Справа № 461/5193/21 Головуючий у 1 інстанції: Зубачик Н.Б.
Провадження № 22-ц/811/2458/21 Доповідач в 2-й інстанції: Бойко С. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 листопада 2021 року м.Львів

Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого судді Бойко С.М., суддів: Савуляка Р.В., Ніткевича А.В., розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 на ухвалу Галицького районного суду м. Львова від 22 червня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства «Ідея Банк», треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Євген Михайлович, Франківський відділ державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів), про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис, вчинений 14.04.2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Є.М. за реєстровим номером 19707, про стягнення з ОСОБА_1 у користь акціонерного товариства «Ідея Банк» заборгованості по Угоді №С07.040.79757 про відкриття кредитної лінії та обслуговування кредитної картки від 12.12.2016 року за період з 30.11.2020 по 03.03.2021 включно у розмірі: 16650 грн. 91 коп. основний борг; 857 грн. 98 коп. прострочений борг; 5195 грн. 99 коп. прострочені проценти; 1053 грн. 39 коп. строкові проценти; 1900 грн. плата за вчинення виконавчого напису, що становить загальну суму 25658 грн. 27 коп.

У позовній заяві позивач вказував на те, що спір у цій справі пов`язаний із кредитними правовідносинами, у зв`язку з чим він, як споживач у сфері споживчого кредитування, звільнений від сплати судового збору на підставі частини третьої статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів».

Разом із позовною заявою позивач подав до суду заяву про забезпечення позову, в якій просив вжити заходи забезпечення позову в даній справі шляхом зупинення стягнення на підставі вказаного вище виконавчого напису нотаріуса та заборони державному виконавцю Франківського відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Корпало І.Р. здійснювати будь-які дії, направлені на виконання виконавчого напису.

Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 22 червня 2021 року заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову в даній справі повернуто заявнику у зв`язку з несплатою судового збору за подання такої заяви.

Ухвалу суду оскаржив представник позивача ОСОБА_1 адвокат Дмитренко В.П., просить її скасувати з підстав порушення норм матеріального та процесуального права і прийняти постанову, якою задовольнити заяву про забезпечення позову.

Апелянт зазначає, що пред`явлений позов стосується кредитних правовідносин між позивачем, як споживачем фінансових послуг, та відповідачем, як фінансовою установою, яка такі послуги надає, а тому підлягає застосуванню положення ч.3 ст.22 Закону України «Про захист прав споживачів» щодо звільнення позивача від сплати судового збору, в тому числі й за подання заяви про забезпечення позову у цій справі. При цьому, посилається на судову практику Верховного Суду, правові висновки якого просить застосувати при вирішенні даного питання.

Предметом апеляційного оскарження є судове рішення, передбачене п.6 ч.1 ст.353 ЦПК України, тому справу розглянуто апеляційним судом відповідно до вимог ч.13 ст.7, ч.2 ст.369 цього Кодексу без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження.

Частиною четвертою статті 268 ЦПК України передбачено, що у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

У частині п`ятій статті 268 ЦПК України зазначено, що датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Отже, враховуючи наведені вище вимоги процесуального закону, датою ухвалення апеляційним судом судового рішення в даній справі, призначеній до розгляду на 09.11.2021 року, є дата складення повного судового рішення 19.11.2021 року.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення відповідно до вимог ст.367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.

Вимоги до змісту і форми заяви про забезпечення позову встановлені статтею 151 ЦПК України.

Зокрема, частиною шостою статті 151 ЦПК України передбачено, що до заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі.

Згідно з ч.10 ст.153 ЦПК України, суд, встановивши, що заяву про забезпечення позову подано без додержання вимог статті 151 цього Кодексу, повертає її заявнику, про що постановляє ухвалу.

Підстави для звільнення від сплати судового збору визначені статтею 5 Закону України «Про судовий збір».

Одночасно, частиною третьою статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, що пов`язані з порушенням їх прав.

У статті 5 Закону України «Про судовий збір» визначено перелік пільг щодо сплати судового збору, проте системний і комплексний аналіз зазначеного Закону і статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» дає правові підстави зробити висновок про те, що сама по собі відсутність такої категорії осіб у переліку осіб, які мають пільги, встановленому статтею 5 Закону України «Про судовий збір», не може безумовно означати, що споживачі не мають пільги щодо сплати судового збору, оскільки така пільга встановлена спеціальним законом, який гарантує реалізацію та захист прав споживачів.

За основу приймається те, що стаття 5 Закону України «Про судовий збір» не містить вичерпного переліку осіб, яким надано пільги щодо сплати судового збору, як і не містить позиції про те, що пільги надаються лише за пред`явлення позову.

