Справа № 755/2451/20
Провадження № 2/755/2200/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"16" листопада 2021 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді - Катющенко В.П.,

при секретарі - Кравченко А.С.

за участю - представника позивача - ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2 та його представника ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в приміщенні Дніпровського районного суду м. Києва, цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Рогач Вадима Вікторовича, ОСОБА_2 , треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Шевченко Інна Леонтіївна, ОСОБА_5 , про визнання протиправним та скасування рішення приватного нотаріуса Рогача Вадима Вікторовича про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, витребування майна із чужого незаконного володіння, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач, ОСОБА_4 , звернулася до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом, у якому, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, просить суд:

1. Визнати протиправним та скасувати рішення приватного нотаріуса Рогача Вадима Вікторовича про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 19.07.2019, згідно з яким проведено державну реєстрацію права власності на нерухоме майно - за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 45,40 кв.м за АТ «Дельта Банк»;

2. Скасувати запис про право власності № 32524566 від 19.07.2019 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, Реєстрі прав власності на нерухоме майно, внесений на підставі рішення державного реєстратора - приватного нотаріуса Рогача Вадима Вікторовича про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 19.07.2019;

3. Витребувати нерухоме майно, а саме квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 45,40 кв.м за АТ «Дельта Банк» з чужого незаконного володіння ОСОБА_2 та передати його на користь ОСОБА_4 ;

4. Скасувати запис про право власності № 34475263 від 05.12.2019 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, Реєстрі прав власності на нерухоме майно, внесений на підставі рішення державного реєстратора - приватного нотаріуса Шевченко Інни Леонтіївни про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 05.12.2019 (індексний номер 50036013).

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 08.04.2008 між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_6 було укладено договір надання споживчого кредиту у розмірі 89 000,00 доларів США з кінцевим терміном повернення 09.04.2018 та з оплатою 14% річних за користування кредитом. Двокімнатна квартира АДРЕСА_2 , належна позивачу на підставі договору купівлі-продажу 09.11.1994, виступила предметом іпотеки за Іпотечним договором № 82181 від 08.04.2008, укладеним між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_4 , що посвідчений приватним нотаріусом КМНО Кравченко І.С., в забезпечення виконання кредитного зобов`язання ОСОБА_7 . Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 04.03.2015 було відмовлено у задоволенні позову ПАТ «Дельта Банк», який є правонаступником АКІБ «УкрСиббанк», до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про звернення стягнення на предмет іпотеки. Однак, 19.07.2019 приватним нотаріусом Рогачем В.В. була здійснена реєстрація до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно права власності на вказану квартиру за ПАТ «Дельта Банк». У подальшому стало відомо щодо здійснення 05.12.2019 приватним нотаріусом Шевченко І.Л. нотаріальних дій, у зв`язку з перепродажем спірної АТ «Дельта- Банк» громадянину ОСОБА_2 . У порушення вимог діючого законодавства іпотекодавець не отримувала письмову вимогу іпотекодержателя про усунення порушень та виконання зобов`язання, а у матеріалах реєстраційної справи відсутній висновок незалежної оцінки майна. Приватним нотаріусом Рогачем В.В. проведено реєстраційну дію неправомірно та з порушенням законодавства про мораторій. Оскільки, АТ «Дельта Банк» не набувало право власності на квартиру та не мало повноважень на її продаж, то реєстрація права власності за ОСОБА_2 є неправомірною, у зв`язку з чим, на думку позивачки, є підстави для витребування майна із чужого незаконного володіння.

Ухвалою судді Дніпровського районного суду м. Києва Астахової О.О. від 28.02.2020 відкрито провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Рогач Вадима Вікторовича, ОСОБА_2 , третя особа: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Шевченко Інна Леонтіївна про визнання протиправним та скасування рішення приватного нотаріуса Рогача Вадима Вікторовича про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, витребування майна із чужого незаконного володіння, визначено про розгляд справи за правилами загального позовного провадження. Сторонам роз`яснено процесуальні права подати заяви по суті справи та встановлено відповідні строки.

Крім того, ухвалою судді Дніпровського районного суду м. Києва Астахової О.О. від 20.02.2020 частково задоволено заяву представника позивача ОСОБА_8 про забезпечення позову та накладено арешт на квартиру АДРЕСА_2 , що складається з 2 (двох) кімнат, загальна площа квартири становить 45,40 кв. м., що на праві власності зареєстрована за ОСОБА_2 .

18.03.2020 до суду надійшла заява представника відповідача-1 ПАТ «Дельта-Банк» про приєднання доказів до матеріалів справи.

На підставі розпорядження керівника апарату Дніпровського районного суду м. Києва №243 від 20.05.2020 та відповідно до відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20.05.2020 цивільну справу № 755/2451/20 було передано у провадження судді Катющенко В.П.

