Номер провадження: 22-ц/813/6613/21
Номер справи місцевого суду: 2/1522/9763/11
Головуючий у першій інстанції Науменко А. В.
Доповідач Драгомерецький М. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.10.2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Драгомерецького М.М.,

суддів: Громіка Р.Д., Дришлюка І.А.,

при секретарі: Павлючук Ю.В.,

за участю: позивача ОСОБА_1 та її адвоката Ляхова І.О.,

переглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Краснопивцева Олексія Костянтиновича в інтересах Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 19 січня 2021 року за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: Товариство з обмеженою відповідальністю: «Кей-Колект», заінтересована особа: Приватний виконавець виконавчого округу Одеської області Хлєбников Олександр Володимирович, про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню по справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення боргу та за зустрічним позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект», треті особи на стороні відповідача: Орган опіки та піклування виконавчого комітету Одеської міської ради, Приватний нотаріус Деордієва І.В. про визнання договорів іпотеки недійсними,-

в с т а н о в и в:

15 грудня 2020 року адвокат Ляхов Ігор Олексійовича в інтересах ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, яка обґрунтована тим, що рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 7 квітня 2013 року по цивільній справі №2/1522/9763/11 стягнуто солідарно з ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_1 ), ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_2 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» (04070, м. Київ, вул. Іллінська, 8, МФО 351005, ) заборгованості за кредитом №0 від 11.10.2007 року яка складає 131 599 (сто тридцять одну тисячу п`ятсот дев`яносто дев`ять) доларів США 06 центів, що за курсом НБУ складає 1 051 781 (один мільйон п`ятдесят одну тисячу сімсот вісімдесят одну) гривень 28 копійок.

На виконання рішення від 17 квітня 2013 року відносно ОСОБА_1 16 серпня 2013 року видано виконавчий лист №2/1522/9763/11, за яким підлягало стягненню 131 599 доларів США 06 центів, що за курсом НБУ складає 1 051 781 гривень 28 копійок та 84 778 доларів США 06 центів, що за курсом НБУ складає 677 631 гривень 03 копійок.

03 жовтня 2019 року приватним виконавцем виконавчого округу Одеської області Хлєбниковим Олександром Володимировичем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №60213060 на підставі виконавчого листа №2/1522/9763/11 від 16 серпня 2013 року, в частині стягнення з ОСОБА_1 131 599 доларів США 06 центів, що за курсом НБУ складає 1 051 781 гривень 28 копійок.

24 березня 2016 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кобелєвою А.М. на підставі договору іпотеки зареєстровано за ТОВ «Кей-Колект» право власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до наданої заявником на обґрунтування виконання зобов`язань за іпотечним договором інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №61765937. визначено актуальну інформацію про право власності за ТОВ «Кей-Колект» на квартиру АДРЕСА_2 , де підставою виникнення права власності є Договір іпотеки, серія та номер: 5925, виданий 05.10.2005, видавник: приватний нотаріус Одеського МНО Деордієва І.В.; Договір іпотеки, серія та номер: 3801, виданий 11.10.2007, видавник: приватний нотаріус Одеського МНО Деордієва І.В.; Договір іпотеки, серія та номер: 5079, виданий 26.09.2008, видавник: приватний нотаріус Одеського МНО Деордієва І.В.. Підставою винесення запису є Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 28916780 від 24.03.2016 15:44:05, приватний нотаріус Кобелєва Алла Михайлівна Київський міський нотаріальний округ, м. Київ.

Іпотечний договір №5925 від 05.10.2005р. укладено у забезпечення виконання зобов`язання за кредитним договором №65-08 МК 0) від 05 жовтня 2005 року, Іпотечний договір №3801, від 11.10.2007р. укладено у забезпечення виконання зобов`язання за Кредитним договором №0 від 11 жовтня 2007 року, Іпотечний договір №5079 від 26.09.2008 укладено у забезпечення виконання зобов`язання за кредитним договором №0 від 26 вересня 2008 року. По всім трьом Іпотечним договорам в іпотеку було передано нерухоме майно, а саме квартиру АДРЕСА_2 .

