі економіки та підприємництва Тернопільського національного економічного університету на контрактній формі навчання за спеціальністю «Економіка» та у зв`язку з цим потребує матеріальної допомоги, а його батько ОСОБА_1 є працездатний та офіційно працевлаштований, має можливість надавати сину допомогу, суд першої інстанції дослідивши та оцінивши усі надані сторонами докази на предмет їх належності, допустимості та достатності для правильного вирішення справи, дійшов обґрунтованого висновку наявність правових підстав для стягнення аліментів.

Водночас визначивши до стягнення з відповідача 1/3 частину з усіх видів його заробітку (доходів), суд не встановив спроможності відповідача надавати допомогу у цьому розмірі, не звернув увагу на те, що у такому разі сукупний розмір відрахувань на аліменти становитиме 83,3 % (враховуючи відрахування коштів на користь позивача ОСОБА_2 в розмірі 50%), а з урахуванням утримання податків та обов`язкових платежів - майже 90 відсотків заробітку.

Відповідно до приписів статті 128 КЗпП України та частини 3 статті 70 Закону України «Про виконавче провадження» загальний розмір усіх відрахувань під час кожної виплати заробітної плати та інших доходів боржника не може перевищувати 50 % заробітної плати, що має бути виплачена працівнику, у тому числі у разі відрахування за кількома виконавчими документами. Це обмеження не поширюється на відрахування із заробітної плати у разі відбування боржником покарання у виді виправних робіт і стягнення аліментів на неповнолітніх дітей. У таких випадках розмір відрахувань із заробітної плати не може перевищувати 70 %.

Водночас згідно частини 1 статті 70 Закону України «Про виконавче провадження» розмір відрахувань із заробітної плати, пенсії, стипендії та інших доходів боржника вираховується із суми, що залишається після утримання податків, зборів та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

За таких обставин визначений судом розмір аліментів призведе до отримання відповідачем заробітної плати у розмірі меншому, ніж гарантована державою мінімальна заробітна плата.

З урахуванням всіх обставин, які мають значення для справи, колегія суддів вважає необхідним змінити розмір аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання ОСОБА_3 , зменшивши його розмір з 1/3 частини до 1/6 частини з усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно.

Такий розмір аліментів буде справедливим, співмірним, реальним та мінімально необхідним для забезпечення потреб повнолітнього сина, який продовжує навчання та відповідатиме платоспроможності самого відповідача. При цьому суд враховує і можливість дитини отримувати допомогу від матері.

Недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, порушення норм процесуального права і неправильне застосування норм матеріального права відповідно до пунктів 2, 4 частини 1 статті 376 ЦПК України є підставами для скасування судового рішення та ухвалення апеляційним судом нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення.

На підставі викладеного, керуючись ст. 367, 368, 369, 376, 382, 384 ЦПК України, Суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Немирівського районного суду Вінницької області від 23 листопада 2020 року змінити в частині розміру аліментів, що підлягають стягненню з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання повнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на період навчання, та встановити, що стягненню підлягають аліменти в розмірі 1/6 частини усіх видів заробітку (доходів) щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 22 жовтня 2019 року і до закінчення навчання 30 червня 2020 року.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, не підлягає.

Головуючий І.М. Стадник

Судді Ю.Б. Войтко

М.В.Матківська