Ухвалою судді Дніпровського районного суду м. Києва Катющенко В.П. від 25.05.2020 цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Рогач Вадима Вікторовича, ОСОБА_2 , третя особа: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Шевченко Інна Леонтіївна про визнання протиправним та скасування рішення приватного нотаріуса Рогача Вадима Вікторовича про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, витребування майна із чужого незаконного володіння прийнято до провадження та призначено її до підготовчого судового засідання, у відкритому судовому засіданні, з викликом учасників справи.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 09.07.2020 задоволено клопотання представника позивача ОСОБА_4 - ОСОБА_1 про витребування доказів від приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Рогача Вадима Вікторовича, приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Шевченко Інни Леонтіївни та Департаменту з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради.

27.08.2020 від приватного нотаріуса Шевченко І.Л. на виконання ухвали суду надійшли витребувані докази, на підставі яких право власності на нерухоме майно за адресою: АДРЕСА_3 було зареєстровано за ОСОБА_2 .

27.08.2020 з Департаменту з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради до суду надійшли належним чином засвідчені копії документів реєстраційної справи № 000, що надійшли на зберігання та копії документів, що розміщені у відповідному розділі Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

За клопотанням представника позивача ОСОБА_4 - ОСОБА_8 ухвалою суду від 21.12.2020 до участі в справі за позовом ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Рогач Вадима Вікторовича, ОСОБА_2 , третя особа: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Шевченко Інна Леонтіївна про визнання протиправним та скасування рішення приватного нотаріуса Рогача Вадима Вікторовича про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, витребування майна із чужого незаконного володіння, в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача, залучено ОСОБА_5 , якому роз`яснено процесуальне право подати заяви по суті справи та встановлено відповідні строки.

06.05.2021 від третьої особи, приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Шевченко І.Л., до суду надійшов лист з проханням розглядати справу у її відсутність з урахуванням фактичних обставин та постановити рішення згідно з чинним законодавством, про результати розгляду повідомити, шляхом направлення копії рішення.

У підготовчому засіданні ухвалою суду від 21.05.2021, постановленою у порядку ч. 4 ст. 259 ЦПК України, не виходячи до нарадчої кімнати із занесенням до протоколу судового засідання, прийнято заяву представника позивача ОСОБА_4 - ОСОБА_8 про збільшення позовних вимог, сторонам роз`яснено процесуальні права подати заяви по суті спору, у зв`язку з прийняттям заяви про збільшення позовних вимог, та встановлено відповідні строки.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 07.07.2021 закрито підготовче провадження у цій справі та призначено її до судового розгляду по суті.

Інших заяв по суті справи від учасників справи не надійшло.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_4 - ОСОБА_1 підтримав заявлені позовні вимоги, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, та просив позов задовольнити повністю, посилаючись та обставини і підстави, викладені у позовній заяві та заяві про збільшення позовних вимог. Додатково пояснив, що станом на день реєстрацію права власності на належну позивачу квартиру за АТ «Дельта Банк» діяв Закон України «Про мораторій», що, зважаючи на проживання позивача у квартирі, яка є її єдиним житлом, виключало право іпотекодержателя звернути стягнення на предмет іпотеки. Позивач як іпотекодавець на отримувала вимогу про усунення порушень, а іпотекодержатель при зверненні до нотаріуса також не подав звіт про незалежну оцінку майна. Оскільки позивач не була позичальником за кредитним договором, вона не знає щодо погашення заборгованості за кредитом.

Представник відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 у судовому засідання проти позву заперечив та просив відмовити у його задоволенні, наголошуючи на тому, що законодавство України про мораторій у даному випадку не розповсюджується на правовідносини іпотекодержателя та іпотекодавця, оскільки звернення стягнення на предмет іпотеки відбулося у позасудовому порядку на підставі іпотечного застереження. Щодо витребування майна з чужого незаконного володіння ОСОБА_2 , то позивачем обрано невірний спосіб захисту, окрім того, приватний нотаріус у цьому випадку є неналежним відповідачем.

Відповідач ОСОБА_2 у судовому засіданні підтримав позицію свого представника, проти позову заперечив та просив відмовити у його задоволенні.

Інші учасники справи у судове засідання не з`явилися, про день, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином.

Суд, вислухавши позиції сторін, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини на яких вони ґрунтуються, у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, оцінивши наявні у справі докази в їх сукупності, встановив наступні обставини та дійшов наступних висновків.

Як убачається з матеріалів справи, 08.04.2008 між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та ОСОБА_4 і ОСОБА_5 , які виступають майновими поручителями за зобов`язаннями ОСОБА_6 , з метою належного виконання зобов`язань за Кредитним договором 1 - Договір про надання споживчого кредиту № 0 від 08.04.2008, що укладений між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та ОСОБА_6 , та за Кредитним договором 2 - Договір про надання споживчого кредиту № від 08.04.2008, що укладений між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та ОСОБА_6 , був укладений Договір іпотеки № 82181, посвідчений Кравченко І.С., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, за реєстровим № 2090, предметом якого є квартира АДРЕСА_2 , яка належить Іпотекодавцям на праві приватної власності на підставі Договору купівлі-продажу, зареєстрованого 09.11.1994 Українською біржою «Десятинна» за реєстраційним номером 1/5784-5843, та зареєстровано в Київському бюро технічної інвентаризації 04.07.1995 за реєстровим № 316, ринковою вартістю предмета іпотеки - 712 163,00 грн (т. 1 а.с. 123-124).