Тобто, з 24 березня 2016 року зобов`язання за трьома Кредитними та Іпотечними договорами припинились, а зобов`язання за рішенням суду на підставі якого видано виконавчий лист, вважались виконаними.

Посилаючись на ці обставини, заявник ОСОБА_1 просила суд визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий лист №2/1522/9763/11 виданий 16 серпня 2013 року Приморським районним судом м. Одеси у цивільній справі №2/1522/9763/11 відносно ОСОБА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 про

стягнення солідарно з ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_1 ), ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_2 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» (04070, м. Київ, вул. Іллінська, 8, МФО 351005, ) заборгованість за кредитом №0 від 11.10.2007 року яка складає 131 599 доларів США 06 центів та

стягнення солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 на користь ТОВ «Кей-Колект» заборгованість за кредитом №0 від 28.09.2008 року складає 84 778 доларів США 06 центів, що за курсом НБУ складає 677 631 гривню 03 копійки, що включає в себе: суму заборгованості за кредитом 56 333 долари США 72 центи, що в еквіваленті по курсу НБУ складає 450 275 гривень 42 копійки та суму заборгованості по процентам за користування кредитом 28 444 долари США 34 центи, що в еквіваленті по курсу НБУ складає 227 355 гривень 61 копійку.

У судове засідання сторони не з`явились. Заявник ОСОБА_1 надала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явились, про день, місце та час розгляду справи повідомлені належним чином. Про причини неявки суд не повідомили. Заперечень про задоволення заяви про визнання виконавчого листа таким що не підлягає виконанню до суду не надали.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеса від 19 січня 2021 року заяву представника заявника ОСОБА_1 адвоката Ляхова І.О., заінтересована особа: Товариство з обмеженою відповідальністю: «Кей-Колект», заінтересована особа: Приватний виконавець виконавчого округу Одеської області Хлєбников Олександр Володимирович про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, по справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення боргу та за зустрічним позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект», треті особи на стороні відповідача: Орган опіки та піклування виконавчого комітету Одеської міської ради, Приватний нотаріус Деордієва І.В. про визнання договорів іпотеки недійсними, задоволено.

Суд визнав таким, що не підлягає виконанню виконавчий лист №2/1522/9763/11 виданий 16 серпня 2013 року Приморським районним судом м. Одеси у цивільній справі №2/1522/9763/11 відносно ОСОБА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 про стягнення солідарно з ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_1 ), ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_2 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» (04070, м. Київ, вул. Іллінська, 8, МФО 351005, ) заборгованість за кредитом № від 11.10.2007 року складає 131 599 доларів США 06 центів.

В апеляційній скарзі адвокат Краснопивцев Олексій Костянтинович в інтересах Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та прийняти постанову про відмову у задоволенні заяви, посилаючись на порушення судом норм процесуального права.

У судове засідання до суду апеляційної інстанції представник ТОВ «Кей-Колект», приватний виконавець виконавчого округу Одеської області Хлєбников О.В., Опаренко Є.Б., представник органу опіки та піклування виконавчого комітету Одеської міської ради, приватний нотаріус Деордієва І.В. не з`явились, але про розгляд справи вони сповіщались належним чином та завчасно, що підтверджено поштовими повідомленнями про отримання ними судових повісток.

Відповідно до ст. ст. 13, 43 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми процесуальними правами на власний розсуд. Особи, які беруть участь у справі, зобов`язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права та виконувати процесуальні обов`язки.

Тому згідно правил ч. 2 ст. 372 ЦПК України колегія суддів прийшла до висновку, що вказані обставини не перешкоджають розглядові справи у відсутність належно сповіщених сторін.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи наведені у апеляційній скарзі, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, оскільки ухвала суду першої інстанції постановлена з дотриманням норм процесуального права.

