Дата документу 17.11.2021
Справа № 334/88/19
Провадження № 2/334/233/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 листопада 2021 року Ленінський районний суд м. Запоріжжя у складі: головуючого судді Козлової Н.Ю., при секретарі Зоріній С.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 в особі законного представника ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «УКРСИББАНК», Товариства з обмеженою відповідальністю «КЕЙ-КОЛЕКТ», ОСОБА_3 , Третя особа: Районна адміністрація Запорізької міської ради по Дніпровському району, як орган опіки та піклування про визнання договору іпотеки недійсним

ВСТАНОВИВ:

У січні 2019 року до Ленінського районного суду м.Запоріжжя надійшов позов ОСОБА_1 в особі законного представника ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «УКРСИББАНК», Товариства з обмеженою відповідальністю «КЕЙ-КОЛЕКТ», ОСОБА_3 , Третя особа: Районна адміністрація Запорізької міської ради по Дніпровському району, як орган опіки та піклування про визнання договору іпотеки недійсним, в якому зазначено, що 08 серпня 2008р. ОСОБА_3 уклав з Акціонерним комерційним інноваційним банком „Укрсіббанк договір іпотеки № 0/0/3 в забезпечення виконання договірних зобов`язань по договорам про надання споживчого кредиту № 0 від 08.08.2008р.; № 0 від 08.08.2008р.; № 0/1 від 08.08.2008р. Даний договір іпотеки було посвідчено приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Буцикіной Л.О. за реєстровим № 3918.

За твердженнями представників ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» право вимоги за цим договором перейшло від ПАТ „Укрсіббанк до ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» у відповідності до Договору відступлення права вимоги від 12.12.2011р.

Предметом іпотеки у відповідності до умов вказаного договору є житловий будинок, розташований за адресою : АДРЕСА_1 . Даний будинок було придбано на ім`я чоловіка позивача ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу від 02.03.2005р. посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського округу Серовською М.В. за реєстровим номером 333.

Позивач зауважує, що у них з ОСОБА_3 є двоє дітей і після того, як вони зробили ремонт у будинку, розташованому за адресою : АДРЕСА_1 , у серпні 2005р., вони всією сім`єю заселилися до вказаного будинку, але зареєстрували своє місце проживання у вказаному будинку лише у 2010 р. Таким чином, неповнолітня ОСОБА_1 постійно мешкає у вказаному будинку саме з серпня 2005р.

У квітні 2017р. на адресу позивача надійшов лист від ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ», згідно якого від ОСОБА_3 вимагають сплатити 113 884,29 доларів США на виконання Договору № 0 та попереджають про звернення стягнення на предмет застави, тобто іпотеки. У разі відчуження вказаного предмета іпотеки, тобто житлового будинку, який розташований за адресою : АДРЕСА_1 безумовно буде порушено право проживання неповнолітньої ОСОБА_1 в цьому будинку, оскільки іншого помешкання вона не має.

На підставі вищевказаного, позивачка просить суд визнати недійсним договір іпотеки № 0/0/3 від 08 серпня 2008р. укладений між ОСОБА_3 та Акціонерним комерційним інноваційним банком „Укрсіббанк ( на теперішній час Публічне акціонерне товариство "УКРСИББАНК".), посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Буцикіной Л.О. за реєстровим № 3918.

У судовому засіданні позивачка ОСОБА_2 , яка діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_1 просила суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі на підставі фактів, які викладені у позовній заяві.

Обгрунтовуючи свої вимоги вона пояснила, що час укладення іпотечного договору, у будинку, який є предметом цього договору, проживала малолітня позивачка, а передача нерухомості в іпотеку відбулася всупереч вимогам статті 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей» без передньої згоди органу опіки та піклування, спірний договір іпотеки не відповідає вимогам статті 203 ЦК України, тому є всі підстави для визнання цього договору недійсним на підставі статті 215 ЦК України, як такий, що порушує майнові права малолітніх дітей.