Підстави та способи звернення стягнення на предмет іпотеки визначені у розділі 4 Договору іпотеки № 82181 від 08.04.2008.

За п. 4.1. Договору іпотеки Іпотекодержатель має право звернення стягнення на Предмет іпотеки: 4.1.1. У разі порушення Іпотекодавцем будь-якого зобов`язання за цим договором або будь-якого зобов`язання, що забезпечено іпотекою за цим Договором; 4.1.2. У разі виникнення загрози знищення, пошкодження чи втрати Предмета іпотеки; 4.1.3. В інших випадках відповідно до діючого законодавства.

Відповідно до п. 4.2. Договору іпотеки звернення стягнення здійснюється на підставі: 4.2.1. Рішення суду; 4.2.2. Виконавчого напису нотаріуса; 4.2.3. Позасудового врегулювання у відповідності до умов цього Договору та Закону України «Про іпотеку»; 4.2.4. З інших, передбачених законодавством України, підстав.

Згідно з п. 4.3. Договору іпотеки право визначення підстави та способу звернення стягнення належить іпотекодержателю.

Звернення стягнення на Предмет іпотеки з застосуванням позасудового врегулювання здійснюється відповідно до розділу 5 цього Договору та відповідно до Закону України «Про іпотеку».

У відповідно до розділу 5 Договору іпотеки № 82181 від 08.04.2008 Застереження про задоволення вимог Іпотекодержателя сторони досягли згоди про можливість звернення стягнення на Предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання, яке здійснюється одним з наступних способів звернення стягнення на Предмет іпотеки: 5.21. Передача Іпотекодержателю права власності на Предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання на підставі окремого договору про задоволення вимог Іпотекодержателя у порядку, встановленому Законом України «Про іпотеку»; 5.2.2. Отримання Іпотекодержателем права продати Предмет іпотеки будь-які особі на підставі договору купівлі-продажу від імені Іпотекодавця на підставі окремого договору про задоволення вимог Іпотекодержателя у порядку, встановленому Законом України «Про іпотеку»; 5.3. Позасудове врегулювання може бути застосовано Сторонами в будь-який момент звернення стягнення на Предмет іпотеки, але в будь-якому разі лише до моменту набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на Предмет іпотеки.

Одночасно з посвідченням Договору іпотеки № 82181 від 08.04.2008 Кравченко І.С., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, накладено заборону відчуження зазначеного в договорі майна до припинення договору іпотеки, що за реєстровано в реєстрі за № 2091.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 04.03.2015 по справі № 755/24750/14-ц було відмовлено у повному обсязі в позові Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , третя особа: ОСОБА_6 про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Зі вказаного рішення суду убачається, що на підставі рішення Загальних зборів акціонерів від 27.10.2009 року АКІБ «УкрСиббанк» змінило назву на Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк». 08.12.2011 між ПАТ «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта Банк» укладено Договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами. На підставі даного договору до ПАТ «Дельта Банк» перейшло право вимоги до відповідача у повному обсязі та на умовах, що існували у первісного кредитора.

Суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог в повному обсязі, оскільки за матеріалів справи вбачається, що предмет іпотеки, на який позивач просить звернути стягнення, підпадає під дію Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», а тому не може бути примусово стягнутий (відчужений) без згоди власника. Згоди власника на звернення стягнення суду надано не було.

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

ОСОБА_4 та ОСОБА_5 набули у власність спірну квартиру АДРЕСА_2 на підставі Договору купівлі-продажу, зареєстрованого 09.11.1994 Українською біржою «Десятинна» за реєстраційним номером 1/5784-5843, та зареєстрованого в Київському бюро технічної інвентаризації 04.07.1995 за реєстровим № 316 (т. 1 а.с. 29).

За матеріалами копії реєстраційної справи № 000, сформованої Департаментом з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), убачається, що 19.07.2019 уповноважений представник ПАТ «Дельта Банк» звернувся до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Рогача В.М. з заявою про державну реєстрацію прав та їх обтяжень на нерухоме майно - квартиру АДРЕСА_2 (т. 1 а.с. 155-204).

24.07.2019 державним реєстратором прав на нерухоме майно приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Рогачем В.М., за результатами розгляду вказаної заяви та документів, поданих для проведення державної реєстрації прав, винесено рішення провести державну реєстрацію права власності, форма власності: приватна на квартира, що розташований АДРЕСА_3 , за суб`єктом: ПАТ «Дельта Банк», податковий номер 34047020. Відкрити розділ у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно на реєстраційну справу на об`єкт нерухомого майна (т. 1 а.с. 184).

Згідно з витягом № 174944701 від 24.07.2019 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності державним реєстратором приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Рогачем В.М., 19.07.2019 р. 12:35:53 було здійснено державну реєстрацію права приватної власності на об`єкт нерухомого майна реєстраційний номер: 000, яким є квартира АДРЕСА_2 , за АТ «Дельта Банк», підстава виникнення права власності: Договір іпотеки №8218, серія та номер: 2090, виданий 08.04.2008, видавник: ОСОБА_9 , ПНКМНО; підстава внесення запису: рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 47920669 від 24.07.2019 11:20:17, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Рогач В.М. (т. 1 а.с. 185).