У частинах 1 та 2 статті 367 ЦПК України зазначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Статтею 5 ЦПК України передбачено, що, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

У статті 11 ЦПК України зазначено, що суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Статтями 368, 369 ЦПК України, що був чинний на вирішення спору, передбачено, що за кожним судовим рішення, яке набрало законної сили, видається один виконавчий лист, а у разі, якщо виконавчий лист було видано помилково, суд визнає його таким, що не підлягає виконанню.

Виконавчі документи повинні бути пред`явлені до виконання в строки, встановлені статтею 22 Закону України від 21 квітня 1999 року №606-XIV «Про виконавче провадження» (у редакції Закону України від 04 листопада 2010 року №2677-VI, який набрав чинності 21 березня 2011 року), що був чинний на час набрання рішенням суду законної сили, у даному випадку протягом року, якщо інше не передбачено законом (пункт 2 частини 1 статті 22 Закону).

Строки, зазначені у частині першій цієї статті, встановлюються для виконання судових рішень з наступного дня після набрання рішенням законної сили чи закінчення строку, встановленого у разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення, а в разі якщо судове рішення підлягає негайному виконанню, з наступного дня після

його постановлення (пункт 1 частини 2 статті 22 Закону).

Статтею 23 вказаного Закону визначено, що строки пред`явлення виконавчого документа до виконання перериваються: 1) пред`явленням виконавчого документа до виконання; 2) частковим виконанням рішення боржником; 3) наданням судом, який видав виконавчий документ, відстрочки або розстрочки виконання рішення. Після переривання строку пред`явлення виконавчого документа до виконання перебіг строку поновлюється. Час, що минув до переривання строку, до нового строку не зараховується.

Як зазначено у частині 1 статті 24 вказаного Закону, державний виконавець відмовляє у прийнятті до провадження виконавчого документа, строк пред`явлення для примусового виконання якого закінчився, про що виносить відповідну постанову.

Згідно із частиною 1 статті 432 ЦПК України, суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню.

Відповідно до частини 2 статті 432 ЦПК України суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Судом першої інстанції встановлено, що рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 17 квітня 2013 року по цивільній справі №2/1522/9763/11 стягнуто солідарно з ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_1 ), ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_2 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» (04070, м. Київ, вул. Іллінська, 8, МФО 351005, ) заборгованість за кредитом №0 від 11.10.2007 року у розмірі 131 599 (сто тридцять одну тисячу п`ятсот дев`яносто дев`ять) доларів США 06 центів, що за курсом НБУ складає 1 051 781 (один мільйон п`ятдесят одну тисячу сімсот вісімдесят одну) гривню 28 копійок.

На виконання рішення суду від 17 квітня 2013 року відносно ОСОБА_1 16 серпня 2013 року видано виконавчий лист №2/1522/9763/11, за яким підлягало стягненню 131 599 доларів США 06 центів, що за курсом НБУ складає 1 051 781 гривень 28 копійок та 84 778 доларів США 06 центів, що за курсом НБУ складає 677 631 гривню 03 копійки.

03 жовтня 2019 року приватним виконавцем виконавчого округу Одеської області Хлебниковим Олександром Володимировичем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №60213060 на підставі виконавчого листа №2/1522/9763/11 від 16 серпня 2013 року, в частині стягнення з ОСОБА_1 131 599 доларів США 06 центів, що за курсом НБУ складає 1 051 781 гривню 28 копійок.

24 березня 2016 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кобелєвою А.М. на підставі договору іпотеки зареєстровано за ТОВ «Кей-Колект» право власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №61765937. визначено актуальну інформацію про право власності за ТОВ «Кей-Колект» на квартиру АДРЕСА_2 , де підставою виникнення права власності є Договір іпотеки, серія та номер: 5925, виданий 05.10.2005, видавник: приватний нотаріус Одеського МНО Дєордієва І.В.; Договір іпотеки, серія та номер: 3801, виданий 11.10.2007, видавник: приватний нотаріус Одеського МНО Дєордієва І.В.; Договір іпотеки, серія та номер: 5079, виданий 26.09.2008, видавник: приватний нотаріус Одеського МНО Дєордієва І.В. Підставою винесення запису є Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 28916780 від 24.03.2016 15:44:05, приватний нотаріус Кобелєва Алла Михайлівна Київський міський нотаріальний округ, м. Київ.

