Справа № 694/268/19
провадження № 2/694/1/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А І Н И

22.01.2021 року м. Звенигородка

Звенигородський районний суд Черкаської області

у складі :головуючого судді Сакун Д.І.

з участю секретаря судового засідання Матвієнко А.А.

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в залі суду в м. Звенигородка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розподіл майна подружжя,

в с т а н о в и л а:

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом в якому просить визнати об`єктом права спільної сумісної власності подружжя та визнати за нею, ОСОБА_1 , право власності на Ѕ частину будинковолодіння, розташованого по АДРЕСА_1 . Визнати об`єктом права спільної сумісної власності подружжя та визнати за відповідачем ОСОБА_2 право власності на Ѕ частину будинковолодіння, розташованого по АДРЕСА_1 . Судові витрати стягнути з відповідача.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 21.05.2005 року вона уклала шлюб із відповідачем ОСОБА_2 . Від вказаного шлюбу вони мають трьох неповнолітніх дітей: сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 і сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Спільне життя із відповідачем не склалося, то 17.11.2017 року звернулася до Звенигородського районного суду з позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу. Рішенням Звенигородського районного суду від 05.12.2017 року шлюб між ними було розірвано. 31 жовтня 2006 року ними за кошти сім`ї було придбано будинок АДРЕСА_1 . У придбаному ними будинку вони і почали проживати всією сім`єю. Як вона зазначала вище, в кінці 2017 року спільне життя із відповідачем стало настільки нестерпним, що вона змушена була забрати трьох дітей і піти жити на квартиру, а відповідач залишився проживати в їхньому будинку. Будинок із відповідачем вони придбали за спільні кошти. На даний час, на її думку, придбаний ними будинок коштує 150000 грн. Рухоме майно, яке було придбано ними із відповідачем за спільні кошти під час перебування їх у шлюбі, ними із відповідачем розділено добровільно по взаємній згоді. Здійснити ж самостійно розподіл придбаного ними із відповідачем будинковолодіння вони не в змозі, а тому за вирішенням даного питання вона змушена звертатись до суду.

Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі

20.02.2019 року дана цивільна справа надійшла до Звенигородського районного суду Черкаської області.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20.02.2019 року головуючою обрано суддю Звенигородського районного суду Гончаренко Т.В.

22.02.2019 року на адресу суду надійшла заява про забезпечення заявленого позову.

Ухвалою судді Звенигородського районного суду Черкаської області Гончаренко Т.В. заяву про забезпечення зазначеного позову було задоволено.

Ухвалою судді Гончаренко Т.В. від 14.03.2019 року вищевказану цивільну справу прийнято до провадження, відкрито провадження та призначено підготовче судове засідання.

Суддю Звенигородського районного суду Черкаської області Гончаренко Т.В. 07.09.2020 року було відраховано зі штату в зв`язку з виходом у відставку.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 07.09.2020 року обрано головуючу суддю Звенигородського районного суду Сакун Д.І.

Ухвалою судді Сакун Д.І. від 14.09.2020 року справу прийнято до свого провадження та призначено підготовче судове засідання.

Сторони в судове засідання не з`явились.

Від представника позивача надійшла заява про розгляд справи без його участі та участі позивача. Повністю підтримали поданий позов, просили суд його задовольнити з підстав, зазначених в ньому.

Відповідач та його представник адвокат Безуглий Б.І. в підготовче судове засідання не з`явились. Про день розгляду справи повідомлені вчасно та належним чином. Представник відповідача адвокат Безуглий Б.І. надав заяву про визнання позовних вимог. Розгляд справи просить проводити без його участі та без участі відповідача.

Згідно з ч.4 ст.200 ЦПК України ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому ст.ст.206-207 ЦПК України.

Відповідно до ч.3 ст. 200 ЦПК України - за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Згідно з ч. 2 ст.247 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Фактичні обставини, встановлені судом

Суд, вивчивши матеріали справи та подані сторонами докази, встановив наступні фактичні обставини справи.

21.05.2005 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрували шлюб у відділі реєстрації актів цивільного стану Тальнівського районного управління юстиції Черкаської області, актовий запис № 44.

Відповідно до рішення Звенигородського районного суду Черкаської області від 05.12.2017р. шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано.

31 жовтня 2006 року сторонами було придбано будинок АДРЕСА_1 , про що 31.10.2006 року між ОСОБА_7 і ОСОБА_2 було укладено договір купівлі-продажу, який був посвідчений приватним нотаріусом Звенигородського районного нотаріального округу Бедратою Н.М. та зареєстрований в реєстрі за № 4291.

Від вказаного шлюбу сторони мають трьох неповнолітніх дітей: сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 і сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Мотиви, з яких виходить суд, застосування норм права, оцінка аргументів сторін

Відповідно до вимог ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до п. п. 10,11 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 1 листопада 1996 року Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя , Конституційні положення про законність судочинства та рівність усіх учасників процесу перед законом і судом (ст. 129 Конституції) зобов`язують суд забезпечити всім їм рівні можливості щодо надання та дослідження доказів, заявлення клопотань та здійснення інших процесуальних прав. При вирішенні цивільних справ суд має виходити з поданих сторонами доказів.

Суд виходить з вимог ст.ст. 12, 81 ЦПК України, відповідно до яких цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України.

Встановлено, що сторони перебували у шлюбі, який було зареєстровано 21 травня 2005 року у відділі реєстрації актів цивільного стану Тальнівського районного управління юстиції Черкаської області, актовий запис №44. Відповідно Рішення Звенигородського районного суду Черкаської області від 05.12.2017 року вказаний шлюб було розірвано.