05.12.2019 державним реєстратором прав на нерухоме майно приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевченко І.Л., за результатом розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, прийнятої 05.12.2019 10:01:27 за реєстраційним номером 37326260 уповноваженим представником ПАТ «Дельта Банк», для проведення державної реєстрації іншого речового права, винесено рішення провести державну реєстрацію іншого речового права, іпотека на квартира з реєстраційним номером 000, що розташований АДРЕСА_3 , за суб`єктом: ПАТ «Дельта Банк», податковий номер 34047020 (т. 1 а.с. 190).

05.12.2019 державним реєстратором прав на нерухоме майно приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевченко І.Л., за результатом розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, прийнятої 05.12.2019 10:14:00 за реєстраційним номером 37326883 уповноваженим представником ПАТ «Дельта Банк», для проведення державної реєстрації іншого речового права, винесено рішення провести державну реєстрацію обтяження, заборона на нерухоме майно на квартира з реєстраційним номером 000, що розташований АДРЕСА_3 , за суб`єктом: ПАТ «Дельта Банк», податковий номер 34047020 (т. 1 а.с. 196).

05.12.2019 державним реєстратором прав на нерухоме майно приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевченко І.Л., за результатом розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, прийнятої 05.12.2019 10:56:49 за реєстраційним номером 37329177, для проведення державної реєстрації права власності, винесено рішення провести державну реєстрацію права власності, форма власності: приватна на квартира з реєстраційним номером 000, що розташований АДРЕСА_3 , за суб`єктом: ОСОБА_2 , податковий номер НОМЕР_1 (т. 1 а.с. 203).

Згідно з витягом № 191631562 від 05.12.2019 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності державним реєстратором приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевченко І.Л., 05.12.2019 р. 10:56:49 було здійснено державну реєстрацію права приватної власності на об`єкт нерухомого майна реєстраційний номер: 000, яким є квартира АДРЕСА_2 , за ОСОБА_2 , підстава виникнення права власності: Договір купівлі-продажу, серія та номер: 2203, виданий 05.12.2019, видавник: ПН КМНО Шевченко І.Л.; підстава внесення запису: рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 50036013 від 05.12.2019 10:59:15, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Шевченко І.Л. (т. 1 а.с. 204).

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право у разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

На час укладення Договору іпотеки № 82181 від 08.04.2008 чинною була редакція Закону України «Про іпотеку» від 12.05.2006.

У разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону (ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку»).

Відповідно до частин 1-3 ст. 36 Закону України «Про іпотеку» сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати:

передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому статтею 37 цього Закону;

право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 цього Закону.

Згідно з ч.ч. 1-3 ст. 37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, який передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки. Рішення про реєстрацію права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, може бути оскаржено іпотекодавцем у суді.

Іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб`єктом оціночної діяльності. У разі набуття права власності на предмет іпотеки іпотекодержатель зобов`язаний відшкодувати іпотекодавцю перевищення 90 відсотків вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя.

Отже, сторони в договорі чи відповідному застереженні можуть передбачити як передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в позасудовому порядку, так і надання іпотекодержателю права від свого імені продати предмет іпотеки як за рішенням суду, так і на підставі відповідного застереження в договорі про задоволення вимог іпотекодержателя чи застереження в іпотечному договорі на підставі договору купівлі-продажу.

У пунктах 58, 59 постанови Великої Палати Верховного Суду від 29.05.2019 у справі № 310/11024/15-ц (провадження № 14-112цс19) зазначено, що: «закон визначає такі способи звернення стягнення на предмет іпотеки (частина третя статті 33 Закону): судовий (звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду); позасудовий: захист прав нотаріусом (звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі виконавчого напису нотаріуса) або самозахист (згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя). Способами задоволення вимог іпотекодержателя під час звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідного застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, є (частина третя статті 36 Закону): 1) передача іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому статтею 37 Закону; 2) право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 Закону».

У постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 23.01.2019 у справі № 355/385/17 (провадження № 61-30435сво18) зроблено висновок, що «у статті 629 ЦК України закріплено один із фундаментів на якому базується цивільне право - обов`язковість договору. Тобто з укладенням договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язки (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати. Не виконання обов`язків, встановлених договором, може відбуватися при: (1) розірванні договору за взаємною домовленістю сторін; (2) розірванні договору в судовому порядку; (3) відмові від договору в односторонньому порядку у випадках, передбачених договором та законом; (4) припинення зобов`язання на підставах, що містяться в главі 50 ЦК України; (5) недійсності договору (нікчемності договору або визнання його недійсним на підставі рішення суду)».

Судом встановлено, що умовами Договору іпотеки № 82181 від 08.04.2008 передбачені способи звернення стягнення на Предмет іпотеки, зокрема пунктом 5.2.1. визначено передачу Іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання на підставі окремого договору про задоволення вимог Іпотекодержателя у порядку, встановленому Законом України «Про іпотеку».