Іпотечний договір №5925 від 05.10.2005р. укладено у забезпечення виконання зобов`язання за кредитним договором №65-08 МК 0) від 05 жовтня 2005 року, Іпотечний договір №3801, від 11.10.2007р. укладено у забезпечення виконання зобов`язання за Кредитним договором №0 від 11 жовтня 2007 року, Іпотечний договір №5079 від 26.09.2008 укладено у забезпечення виконання зобов`язання за кредитним договором №0 від 26 вересня 2008 року. По всім трьом Іпотечним договорам в іпотеку було передано нерухоме майно, а саме квартиру АДРЕСА_2 .

Тобто, з 24 березня 2016 року зобов`язання за трьома Кредитними та Іпотечними договорами припинились, а зобов`язання за рішенням суду на підставі якого видано виконавчий лист, вважались виконаними.

03 жовтня 2019 року приватним виконавцем виконавчого округу Одеської

області Хлєбниковим Олександром Володимировичем винесено постанову про

відкриття виконавчого провадження ВП №60213060 на підставі виконавчого

листа №2/1522/9763/11 від 16 серпня 2013 року, в частині стягнення з

ОСОБА_1 131 599 доларів США 06 центів, що за курсом НБУ складає

1 051 781 гривню 28 копійок.

Враховуючи, що строк на пред`явлення виконавчого документу сплив,

ОСОБА_1 звернулась до суду із заявою про визнання

виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню відносно неї за кредитом

№0 від 11.10.2007 року на суму 131 599 доларів США 06 центів та за

кредитом №0 від 28.09.2008 року на суму 84 778 доларів США 06

центів.

Задовольняючи заяву про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що закон передбачає можливість визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, якщо він виданий компетентним судом і є належним виконавчим документом, однак наявними є обставини, які виключають необхідність проведення виконавчих дій за цим виконавчим документом.

Для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, важливим є те, що обставини, факти, з якими пов`язується відсутність обов`язку боржника, виникли вже після винесення судом рішення, в іншому разі через визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, відбудеться ревізія законності рішення суду, що не передбачено процесуальним законодавством.

В даному випадку вже відсутній обов`язок боржника щодо виконання рішення.

Отже, оскільки поза межами виконавчого провадження звернуто стягнення на предмет іпотеки, боржник передав кредитору відступне, зобов`язання, що виникли на підставі договору про надання споживчого кредиту - є припиненими.

З наведеного вище слідує, що є підстави для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, оскільки спір між сторонами відсутній, рішення суду фактично виконано у добровільному порядку.

Посилання адвоката Краснопивцева Олексія Костянтиновича в інтересах Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» в апеляційній скарзі на те, що ухвала суду першої інстанції є незаконною та необґрунтованою, оскільки суд безпідставно задовольнив заяву про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, не приймається до уваги за таких підстав.

Згідно із положеннями частини 1 статті 2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частиною 1 та 2 статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

За змістом статей 12 та 81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно із частиною 4 статті 10 ЦПК України, суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Необхідність визнання обов`язковості практики Європейського Суду з прав людини, що законодавчо ґрунтується на нормах пункту першого Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 до Конвенції від 17 липня 1997 року», згідно якого Україна повністю визнає на своїй території дію статті 46 Конвенції щодо визнання обов`язковою і без укладення спеціальної угоди юрисдикцію Європейського суду з прав людини в усіх питаннях, що стосується тлумачення і застосування Конвенції, а також статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року №3477-IV, у якій зазначено, що суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, установленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Стаття 6 Конвенції поширює свою дію і на таку стадію цивільного процесу як виконання судового рішення. У своїх рішеннях Європейський суд з прав людини вказує, що право на судовий розгляд було б примарним, якщо б внутрішня судова система Договірної Держави дозволила б, щоб остаточне та обов`язкове судове рішення залишалось невиконаним відносно однієї зі сторін, і що виконання рішення або постанови будь-якого органу судової влади повинне розглядатися як невід`ємна частина «процесу» в розумінні статті 6 Конвенції (рішення від 28 липня 1999 року в справі «Іммобільяре Саффі» проти Італії», рішення від 19 березня 1997 року в справі «Горнсбі проти Греції»).