Також, зазначала, що при укладанні вказаного договору іпотеки представник банку не цікавився тим, хто фактично мешкає в житловому будинку, що має стати предметом іпотеки і про це відповідач не запитував, про що свідчить текст спірного договору іпотеки.

Той факт, щовона з дітьми постійно проживала у вказаному будинку з серпня 2005 р. можуть підтвердити свдки, а також письмові докази, які вона додала до свого позову.

Представник АТ «Укрсиббанк» у судове засідання не з`явився, але надав суду письмовий відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що позов не відповідає вимогам Закону, є необґрунтований та такий, що не може бути задоволений.

Крім того, представник ПАТ «УкрСиббанк» зазначає, що 12.12.2011 року між ПАТ «УкрСиббанк» (з 2018 р,- АТ «УКРСИББАНК») було укладено договір факторингу №1, відповідно до якого (п. 1.1) Банк (Клієнт) зобов`язується передати у власність Фактору (ТОВ «Кей-Колект»), а Фактор зобов`язався прийняти Права Вимоги за Договорами. Відповідно до п. 1.4 вказаного договору факторингу - одночасно з відступленням права вимоги до Фактора переходять усі права Клієнта за усіма Договорами забезпечення. Отже фактично 12.12.2011 року відбулася заміна сторони в кредитному договорі та договорі застави, що є самостійною підставою для процесуального правонаступниитва, відповідно до ст. 55 ЦПК України.

Враховуючи наведене АТ «УКРСИББАНК» не може бути Відповідачем у даному спорі, і може бути залучено до участі у справі як третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору.

Представник ТОВ «Кей-Колект» у судовому засіданні заперечував проти задоволення позову, посилаючись на те, що вимоги позивача є необґрунтованими та безпідставними, оскільки даний договір є укладеним з точки зору норм цивільного права, а тому є дійсним.

ОСОБА_3 у судове засідання не з`явився, своїх пояснень щодо позовних вимог не надав, про день та час розгляду справи був повідомлений належним чином.

Представник районної адміністрації Запорізької міської ради по Дніпровському району, як орган опіки та піклування надали суду письмову відповідь, в якому зазначив, що ситуація, яка склалася у позивача виникла через бездіяльність батьків дитини ОСОБА_1 в частині виконання вимог Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», внаслідок несвоєчасної реєстрації дитини за її фактичним місцем проживання. В свою чергу органи опіки та піклування були позбавлені можливості реалізувати свої захисні функції щодо прав дитини ОСОБА_1 під час укладання правочину (у разі, якщо дитина дійсно мешкала у будинку, ця обставина підлягає доказуванню у суді), оскільки батьки дитини не звертались за дозволом на укладання правочину. Підсумовуючи зазначене вище, орган опіки та піклування не може надати висновок щодо вирішення питання питання про визнання договору іпотеки недійсним.

Суд, вислухавши пояснення учасників судового розгляду, з`ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, вважає, що позовні вимоги ОСОБА_4 не підлягають задоволенню виходячи з наступного:

Так, відповідно до п. п. 1,3 частини 1 ст. 129 Конституції України, основними засадами судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно зі статтею 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1). чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2). чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3). які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4). яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5). чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6). як розподілити між сторонами судові витрати; 7). чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8). чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Відповідно до статті 263 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно частини 1, 3 статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав. За положенням частини 1 статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Право кожної особи на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства закріплено статтею 15 Цивільного кодексу України. Право на захист виникає з певних підстав, якими виступають порушення цивільного права, його невизнання чи оспорювання.

Зміст конституційного права особи на звернення до суду за захистом своїх прав визначений статтею 16 Цивільного кодексу України, відповідно до приписів якої, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, при цьому, способами захисту цивільних прав і інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

В ході судового розгляду доведено, що 02.03.2005р. між АКІБ «УкрСиббанк» (правонаступником якого з 26.10.2018 року є Акціонерне товариство «УкрСиббанк») та ОСОБА_3 був укладений кредитний договір №180-224-К/Р, за умовами якого, банк надав ОСОБА_3 кредит у сумі 20 000,00 Доларів США з відсотковою ставкою 14% річних.

У забезпечення виконання зобов`язань за вищезазначеним кредитним договором між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_3 був укладений договір іпотеки №180-224-К/Р/3 від 02.03.2005р. посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Серовською М.В. за реєстровим №336, за умовами якого в іпотеку було передано нерухоме майно, а саме: житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

15.08.2005р. між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_3 була укладена Додаткова угода №3 до кредитного договору №180-224-К/Р, за умовами якої, банк збільшив ОСОБА_3 обсяг кредитування на 30 000,00 Доларів США а також зменьшив відсоткову ставку до 12% річних, таким чином, загалом ОСОБА_3 було надано кредит у сумі 50 000,00 Доларів США.

08.08.2008р. між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_3 був укладений договір про надання споживчого кредиту №0, за умовами якого, Банк надав ОСОБА_3 кредит (грошові кошти) у сумі 10 000,00 Доларів США з відсотковою ставкою 15% річних.

Також 08.08.2008р. між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_3 був укладений Договір про надання споживчого кредиту №0, за умовами якого, Банк надав ОСОБА_3 кредит (грошові кошти) у сумі 90 000,00 Доларів США з відсотковою ставкою 15% річних.

У забезпечення виконання зобов`язань за вищезазначеними Кредитними договорами між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_3 був укладений Договір Іпотеки №0/№0/3 від 08.08.2008р. посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Буцикіною Л.О. за реєстровим №3918, за умовами якого в іпотеку було передано нерухоме майно, а саме: житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

У зв`язку з тим, що зі сторони Боржника систематично не виконувались зобов`язання за кредитними та іпотечними договорами - Банк неодноразово звертався до Боржника шляхом листування та особистого спілкування про погашення боргу, але виконання зобов`язань за кредитним договором не виконувалось.

12.12.2011 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» були укладені договори факторингу №1 та Договір про відступлення права вимоги за договорами іпотеки, посвідчений Саенко Е.В., приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області, 12.12.2011 року за реєстровим №5207-5208, згідно яких право вимоги за вищевказаними Кредитними та іпотечними договорами перейшло до ТОВ «КЕЙ- КОЛЕКТ».

У судовму засіданні позивач вказує, що в іпотечному майні з 2005 року проживає і з 2010 року зареєстрована неповнолітня ОСОБА_1 та зазначає, що вразі відчуження вказаного предмета іпотеки, тобто житлового будинку, який розташований за адресою : АДРЕСА_1 , буде порушено право проживання неповнолітньої ОСОБА_1 в цьому будинку, а іншого помешкання вона не має.

З даними твердженнями суд не погоджується виходячи з наступного:

Згідно статті 627 Цивільного Кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

У відповідності до статті 628 Цивільного Кодексу України Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно статті 628 Цивільного Кодексу України «Договір є обов`язковим для виконання сторонами.».

Як вбачається з п. 2.3.12. Договору Іпотеки №180-224-К/Р/3 від 02.03.2005р. посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Серовською М.В. за реєстровим №336, обов`язок іпотекодавця: Не реєструвати в приміщеннях, що складають предмет іпотеки фізичних та юридичних осіб без згоди іпотеко держателя.

Аналогічна норма міститься у п. 2.4.6. Договору Іпотеки №0/№0/3 від 08.08.2008р. посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Буцикіною Л.О. за реєстровим №3918, а саме: Не надавати дозвіл на реєстрацію в житлових приміщеннях, що складають предмет іпотеки, фізичних та юридичних осіб без згоди іпотекодержателя».

Отже, ОСОБА_3 як Іпотекодавець зобов`язався не реєструвати в житлових приміщеннях, що складають предмет іпотеки фізичних та юридичних осіб без згоди іпотекодержателя.

В ході судового розгляду було достеменно встановлено, що ані АТ (АКІБ) «УкрСиббанк», ані ТОВ «Кей-Колект» не надавали згоди на реєстрацію будь кого в іпотечному майні.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що 08.08.2008 року ОСОБА_3 підписав заяву (а.с.145), в якій зазначив, що станом на дату складання цієї заяви, осіб, в тому числі дітей, що мають право користування належного мені майна (пропущено слово /немає/).