Отже, Договір іпотеки № 82181 від 08.04.2008 містить застереження, яке надавало банку право задовольнити свої вимоги за рахунок предмета іпотеки у спосіб, встановлений Законом України «Про іпотеку».

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до ч. 3 ст. 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державний реєстратор, зокрема встановлює відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема: відповідність обов`язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення у випадках, передбачених законом; наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов`язує можливість виникнення, переходу, припинення речового права, що підлягає державній реєстрації; перевіряє документи на наявність підстав для проведення реєстраційних дій, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення.

За змістом ст. 18 вказаного Закону перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав, та порядок державної реєстрації прав визначаються Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, а державній реєстрації підлягають виключно заявлені речові права на нерухоме майно та їх обтяження, за умови їх відповідності законодавству і поданим документам.

Порядок державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 № 1127, визначає умови, підстави та процедуру проведення відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, об`єкти незавершеного будівництва та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав), перелік документів, необхідних для її проведення, права та обов`язки суб`єктів у сфері державної реєстрації прав, а також умови, підстави та процедуру взяття на облік безхазяйного нерухомого майна.

Пунктом 40 Порядку № 1127 встановлено, що державна реєстрація прав проводиться на підставі документів, необхідних для відповідної реєстрації, передбачених статтею 27 Закону та Порядком.

Відповідно до п. 57 Порядку № 1127 для державної реєстрації права власності та інших речових прав на майно, яке набувається у зв`язку з виконанням умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов`язує можливість виникнення, переходу, припинення таких прав, також подається документ, що підтверджує наявність факту виконання відповідних умов правочину.

Відповідно п. 61 вказаного Порядку, у редакції чинній станом на 19.07.2019 - день звернення Іпотекодержателя з заявою про звернення стягнення на предмет іпотеки у позасудовому порядку, для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, також подаються:

1) копія письмової вимоги про усунення порушень, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця;

2) документ, що підтверджує наявність факту завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у відповідній письмовій вимозі;

3) заставна (якщо іпотечним договором передбачено її видачу).

Отже, на державного реєстратора під час вчинення такої реєстраційної дії законом покладено обов`язок не тільки формально перевірити наявність поданих документів за переліком, передбаченим пунктом 61 Порядку № 1127, необхідних для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, а й, передусім, встановити відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства.

У наведених правових нормах визначено вичерпний перелік обов`язкових для подання документів та обставин, що мають бути ними підтверджені, на підставі яких проводиться державна реєстрація права власності на предмет іпотеки за договором, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, і з огляду на закріплені у статтях 10, 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та статті 37 Закону України «Про іпотеку» порядок державної реєстрації та коло повноважень державного реєстратора у ході її проведення, ця особа приймає рішення про державну реєстрацію прав лише після перевірки наявності необхідних для цього документів та їх відповідності вимогам законодавства.

За матеріалами копії реєстраційної справи № 000, сформованої Департаментом з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), убачається, що 19.07.2019 уповноважений представник ПАТ «Дельта Банк» при зверненні до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Рогача В.М. з заявою про державну реєстрацію прав та їх обтяжень на нерухоме майно - квартиру АДРЕСА_2 за ПАТ «Дельта Банк» не було подано державному реєстратору копію письмової вимоги про усунення порушень, надісланої Іпотекодержателем боржникові ОСОБА_6 , яка є відмінною від Іпотекодавців ОСОБА_4 та ОСОБА_5 .

Крім того, серед матеріалів вказаної реєстраційної справи відсутня оцінка предмета іпотеки суб`єктом оціночної діяльності на момент набуття Іпотекодержателем предмета іпотеки у власність, що є порушенням вимог ч.ч. 1-3 ст. 37 Закону України «Про іпотеку» щодо обов`язку Іпотекодержателя, у разі набуття права власності на предмет іпотеки, відшкодувати іпотекодавцю перевищення 90 відсотків вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя.

За відсутності оцінки предмета іпотеки суб`єктом оціночної діяльності на момент набуття іпотекодержателем предмета іпотеки у власність убачається відсутність можливості оцінити чи не перевищує розмір забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя на 90 відсотків вартості предмета іпотеки, які іпотекодержатель зобов`язаний відшкодувати іпотекодавцю згідно зі ст. 37 Закону України «Про іпотеку».

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Згідно із ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

За матеріалами справи судом встановлено, що іпотекодержателем при зверненні до державного реєстратора для реєстрації прав та їх обтяжень на спірну квартиру на підставі іпотечного договору, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, не було подано копії письмової вимоги боржнику, який є відмінним від іпотекодавця, про усунення порушень, а також не подано документу, що підтверджує наявність факту завершення 30-денного строку з моменту отримання боржником, який є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя, а також - не подано оцінку предмета іпотеки суб`єктом оціночної діяльності на момент набуття іпотекодержателем предмета іпотеки у власність, що свідчить про наявність безумовних підстав для визнання протиправним та скасувати рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень на спірну квартиру за ПАТ «Дельта Банк».