Європейський суд з прав людини вказує, що «право на суд» було б ілюзорним, якби правова система Договірної держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній із сторін. Важко собі навіть уявити, щоб стаття 6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, - а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, - і водночас не передбачала виконання судових рішень. Якщо вбачати у статті 6 тільки проголошення доступу до судового органу та права на судове провадження, то це могло б породжувати ситуації, що суперечать принципу верховенства права, який Договірні держави зобов`язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію. Отже, для цілей статті 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина «судового розгляду» (HORNSBY v. GREECE, №18357/91, § 40, ЄСПЛ, від 19 березня 1997 року).

Одним з елементів здійснення принципу справедливого судочинства є принципи «рівності вихідних умов», дотримання балансу сторін при розгляді справи в суді, а також принцип обґрунтованості судового рішення.

Так, у п. 23 Рішення Європейського суду з прав людини від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України» (заява №63566/00 від 25 жовтня 2000 року, «Суд нагадує, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (див. «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Toriya v. Spaine), рішення від 09.12.94р., Серія A, N 303-A, параграф 29).

Аналогічний висновок, висловлений Європейським судом з прав людини у п. 18 Рішення від 07 жовтня 2010 року (остаточне 21.02.2011р.) у справі «Богатова проти України» (заява №5232/04 від 27 січня 2004 року).

Вирішуючи питання стосовно застосування частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд бере до уваги, що в рішенні Європейського суду з прав людини по справі «Чуйкіна проти України» від 13 січня 2011 року (остаточне 13 квітня 2011 року) за заявою №28924/04 у параграфі 50 зазначено, наступне «…суд нагадує, що процесуальні гарантії, викладені у статті 6 Конвенції, забезпечують кожному право звертатися до суду з позовом щодо своїх цивільних прав та обов`язків. Таким чином стаття 6 Конвенції втілює «право на суд», в якому право на доступ до суду, тобто право ініціювати в судах провадження з цивільних питань становить один з його аспектів (див. рішення від 21 лютого 1975 року у справі «Голдер проти Сполученого Королівства» (Golder v. the United Kingdom), пп. 2836, Series A №18). Крім того, порушення судового провадження саме по собі не задовольняє усіх вимог пункту 1 статті 6 Конвенції. Ціль Конвенції гарантувати права, які є практичними та ефективними, а не теоретичними або ілюзорними. Право на доступ до суду включає в себе не лише право ініціювати провадження, а й право отримати «вирішення» спору судом. Воно було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної держави дозволяла особі подати до суду цивільний позов без гарантії того, що справу буде вирішено остаточним рішенням в судовому провадженні. Для пункту 1 статті 6 Конвенції було б неможливо детально описувати процесуальні гарантії, які надаються сторонам у судовому процесі провадженні, яке є справедливим, публічним та швидким, не гарантувавши сторонам того, що їхні цивільні спори будуть остаточно вирішені (див. рішення у справах «Мултіплекс проти Хорватії» (Multiplex v. Croatia), заява №58112/00, п. 45, від 10 липня 2003 року, та «Кутіч проти Хорватії» (Kutic v. Croatia), заява №48778/99, п. 25, ECHR 2002-II).

В рішенні Європейського суду з прав людини по справі «Плахтєєв та Плахтєєва проти України» від 12 березня 2009 року (остаточне 12 червня 2009 року) за заявою №20347/03 у §35 зазначено, що, «… якщо доступ до суду обмежено внаслідок дії закону або фактично, Суд має з`ясувати, чи не порушило встановлене обмеження саму суть цього права і, зокрема, чи мало воно законну мету, і чи існувало відповідне пропорційне співвідношення між застосованими засобами і поставленою метою (див. рішення у справі «Ашинґдейн проти Сполученого Королівства» (Ashingdane v. the United Kingdom) від 28 травня 1985 року, серія А, №93, сс. 2425, п. 57)».

Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) наголошує на тому, що право на доступ до суду має бути ефективним. Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі Конвенція), кожна держава-учасниця Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух. Разом із тим не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним (рішення ЄСПЛ у справі «Жоффр де ля Прадель проти Франції» від 16 грудня 1992 року).

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Розглядаючи аналогічну справу, Верховний Суд у постанові від 24 червня 2020 року у справі №520/1466/14 (провадження №61-43447св18) дійшов правого висновку, а саме, «Згідно вимог частини четвертої статті 369 ЦПК України (в редакції, чинній на момент подання заяви, що розглядається) у разі якщо виконавчий лист було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин суд визнає виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню повністю або частково.

Указані положення кореспондуються з відповідними положеннями частини другої статті 432 ЦПК України (в редакції, чинній на момент розгляду заяви), згідно з якими суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Заявники як на підставу для задоволення заяви в даній справі посилались на те, що виконавчі листи були пред`явлені до виконання після закінчення строків пред`явлення їх до виконання.

Законодавець не дав чіткого визначення "інших причин" для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню у частині четвертій статті 369 ЦПК України, на яку посилались заявники у даній справі.

При цьому словосполучення "або з інших причин" не стосується припинення обов`язку боржника, який підлягає виконанню, а є іншими причинами, наприклад, в апеляційному чи касаційному порядку скасовано чи змінено рішення суду, або ж у зв`язку з нововиявленими обставинами, а виконавчий лист ще не виконаний.

Наведені підстави для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, можна поділити на дві групи: матеріально-правові та процесуально-правові.

Обов`язок боржника може припинятися з передбачених законом підстав. Підстави припинення цивільно-правових зобов`язань, зокрема, містить глава 50 розділу І книги п`ятої ЦК.

Так, зобов`язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов`язань переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання.

Процесуальними підставами для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, є обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, зокрема: - видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили (крім тих, що підлягають негайному виконанню); - коли виконавчий лист виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню; - видача виконавчого листа на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка не передбачала вжиття будь-яких примусових заходів або можливості її примусового виконання і, як наслідок, видачі виконавчого листа; - помилкової видачі виконавчого листа, якщо вже після видачі виконавчого листа у справі рішення суду було скасоване; - видачі виконавчого листа двічі з одного й того ж питання у разі віднайдення оригіналу виконавчого листа вже після видачі його дубліката; - пред`явлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на пред`явлення цього листа до виконання.

Такі висновки викладені в узагальненні Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справі від 25 вересня 2015 року «Про практику розгляду судами процесуальних питань, пов`язаних із виконанням судових рішень у цивільних справах».

Дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, які оцінено на предмет належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємного зв`язку, встановивши, що рішення про стягнення боргу з заявників набрало законної сили 03 березня 2015 року, тому виконавчі листи на виконання такого рішення мали бути пред`явлені до виконання за вимогами чинного на той час законодавства до 03 березня 2016 року, а також врахувавши, що стягувач пред`явив виконавчі листи до виконання у липні 2016 року, тобто з пропуском указаного строку для пред`явлення, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення вимог заяви в даній справі та визнання спірних виконавчих листів такими, що не підлягають виконанню».

«Конституція України закріпила принцип незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів (частина перша статті 58).

Це означає, що дія закону та іншого нормативно-правового акта не може поширюватися на правовідносини, які виникли і закінчилися до набрання чинності цим законом або іншим нормативно-правовим актом (пункт 4 Рішення Конституційного Суду України від 05 квітня 2001 року у справі №3-рп/2001 у справі за конституційним поданням Президента України щодо відповідності Конституції України (конституційності) Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» (справа про податки)).

05 жовтня 2016 року набрав чинності Закон України від 02 червня 2016 року №1404-VIII «Про виконавче провадження».

Згідно із пунктом 5 Розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №1404-VIII виконавчі документи, видані до набрання чинності цим Законом, пред`являються до виконання у строки, встановлені цим Законом.