На підтвердження вищезазначеної заяви ОСОБА_3 надав Довідку №96 (а.с.144), видану Квартальним Комітетом №77 Ленінського району м. Запоріжжя від 10.04.2008 року, згідно якої ОСОБА_2 та її неповнолітні діти ОСОБА_5 та ОСОБА_1 зареєстровані за адресою: АДРЕСА_2 .

У постанові Верховного Суду від 6 квітня 2016 року у справі № № 6-589цс16, викладена наступна позицію: «власник майна, який Є одночасно законним представником неповнолітньої або малолітньої особи та укладає правочини, що впливають на права дитини. повинен діяти добросовісно та в інтересах дитини. а інша сторона договору має право очікувати від нього таких дій. Неправдиве повідомлення батьками, які є одночасно законними представниками неповнолітньої або малолітньої особи. про відсутність прав дитини на майно, що передається в іпотеку, не може бути підставою для визнання іпотеки недійсною за позовом батьків, які зловживали своїми правами законних представників дитини, а може спричинити інші наслідки, передбачені законодавством, які застосовуються органами опіки та піклування).

Судова палата У цивільних справах Верховного Суду України, врахувавши також недобросовісність дій відповідача під час укладення іпотечних договорів та відсутність обставин, які б свідчили про недобросовісність іпотекодержателя банку, дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення позову про визнання іпотечних договорів недійсними.

З огляду на вищенаведене - якщо права дітей й були порушеними, то саме діями їх батьків, які укладаючи іпотечний договір розуміли негативні наслідки і порушуючи умови кредитного договору сприяли настанню негативних наслідків для своїх дітей.

Щодо доводів позивача про отримання дозволу від органів опіки і піклування суд зазначає:

Відповідно до частини третьої статті 17 Закону України Про охорону дитинства батьки або особи, які їх замінюють, не мають права без дозволу органів опіки і піклування, наданого відповідно до закону, укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню та/або державній реєстрації, відмовлятися від належних дитині майнових прав, здійснювати поділ, обмін, відчуження житла, зобов`язуватися від імені дитини порукою, видавати письмові зобов`язання.»

Як зазначив позивач у своєму позові та підтвердив свою позицію в ході судового розгляду - ОСОБА_2 та ОСОБА_1 були зареєстровані у нерухомому майні в 2010 році, у той час, як і в березні 2005 року, так і в серпні 2008 року (дати укладення договорів іпотеки), окрім іпотекодавця ніхто не мав права володіння майном, як ніхто не мав і права користування, бо не були зареєстровані у будинку АДРЕСА_1 .

На переконання суду, ОСОБА_3 та ОСОБА_2 реєструючи, всупереч положенням іпотечного договору та без згоди на це іпотекодержателя, місце проживання своїх дітей за адресою: АДРЕСА_1 ( предмету іпотеки), вказуючи при укладенні договору іпотеки, що вони не порушують права будь-яких осіб, в тому числі дітей, надаючи дозвіл на передачу в іпотеку майна одного із подружжя, а в подальшому посилаючись на те, що договір іпотеки порушує законні права цих дітей, діють недобросовісно, а звідси у суда не має підстав для задоволення їх вимог.

До вказаного висновку суд прийшов, виходячи не тільки із вимог національного законодавства України, а і з висновків Європейського Суду з прав людини.

Відповідно до рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Бочаров проти України" (остаточне рішення від 17 червня 2011 року) суд при оцінці доказів керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом". Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 76-78, 81, 82, 89, 258-259, 263-265 ЦПК України, ст..627,628 ЦК України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 в особі законного представника ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «УКРСИББАНК», Товариства з обмеженою відповідальністю «КЕЙ-КОЛЕКТ», ОСОБА_3 , Третя особа: Районна адміністрація Запорізької міської ради по Дніпровському району, як орган опіки та піклування про визнання договору іпотеки недійсним - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Запорізького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Н.Ю.Козлова