Крім того, відповідно до Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», який набрав чинності 07.06.2014, в редакції, що діяла на час реєстрації за банком права власності на квартиру (далі - Закон № 1304-VII), протягом дії цього Закону не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об`єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об`єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку (п.1 Закону).

Поняття мораторій у цивільному законодавстві визначається як відстрочення виконання зобов`язання (п. 2 ч.1 ст. 263 ЦК України).

Вказаний Закон встановлює порядок вирішення спорів щодо примусового звернення стягнення на предмети застави та іпотеки, а саме: визначає, що за певних умов та протягом певного проміжку часу таке стягнення не проводиться.

Пунктом 4 Закону № 1304-VII передбачено, що протягом дії цього Закону інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм.

Закон № 1304-VII ввів тимчасовий мораторій на право іпотекодержателя відчужувати майно іпотекодавця без згоди останнього на таке відчуження.

Мораторій на стягнення майна, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті, не передбачає втрати кредитором права на звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) у випадку невиконання боржником зобов`язань за договором, а лише тимчасово забороняє його примусово стягувати (відчужувати без згоди власника).

Як встановлено судом та убачається з матеріалів справи, квартира АДРЕСА_2 , загальною площею 45.40 кв.м, яка є предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку», та виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті. Докази щодо наявності у позивача іншого житла, окрім вказаної квартири, яка використовується нею як постійне місце проживання, у матеріалах справи відсутні. Майно, що є предметом іпотеки, вибуло з власності іпотекодавців без їх згоди, як власників. Площа квартири не перевищує 140 кв.м.

Отже, на спірну квартиру, яка не перевищує 140 кв.м, використовується як місце постійного проживання позивачем та є предметом іпотеки у забезпечення вимог за кредитним договором, укладеним в іноземній валюті, не може бути звернуто стягнення шляхом реєстрації права власності за іпотекодержателем у зв`язку із дією Закону № 1304-VII.

Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20.11.2019 у справі № 802/1340/18-а (провадження № 11-474апп19) та в постанові Третьої судової палати Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 17.04.2020 у справі № 661/5615/18 (провадження № 61-16864св19).

За наслідками прийнятих державним реєстратором рішень про проведення державної реєстрації права власності на спірну квартиру за відповідним застереженням в іпотечному договорі, фактично відбулося примусове стягнення зазначеного майна без згоди власників, незважаючи на заборону, встановлену Законом № 1304-VII.

Велика Палата Верхового Суду у постанові від 20.11.2019 у справі №802/1340/18-а (провадження № 11-474апп19), виклала правовий висновок про те, що договір про задоволення вимог іпотекодержателя (відповідне застереження в іпотечному договорі) визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до Закону України «Про іпотеку», отже зазначений договір є одним із способів звернення стягнення на предмет іпотеки незалежно від наявності згоди іпотекодавця. Звернення стягнення на предмет іпотеки згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя (відповідного застереження в іпотечному договорі) є примусовою дією іпотекодержателя, направленою до іпотекодавця з метою задоволення своїх вимог, а тому такий спосіб стягнення підпадає під дію Закону № 1304-VII.

Вказана правова позиція також викладена у постановах Верховного Суду від 15.01.2020 у справах № 127/16726/17-ц (провадження № 61-39438св18) та № 607/2754/16-ц (провадження № 61-29694св18).

Таким чином, на час дії Закону № 1304-VII не могло бути здійснено стягнення шляхом реєстрації права власності на іпотечне майно за іпотекодержателем без згоди іпотекодавців на його відчуження.

З урахуванням наведеного, рішення про перехід права власності на належне ОСОБА_4 та ОСОБА_5 майно у власність АТ «Дельта Банк», було прийняте державним реєстратором всупереч вимогам ст.ст. 35, 37 Закону України «Про іпотеку», вимогам Порядку № 1127, а також приписам Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», що є підставою для задоволення позову у частині позовних вимог про визнання протиправним та скасування рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Рогача В.В. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 19.07.2019, індексний номер:47920669 від 24.07.2019 11:20:17, про державну реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_2 за ПАТ «Дельта Банк».

Щодо обраного позивачем способу захисту порушеного права, суд зазначає наступне.

Під захистом права розуміється державно-примусова діяльність, спрямована на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин і забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною, внаслідок чого реально відбудеться припинення порушення (чи оспорювання) прав цього суб`єкта, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.

Спосіб захисту права чи інтересу може бути визначено як вираз змісту (суті) міри державного примусу, за допомогою якого відбувається досягнення бажаного для особи результату, право чи інтерес якої порушені, правового результату.

При цьому спосіб захисту втілює безпосередню мету, якої прагне досягти суб`єкт захисту (позивач), вважаючи, що у такий спосіб буде припинено порушення (чи оспорювання) його прав, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.

Надаючи правову оцінку належності обраного зацікавленою особою способу захисту, судам необхідно зважати і на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції. Так, у рішенні від 15.11.1996 у справі «Чахал проти Об`єднаного Королівства» Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) наголосив, що зазначена норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, передбачених Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені у правовій системі тієї чи іншої країни. Суть цієї статті зводиться до вимоги надати людині такі міри правового захисту на національному рівні, що дали би змогу компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції та надавати відповідний судовий захист, хоча держави-учасниці Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань.