Тлумачення пункту 5 Розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №1404-VIII свідчить про те, що він застосовується тільки до виконавчих документів, строк пред`явлення до виконання за якими не сплив на час набрання чинності цим Законом. Для цього пункту 5 Розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» не передбачено зворотної дії в часі і можливості застосування норм Закону №1404-VIII (від 02 червня 2016 року) до виконавчих документів, пред`явлення до виконання за якими сплив на час набрання ним чинності» (постанова Верховного Суду від 10 червня 2020 року у справі №522/11429/13; 4-с/522/34/18 (провадження №61-48097св18).

Встановлено, що адвокатом Ляховим Ігорем Олексійовичем в інтересах заявника ОСОБА_1 доведено належним чином, що з 24 березня 2016 року зобов`язання за трьома Кредитними та Іпотечними договорами припинились, а зобов`язання за рішенням суду на підставі якого видано виконавчий лист, вважались виконаними.

03 жовтня 2019 року приватним виконавцем виконавчого округу Одеської області Хлєбниковим Олександром Володимировичем винесено постанову про

відкриття виконавчого провадження ВП №60213060 на підставі виконавчого

листа №2/1522/9763/11 від 16 серпня 2013 року, в частині стягнення з

ОСОБА_1 131 599 доларів США 06 центів, що за курсом НБУ складає

1 051 781 гривню 28 копійок, тобто за спливом річного строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання.

Оскільки спір між сторонами відсутній, рішення суду фактично виконано у добровільному порядку є підстави для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.

В порушення принципу цивільного судочинства змагальності сторін, ані стягувачем, Товариством з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект», ані його представником, адвокатом Краснопивцевим Олексієм Костянтиновичем, не спростовані доводи заявника.

Системний аналіз наведених норм права, правового висновку Верховного Суду, положень Європейської конвенції з прав людини та практики Європейського суду з прав людини, з`ясування обставин справи, які мають суттєве значення для правильного вирішення питання, наявних у справі доказів, наданих сторонами у справі, дає підстави для висновку, що суд першої інстанції обґрунтовано прийняв до уваги надані заявником документи у підтвердження виконання зобов`язань за кредитними договорами спливу строку на пред`явлення виконавчого документу до виконання, що є законною підставою для визнання вказаного виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, відносно заявника ОСОБА_3 .

Отже, суд першої інстанції всебічно, повно та об`єктивно з`ясував обставини, які мають значення для справи, дослідив в судовому засіданні усі докази, які є у справі, з урахуванням їх переконливості, належності і допустимості, дав їм правильну оцінку та вірно виходив з того, що є законні підстави для задоволення заяви про визнання вказаного виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.

Інших правових доводів апеляційна скарга не містить.

У п. 54 Рішення у справі Трофимчук проти України (заява №4241/03) від 28 жовтня 2010 року, остаточне 28 січня 2011 року, Європейський суд з прав людини зазначив, що, «беручи до уваги свої висновки за статтею 11 Конвенції (див. вище пункти 42-45), Суд не бачить жодних ознак несправедливості або свавільності у відмові судів детально розглянути доводи заявниці про переслідування її роботодавцем, оскільки суди чітко зазначили, що ці доводи були повністю необґрунтованими. У зв`язку з цим Суд повторює, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (див. рішення у справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain), заява №30544/96, п. 26, ECHR 1999-1)».

Таким чином, наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків суду і не містять підстав для висновків про порушення або неправильне застосування судом норм права, які привели до неправильного вирішення вказаного процесуального питання.

Тому, законних підстав для скасування ухвали суду першої інстанції та постановлення нової ухвали про відмову у задоволенні заяви про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, немає.

Керуючись ст. ст. 367, 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст. ст. 381-384 ЦПК України, Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу адвоката Краснопивцева Олексія Костянтиновича в інтересах Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» залишити без задоволення, ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 19 січня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення до суду касаційної інстанції.

Повний текст судового рішення складено: 22 листопада 2021 року

Судді Одеського апеляційного суду: М.М. Драгомерецький

А.І. Дришлюк

Р.Д. Громік