Спеціальний закон, звільнивши споживачів від сплати судового збору за подання позову, зазначив, що вони звільняються з метою захисту своїх порушених прав (стаття 22 Закону України «Про захист прав споживачів»).

Відповідно до Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судовий збір» у частині 3 статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» слова «державного мита» замінені словами «судового збору».

Отже, при прийнятті Закону України «Про судовий збір» законодавець передбачив можливість застосування Закону України «Про захист прав споживачів» при визначенні пільг певних категорій осіб щодо сплати судового збору.

Порушені права можуть захищатися як у суді першої інстанції (при пред`явленні позову), так і на наступних стадіях цивільного процесу (при поданні апеляційної та касаційної скарг). Ці стадії судового захисту є єдиним цивільним процесом, завданням якого є справедливий розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушеного права (стаття 22 Закону України «Про захист прав споживачів», стаття 2 ЦПК України).

Зазначена правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 березня 2018 року у справі №761/24881/16-ц (провадження №14-57цс18).

Згідно зі статтею 18 Цивільного кодексу України, нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до статті 87 Закону України «Про нотаріат», для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість.

Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться в безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Такими документами, згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року №1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», зокрема, за кредитними договорами, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями, є: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості.

Відповідно до статті 90 Закону України «Про нотаріат», стягнення за виконавчим написом провадиться в порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження».

Виконавчим написом є розпорядження нотаріуса про примусове стягнення з боржника на користь кредитора грошових сум або передачі чи повернення майна кредитору, здійснене на документах, які підтверджують зобов`язання боржника. В основі вчинення цієї нотаріальної дії знаходиться факт безспірності відповідальності боржника. Тому вчинення виконавчого напису це не вирішення спору між кредитором та боржником, а підтвердження безспірності зобов`язань боржника.

Оскільки вчинення виконавчого напису нотаріусом є одним з видів позасудового захисту прав кредитора, а безпосередньо виконавчий напис нотаріуса є виконавчим документом відповідно до пункту 2 частини 1 статті 3 Закону України «Про виконавче провадження», кредитор після вчинення нотаріусом виконавчого напису має право звернутися до органів державної виконавчої служби або до приватного виконавця з метою примусового стягнення заборгованості за кредитом.

При стягненні за виконавчим написом нотаріуса боржник не позбавлений права на захист своїх прав. Стягнення провадиться в рамках виконавчого провадження, яке дозволяє боржнику користуватися правом захисту, в тому числі судового. Предметом позову в таких справах є спір про право, зокрема, позивач заперечує наявність у нього суми заборгованості перед кредитором, яка вказана у виконавчому написі.

Таким чином, позов про визнання виконавчого напису про стягнення заборгованості за кредитним договором таким, що не підлягає виконанню, стосується кредитних правовідносин. У випадку пред`явлення такого позову споживачем фінансових послуг, підлягає застосуванню положення частини третьої статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів».

Такого висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 26 лютого 2020 року (справа №643/2870/18, провадження №61-4126св19).

Враховуючи наведені вище норми матеріального права та висновки Верховного Суду й те, що позивач у даній справі звернувся за захистом своїх прав, як споживач фінансових послуг у сфері кредитування, які йому надає відповідач, як фінансова установа, вважаючи незаконним стягнення з нього вказаної заборгованості за кредитним договором у безспірному порядку на підставі виконавчого напису, вчиненого нотаріусом, позивач звільняється від сплати судового збору на підставі ч.3 ст.22 Закону України «Про захист прав споживачів».

Висновок про те, що позивач у спірних правовідносинах є споживачем фінансових послуг і на нього поширюється пільга щодо сплати судового збору, встановлена Законом України «Про захист прав споживачів», узгоджується, на переконання колегії суддів, і з висновком Великої Палати Верховного Суду у постанові від 08 вересня 2021 року в справі №160/15864/20 (провадження №11-177апп21).

Отже, оскаржувана ухвала суду про повернення заяви про забезпечення позову підлягає скасуванню на підставі п.4 ч.1 ст.379 ЦПК України, як така, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

У зв`язку з цим, вимога апелянта про прийняття апеляційним судом рішення по суті заявлених у заяві вимог, є безпідставною і задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 367, 374 ч.1 п.6, 379 ч.1 п.4, 381, 382, 384, 389 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 задовольнити частково.

Ухвалу Галицького районного суду м. Львова від 22 червня 2021 року скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений 19 листопада 2021 року.

Головуючий С.М. Бойко

Судді: Р.В. Савуляк

А.В. Ніткевич