Таким чином, належний спосіб захисту, виходячи із застосування спеціальної норми права, повинен забезпечити ефективне використання цієї норми у її практичному застосуванні - гарантувати особі спосіб відновлення порушеного права або можливість отримання нею відповідного відшкодування.

У рішенні від 31.07.2003 у справі «Дорани проти Ірландії» Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття "ефективний засіб" передбачає не лише запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Так, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Як правило, суб`єкт порушеного права може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права (постанова Великої Палати Верховного Суду від 22.08.2018 у справі № 925/1265/16).

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.

Аналогічну правову позицію викладено, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі № 338/180/17, від 11.09.2018 у справі №905/1926/16 та від 30.01.2019 у справі № 569/17272/15-ц.

За змістом пункту 1 частини першої статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до статті 11 зазначеного Закону державний реєстратор самостійно приймає рішення за результатом розгляду заяв у сфері державної реєстрації прав. Втручання, крім випадків, передбачених цим Законом, будь-яких органів влади, їх посадових осіб, юридичних осіб, громадян та їх об`єднань у діяльність державного реєстратора під час проведення реєстраційних дій забороняється і тягне за собою відповідальність згідно із законом.

У частині другій статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (у редакції, чинній до 16.01.2020, яка діяла на час прийняття оскаржуваного рішення державного реєстратора) було унормовано порядок внесення записів до Державного реєстру прав, змін до них та їх скасування.

Зокрема, за змістом зазначеної норми у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. У разі скасування судом документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав до 01.01.2013, або скасування записів про державну реєстрацію прав, інформація про які відсутня в Державному реєстрі прав, запис про державну реєстрацію прав вноситься до Державного реєстру прав та скасовується.

Однак, згідно із Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству», який набрав чинності з 16.01.2020, статтю 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» викладено у новій редакції.

Так, відповідно до пунктів 1, 2, 3 частини третьої статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (у редакції, чинній з 16.01.2020) відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню. У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону. Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав).

Отже, в розумінні положень наведеної норми у чинній редакції, на відміну від положень частини другої статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у попередній редакції, яка передбачала такі способи судового захисту порушених прав як скасування записів про проведену державну реєстрацію прав та скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, наразі способами судового захисту порушених прав та інтересів особи є судове рішення про скасування рішення державного реєстратора щодо державної реєстрації прав; судове рішення про визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав; судове рішення про скасування державної реєстрації прав.

При цьому з метою ефективного захисту порушених прав законодавець уточнив, що ухвалення зазначених судових рішень обов`язково має супроводжуватися одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав).

Викладене свідчить про те, що з 16.01.2020 такого способу захисту порушених речових прав як визнання недійсним та скасування запису про проведену державну реєстрацію права закон не передбачає.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 23.06.2020 в справі № 906/516/19 та від 20.08.2020 в справі №916/2464/19.

Таким чином, розглядаючи дану справу в межах заявлених позивачем позовних вимог, суд доходить висновку, що ефективним та передбаченим законом способом захисту порушених прав позивача є: скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 19.07.2019, індексний номер:47920669 від 24.07.2019, а вимоги позивача про скасування записів про право власності № 32524566 від 19.07.2019 та № 34475263 від 05.12.2019 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, Реєстрі прав власності на нерухоме майно задоволенню не підлягають, оскільки такий обраний позивачем спосіб захисту про скасування записів про право власності є неефективним та таким, що на час ухвалення рішення суду не передбачений законом в чинній редакції.

Вирішуючи позов у частині витребування нерухомого майна, спірної квартири, з чужого незаконного володіння на користь позивача ОСОБА_4 , суд доходить наступного.

За замістом ст. 317 ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

У відповідності до ч.ч. 1, 2 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Право кожної особи на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу визначено ст. 16 ЦК України.

Здійснення власником свого права власності передусім полягає у безперешкодному, вільному та на власний розсуд використанні всього комплексу правомочностей власника, визначених законом, - володіння, користування, розпорядження майном.

У відповідності до ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Зазначений засіб захисту права власності застосовується у тому випадку, коли власник фактично позбавлений можливості володіти і користуватися належною йому річчю, тобто коли річ незаконно вибуває із його володіння.

Згідно з наведеною нормою власник має право реалізувати своє право на захист шляхом звернення до суду з вимогою про витребування свого майна із чужого незаконного володіння із дотриманням вимог, передбачених ЦК України.

Правовий аналіз положень статті 387 цього Кодексу дає підстави для висновку, що у наведеній нормі йдеться про право власника на віндикаційний позов, тобто позов власника, який не володіє, до невласника, який незаконно володіє майном, про вилучення цього майна в натурі.

Зазначений правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 30.08.2019 по справі № 914/970/18.

У відповідності до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Предмет доказування у справах про витребування майна із чужого незаконного володіння становлять обставини, які підтверджують правомірність вимог позивача про повернення йому майна з чужого незаконного володіння, як-от: факти, що підтверджують його право власності або інше суб`єктивне право титульного володільця на витребуване майно, факт вибуття майна з володіння позивача, наявність майна в натурі у незаконному володінні відповідача, відсутність у відповідача правових підстав для володіння майном.