Відповідно до договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Звенигородського районного нотаріального округу Бедратою Н.М., ОСОБА_2 є власником житлового будинку в АДРЕСА_1 .

Відповідно до вимог ч.3 ст.368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 2 ст. 372 ЦК України встановлено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Статтею 60 СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Частиною 1 ст.61 СК України встановлено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Статтею 63 СК України встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Частиною 1 ст.69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням.

Таким чином, враховуючи, що спірний житловий будинок набутий сторонами за час шлюбу, то він є об`єктом спільної сумісної власності сторін, у зв`язку з чим суд доходить висновку про його поділ між сторонами, виходячи з правил рівності часток подружжя в спільному майні, визнавши за позивачем право власності на 1/2 частину житлового будинку.

В п.23,24 Постанови Пленуму Верховного Суду Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя , вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60 , 69 СК України ), ч. 3 ст. 368 ЦК ), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами, тощо.

При визначенні майна, яке підлягає поділу, необхідно з`ясовувати, коли саме сторони припинили ведення спільного господарства, обсяг спільного майна, нажитого на час припинення ведення спільного господарства, джерела придбання цього майна, наявність боргів подружжя за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї.

За нормами ст.376 ЦК України, житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

Відповідно до п. 15 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 року "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав", до завершення будівництва (створення) майна, а якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, то до моменту прийняття його до експлуатації, або якщо право власності на таке нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, то до моменту державної реєстрації право власності на новостворене майно та об`єкт незавершеного будівництва не виникає (ст.331 ЦК України ). У зв`язку із цим до виникнення права власності на таке майно право власності існує лише на матеріали, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення) майна. Отже, законом не передбачено можливість визнання права власності на новостворене майно та об`єкт незавершеного будівництва в судовому порядку, якщо право власності на таке майно не було зареєстроване раніше в установленому законодавством порядку.

Згідно із п. 22 Постанови ВС України №11 від 21.12.2007 р Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими ст.ст.69-72СК та ст.372 ЦК України . Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

Такі ж положення містить й норма статті 368 ЦК України.

Згідно зі ст. ст. 69 , 70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Згідно ч.2,3 ст. 70 СК України, при вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї.

За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування.

За змістом ст.71 СК України , майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовились про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини , чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними.

Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України.

Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Відповідно до ст.79 ЦПК України , достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. А в силу вимог ст. 80 ЦПК України достатніми є докази , які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи , які входять до предмета доказування.

Виходячи із приписів ст.60 СК України , факт реєстрації шлюбу в державних органах РАЦС тягне за собою встановлення презумпції виникнення спільної сумісної власності на майно, набуте подружжям під час дії зареєстрованого шлюбу. Дана презумпція може бути спростована законом або договором.

Судом достовірно встановлено, що сторони, перебуваючи у зареєстрованому шлюбі, набули нерухоме майно, що підтверджено належними доказами по справі, а тому позов підлягає задоволенню

Розподіл судових витрат між сторонами.

Відповідно до ч.1, ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

У відповідності до ст.142 ч.1 ЦПК України суд вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Згідно ст.7 ч.3 Закону України «Про судовий збір» у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Крім того позивач просить стягнути з відповідача витрати понесені на правову допомогу в сумі 5000.00 грн., витрати за сплачений судовий збір у розмірі 768,40 грн. та 384.20 грн.. Вказані витрати підтверджені належними доказами, заперечення щодо їх розміру від відповідача не надходило, відтак вони підлягають стягненню з відповідача. Разом з тим, приймаючи до уваги, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути сплачений при подачі позову судовий збір в сумі 384 гривень 20 копійок. Така сума є різницею між розміром сплаченого позивачем судового збору та його частиною, яка підлягає поверненню позивачу з державного бюджету.

На підставі наведеного, ст. ст. 60 , 69- 71 СК України , ст.ст. 368-372,376 ЦК України , ст.120 ЗК України , керуючись ст.ст. 141 , 263-265, 280 ЦПК України , суд ,

ухвалив:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розподіл майна подружжя, задоволити в повному обсязі.

Визнати будинковолодіння ,яке розташоване за адресою АДРЕСА_1 об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Визнати за ОСОБА_1 , право власності на Ѕ частину будинковолодіння, розташованого по АДРЕСА_1 .

Визнати за ОСОБА_2 право власності на Ѕ частину будинковолодіння, розташованого по АДРЕСА_1 .

Повернути ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_2 , тел. НОМЕР_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , електронна адреса відсутня, з державного бюджету 50% судового збору, сплаченого 18 лютого 2019 року за квитанцією №0.0..1 в сумі 768.40 (сімсот шістдесят вісім гривень сорок копійок) гривень 00 копійок, тобто в розмірі 384.20 (триста вісімдесят чотири гривні двадцять копійок) грн.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_3 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 , м.т. НОМЕР_4 , електронна адреса невідома) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_2 , тел. НОМЕР_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , електронна адреса відсутня) судові витрати, а саме 50 відсотків судового збору в сумі 384 грн. 20 коп. сплаченого при подачі позову до суду, 384.20 грн. сплаченого судового збору при подачі заяви про забезпечення позову та витрати на правову допомогу в розмірі 5000.00 грн..

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Рішення може бути оскаржене сторонами в апеляційному порядку до Черкаського апеляційного суду через Звенигородський районний суд Черкаської області шляхом подання в 30-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду

Ознайомитись з повним текстом судового рішенням, в електронній формі, сторони можуть за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua/.

Рішення підписане 22.01.2021.

Суддя Д.І. Сакун