Оскільки за матеріалами справи встановлено, що спірна квартира вибула із власності позивача ОСОБА_4 та третьої особи ОСОБА_5 , то підстави для її витребування з чужого незаконного володіння ОСОБА_2 та передання її на користь ОСОБА_4 відсутні, оскільки спірна квартира не належить позивачу як одноосібному влоаснику.

Щодо належності особи відповідача приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Рогача В.В. суд доходить наступного висновку.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (частини перша та третя статті 13 ЦПК України).

Здатність особисто здійснювати цивільні процесуальні права та виконувати свої обов`язки в суді (цивільна процесуальна дієздатність) мають фізичні особи, які досягли повноліття, а також юридичні особи (частина перша статті 47 ЦПК України).

Згідно з вимогами до форми та змісту позовної заяви вона повинна, зокрема, містити ім`я (найменування) відповідача, а також зміст позовних вимог (пункти 3 і 4 частини другої статті 175 ЦПК України).

Позивачем і відповідачем можуть бути, зокрема, фізичні і юридичні особи (частина друга статті 48 ЦПК України).

Визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц (пункт 41), від 20 червня 2018 року у справі № 308/3162/15-ц (пункт 49), від 21 листопада 2018 року у справі № 127/93/17-ц (пункт 50), від 12 грудня 2018 року у справі № 372/51/16-ц (пункт 31.4), від 12 грудня 2018 року у справі № 570/3439/16-ц (пункт 37, 54), від 30 січня 2019 року у справі № 552/6381/17 (пункт 38), від 13 березня 2019 року у справі № 757/39920/15-ц (пункт 31), від 27 березня 2019 року у справі № 520/17304/15-ц (пункт 63)).

Спір про скасування рішення, запису щодо державної реєстрації речового права на нерухоме майно треба розглядати як спір, пов`язаний із порушенням цивільних прав позивача на нерухоме майно іншою особою, за якою зареєстроване речове право на це майно (див., зокрема, постанову Великої Палати Верховного Суду від 04 вересня 2018 року у справі № 823/2042/16 (пункт 36)).

Зміст і характер правовідносин між учасниками справи, а також встановлені обставини справи підтверджують, що спір у позивача виник саме з ПАТ «Дельта Банк» щодо права власності на квартиру та правомірності його дій щодо реєстрації за ним такого права, а також щодо подальшого продажу спірного майна ОСОБА_2 .

Фізична особа, яка досягла повноліття, у цивільному процесі може бути стороною саме як така особа, а не як нотаріус, державний реєстратор тощо.

Таким чином, позовна вимога про визнання незаконною та скасування державної реєстрації права власності на квартиру не може бути звернена до приватного нотаріуса, якого позивач також визначив відповідачем.

Державний реєстратор, зокрема і приватний нотаріус, зобов`язаний виконати рішення суду щодо скасування державної реєстрації речового права або його обтяження незалежно від того, чи був цей реєстратор залучений до участі у справі третьою особою, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, чи не був залучений.

Аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 07.07.2021 по справі № 369/14294/17.

З огляду на вищевикладене, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд доходить висновку про часткове задоволення позову ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Рогач Вадима Вікторовича, ОСОБА_2 , треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Шевченко Інна Леонтіївна, ОСОБА_5 , про визнання протиправним та скасування рішення приватного нотаріуса Рогача Вадима Вікторовича про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, витребування майна із чужого незаконного володіння, у частині визнання протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, в решті позовних вимог - позов задоволенню не підлягає.

У порядку ч. 1 ст. 141 ЦПК України, пропорційно розміру задоволених позовних вимог, з відповідача ПАТ «Дельта Банк» на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 840,80 грн.

Враховуючи наведене та керуючись статтями 15, 16, 263 Цивільного кодексу України, Законом України «Про іпотеку», Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», Порядком державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року №1127, ст.ст. 2, 10, 13, 48, 49, 51, 76, 77-81, 89, 102, 133, 137, 141, 158, 209, 210, 247, 263, 265, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_4 (РНОКПП: НОМЕР_2 , АДРЕСА_3 ) до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» (, м. Київ бул. Дружби народів, 38), приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Рогач Вадима Вікторовича ( АДРЕСА_4 ), ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_1 , АДРЕСА_5 ), треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Шевченко Інна Леонтіївна (м. Київ вул. Голосіївська, 17, оф. 605), ОСОБА_5 (РНОКПП: НОМЕР_3 , АДРЕСА_3 ) про визнання протиправним та скасування рішення приватного нотаріуса Рогача Вадима Вікторовича про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, витребування майна із чужого незаконного володіння - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Рогач Вадима Вікторовича про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 19 липня 2019 року, індексний номер:47920669 від 24.07.2019 11:20:17, про державну реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_2 за Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк».

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» на користь ОСОБА_4 судовий збір в сумі 840 (вісімсот сорок) гривень 80 (вісімдесят) копійок.

В решті позовних вимог - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Повний текст судового рішення складений 23.11.2021.

Суддя: