Постанова

Іменем України

27 жовтня 2021 року

м. Київ

справа № 584/271/18

провадження № 61-7514св20

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Ступак О. В.,

суддів: Гулейкова І. Ю., Олійник А. С. (суддя-доповідач), Погрібного С. О., Яремка В. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: ОСОБА_2 , Путивльський районний відділ державної виконавчої служби,

треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Публічне акціонерне товариство акціонерний банк «Укргазбанк», ОСОБА_3 , Акціонерне товариство «Оператор газорозподільної системи «Сумигаз», Державне підприємство Національна енергетична компанія «Укренерго», ОСОБА_4 , Товариство з обмеженою відповідальністю Агрофірма «Козацьке»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 , подану через адвоката Неговську Ірину Володимирівну, на рішення Путивльського районного суду Сумської області від 09 грудня 2020 року у складі судді Данік Я. І. та постанову Сумського апеляційного суду від 17 березня 2020 року у складі колегії суддів: Собини О. І., Левченко Т. А. , Хвостика С. Г.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У березні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , Путивльського районного відділу державної виконавчої служби (далі - ВДВС), треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Публічне акціонерне товариство акціонерний банк «Укргазбанк» (далі - ПАТ «Укргазбанк»), правонаступником якого є Акціонерне товариство акціонерний банк «Укргазбанк» (далі - АТ «Укргазбанк»), ОСОБА_3 , Акціонерне товариство «Оператор газорозподільної системи «Сумигаз» (далі - АТ «Оператор газорозподільної системи «Сумигаз»), Державне підприємство Національна енергетична компанія «Укренерго» (далі - ДП НЕК «Укренерго»), ОСОБА_4 , Товариство з обмеженою відповідальністю Агрофірма «Козацьке» (далі - ТОВ Агрофірма «Козацьке»), про виключення майна з акта опису та звільнення з-під арешту.

Позов обґрунтований тим, що рішенням Путивльського районного суду Сумської області від 06 червня 2013 року у цивільній справі № 584/435/13-ц за нею визнано право власності на 1/2 частини спільного майна подружжя, зокрема і на комплекс - інкубаторну станцію, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 . Рішенням Путивльського районного суду Сумської області від 30 вересня 2015 року у справі № 584/962/15-ц припинено право спільної часткової власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 і виділено в натурі їй у власність вищезазначене нерухоме майно, а ОСОБА_2 виділено у власність комплекс - птахогосподарство, що розташоване за адресою: АДРЕСА_2 .

Вона дізналася про те, що в процесі виконавчого провадження № 31985035, що перебуває на виконанні ВДВС, про стягнення боргу з ОСОБА_2 здійснено оцінку майна, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (інкубаторна станція), одноособовим власником якого є вона.

Державний виконавець Зенова О. В. під час примусового виконання виконавчого листа № 2-3988/09, виданого 21 вересня 2009 року Зарічним районним судом м. Суми про стягнення заборгованості з ОСОБА_2 на користь Відкритого акціонерного товариства «Сумигаз» (далі - ВАТ «Сумигаз»), 28 лютого 2012 року склала акт опису й арешту майна, до якого, крім належного боржнику майна, також внесла належне їй майно, а саме інкубаторну станцію.

Вважає, що оцінка належного їй майна здійснена для подальшої його реалізації, чим порушуються її права як власника.

Просила виключити з акта опису від 28 лютого 2012 року та звільнити з-під арешту належний їй на праві приватної власності комплекс - інкубаторну станцію, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Короткий зміст рішення суду першої інстанції та постанови апеляційного суду

Рішенням Путивльського районного суду Сумської області від 09 грудня 2019 року, яке залишене без змін постановою Сумського апеляційного суду від 17 березня 2020 року, у позові відмовлено.

Відмовивши у позові, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що сторони при вирішенні спору у 2013 році щодо визнання нерухомого майна спільним майном подружжя приховали від суду факт розірвання шлюбу між ними. На час складення державним виконавцем акта опису та арешту нерухомого майна, воно вже перебувало в іпотеці у ПАТ «Укргазбанк», тому визнання його спільним майном подружжя, а потім визнання на підставі судового рішення права власності на це майно за позивачем не припиняє іпотеки цього майна, отже, немає правових підстав для виключення майна з акта опису та звільнення його з-під арешту.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У квітні 2020 року ОСОБА_1 через адвоката Неговську І. В. звернулася до Верховного Суду з касаційною скаргою на рішення Путивльського районного суду Сумської області від 09 грудня 2020 року та постанову Сумського апеляційного суду від 17 березня 2020 року, просила скасувати оскаржувані судові рішення, ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що оскаржувані судові рішення є незаконними, ухвалені з неправильним застосуванням норм матеріального права і порушеннями норм процесуального права.

Відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах.

Суди не розглянули предмет спору, позивач не порушує питання щодо звільнення майна з-під іпотеки, а заявляє вимоги щодо виключення його з акта опису та звільнення з-під арешту.

Суд першої інстанції, розглянувши питання щодо звільнення майна з-під іпотеки, вийшов за межі позовних вимог, позивач не заявляла позовних вимог з підстав статей 575, 590 ЦК України, статті 23 Закону України «Про іпотеку».

Суд апеляційної інстанції розглянув справу без її участі, незважаючи на клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку із запровадженням в Україні карантину.

Аргументи інших учасників справи

Відзив АТ «Оператор газорозподільної системи «Сумигаз» на касаційну скаргу мотивований тим, що оскаржувані судові рішення є законними, ухвалені з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судове рішення про поділ майна подружжя ухвалене без участі АТ «Оператор газорозподільної системи «Сумигаз», тому встановлені ним обставини підлягають спростуванню в загальному порядку. Звертаючись із позовом про звільнення майна з-під арешту, позивач приховала факт перебування спірного майна в іпотеці. Представник ОСОБА_1 був присутній на першому судовому засіданні суду апеляційної інстанції, ОСОБА_2 не мав наміру брати участь у судовому засіданні, про що подав відповідне клопотання, тому суд розглянув справу без порушень прав вказаних осіб.

Відзив АТ «Укргазбанк» на касаційну скаргу мотивований тим, що оскаржувані судові рішення є законними, ухвалені з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судове рішення про поділ майна подружжя ухвалене без участі АТ «Оператор газорозподільної системи «Сумигаз», тому встановлені ним обставини підлягають спростуванню в загальному порядку. Визнання за ОСОБА_1 права власності на майно не припиняє іпотеку цього майна, тому суд правомірно відмовив у позові. Судовий розгляд справи відкладався за клопотанням позивача, вона не була позбавлена можливості надати свої пояснення щодо суті спору у письмовій заяві.

Рух справи у суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 15 червня 2020 року відкрито касаційне провадження у справі та витребувано матеріали справи.

У червні 2020 року справа надійшла до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 04 жовтня 2021 року справу призначено до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, у складі колегії з п`яти суддів.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суди встановили, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 з 17 вересня 1994 року перебували у зареєстрованому шлюбі. Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 04 грудня 2007 року у справі № 2-2974/2007 шлюб між сторонами розірвано.

Рішенням Путивльського районного суду Сумської області від 06 червня 2013 року встановлено, що відповідно до договорів купівлі-продажу від 27 жовтня 2011 року, договору про зміну договору купівлі-продажу від 28 жовтня 2011 року ОСОБА_2 придбав комплекс - інкубаторну станцію на АДРЕСА_1 та комплекс - птахогосподарство, що розташоване за адресою: АДРЕСА_2 .

Відповідно до договорів іпотеки № 086-ЗНМ та № 087-ЗНМ, укладених 28 жовтня 2011 року між ПАТ АБ «Укргазбанк» і ОСОБА_2 , предметом іпотеки на забезпечення виконання укладеного 28 жовтня 2011 року між банком і ОСОБА_2 кредитного договору № 043-к є вищевказані комплекси.

Заявами від 27 жовтня 2011 року, які були посвідчені приватним нотаріусом Сумського районного нотаріального округу Степаненко Т. І., ОСОБА_1 надала своєму чоловікові - ОСОБА_2 згоду на укладення кредитних договорів та договорів іпотеки щодо спірних комплексів, які є спільною сумісною власністю подружжя. Факт шлюбних відносин подружжя перевірено нотаріусом за свідоцтвом про укладення шлюбу, виданим 17 вересня 1994 року Новоіванівською сільською радою Рильського району Курської області.

Згідно з інформацією з Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень станом на 01 липня 2019 року сформоване зведене виконавче провадження № 31985035 до складу якого входять вісім проваджень з примусового стягнення сум з боржника ОСОБА_2 на користь АТ «Сумигаз» .

Ці обставини встановлені ухвалою Сумського апеляційного суду у справі № 548/435/13-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ПАТ АБ «Укргазбак» про поділ спільного майна подружжя, і сторонами не оспорюються.

Постановою державного виконавця ВДВС від 23 листопада 2011 року накладено арешт на майно боржника ОСОБА_2 , зокрема, на комплекс - інкубаторної станції.

28 лютого 2012 року державний виконавець ВДВС Зенова О. В. у присутності ОСОБА_2 склала акт опису й арешту майна боржника ОСОБА_2 комплекс - інкубаторної станції розташованої за адресою: АДРЕСА_1 для примусового виконання зведеного виконавчого провадження про стягнення з ОСОБА_2 на користь стягувачів боргу в загальному розмірі 1 072 604,59 грн.

Рішенням Путивльського районного суду Сумської області від 30 вересня 2015 року у справі 584/962/15-ц припинено право спільної часткової власності ОСОБА_1 і ОСОБА_2 на спільне майно подружжя: комплекс - інкубаторна станція (реєстраційний № 6882079), що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , у складі: адміністративної будівлі літ. «А-I» площею 86,4 кв. м; складу з цегли літ. «Б» площею 143,2 кв. м; цеху, яйцесклад з цегли літ. «Е, В'', В'''» площею 448,2 кв. м; гаражу з цегли літ. «Д» площею 139 кв. м; дизельної з цегли літ. «Г» площею 72,8 кв. м; аналізаторної з цегли літ. «В» площею 14,6 кв. м; вбиральні з цегли, літ. «У» площею 1,2 кв. м, огорожі № 1-5; водопроводу літ. «Ж»; комплекс - птахогосподарство (реєстраційний № 10826707), що розташований за адресою: АДРЕСА_2 , у складі: утятника з цегли літ. «А-I» площею 1298,3 кв. м; утятника з цегли літ. «В-I» площею 850,6 кв. м, вежі Рожновського літ. «О»; прибудови з цегли літ. «А'-І» площею 438,5 кв. м.

Виділено ОСОБА_1 в натурі на праві приватної власності комплекс - інкубаторна станція (реєстраційний № 6882079), що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , у складі: адміністративної будівлі літ. «А-I» площею 86,4 кв. м; складу з цегли літ. «Б» площею 143,2 кв. м; цеху, яйцесклад з цегли літ. «Е, В'', В'''» площею 448,2 кв. м; гаражу з цегли літ. «Д» площею 139 кв. м; дизельної з цегли літ. «Г» площею 72,8 кв. м; аналізаторної з цегли літ. «В» площею 14,6 кв. м; вбиральні з цегли, літ. «У» площею 1,2 кв. м, огорожі № 1-5; водопроводу літ. «Ж», без сплати грошової компенсації за різницю у вартості майна.

Залишено у приватній власності ОСОБА_2 комплекс - птахогосподарство (реєстраційний № 10826707), що розташований за адресою: АДРЕСА_2 , у складі: утятника з цегли літ. «А-I» площею 1298,3 кв. м; утятника з цегли літ. «В-I» площею 850,6 кв. м, вежі Рожновського літ. «О»; прибудови з цегли літ. «А'-І» площею 438,5 кв. м.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 04 листопада 2014 року у справі за позовом ПАТ АБ «Украгазбанк» до Відділу державної виконавчої служби Путивльського районного управління юстиції, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - ОСОБА_2 , про зобов?язання вчинити дії, встановлено, що постановою від 23 листопада 2011 року державний виконавець наклав арешт, а 28 лютого 2012 року складений акт опису і арешту майна, що належить на праві приватної власності ОСОБА_2 , зокрема, комплекс - птахогосподарства та комплекс - інкубаторної станції на підставі зведеного виконавчого провадження з виконання постанов про стягнення з нього на користь ВАТ «Сумигаз» 450 000,00 грн та 259 734,60 грн завданої шкоди. Позивачу в частині позовних вимог про зняття арешту з комплексу - інкубаторної станції та комплексу - птахогосподарства відмовлено, оскільки виконавчі листи зі стягнення заборгованості з ОСОБА_2 на користь ВАТ «Сумигаз» видані судом 21 вересня 2009 року, а договори іпотеки щодо вказаного нерухомого майна укладені 28 жовтня 2011 року.

Ухвалою Путивльського районного суду Сумської області від 16 березня 2018 року задоволено заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову. Зупинено продаж комплексу - інкубаторна станція на АДРЕСА_1 до вирішення цієї справи.

Позиція Верховного Суду

Відповідно до статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які передбачені пунктами 1, 3, 4, 8 частини першої статті 411, частиною другою статті 414 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Як на підставу касаційного оскарження, заявник посилається на те, що відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, відзиви на неї, Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги без задоволення з таких підстав.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Предметом позову у цій справі є виключення майна, що перебуває в іпотеці АТ АБ «Укргазбанк», з акта опису та звільнення його з-під арешту.

Відповідно до статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції, чинній на час пред`явлення позову, особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 листопада 2019 року у справі № 905/386/18, провадження № 12-85гс19, зазначено, що вимоги інших осіб щодо належності саме їм, а не боржникові майна, на яке накладено арешт, реалізується шляхом подання ними з додержанням правил юрисдикційності позову до боржника та особи, в інтересах якої накладено арешт, про визнання права власності на майно і звільнення його з-під арешту. В такому ж порядку розглядаються вимоги осіб, які не є власниками майна, але володіють ним з підстав, передбачених законом. Орган державної виконавчої служби у відповідних випадках може залучатися господарським судом до участі у справах як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору.

Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.

Згідно зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до частини першої статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно з частиною першою статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно зі статтею 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України та є обов`язковими до виконання на всій території України.

Відповідно до статей 6, 11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії; здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних та юридичних осіб.

Згідно зі статтею 13 Закону України «Про виконавче провадження» під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до частини першої статті 48 Закону України «Про виконавче провадження» звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації. Про звернення стягнення на майно боржника виконавець виносить постанову.

Відповідно до частин першої, другої статті 56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника.

Копія постанови державного виконавця про арешт коштів чи майна боржника надсилаються не пізніше наступного робочого дня після її винесення боржнику та банкам чи іншим фінансовим установам або органам, зазначеним у частині другій цієї статті, та органам, що ведуть Державний реєстр обтяжень рухомого майна. Постанова державного виконавця про арешт коштів чи майна боржника може бути оскаржена в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом. Про проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту державний виконавець складає акт опису та арешту майна боржника. Під час проведення опису та арешту майна боржника державний виконавець має право оголосити заборону розпоряджатися ним, а в разі потреби - обмежити права користування майном, здійснити опечатування або вилучити його у боржника та передати на зберігання іншим особам, про що зазначається в акті опису та арешту. Вид, обсяг і строк обмеження встановлюються державним виконавцем у кожному конкретному випадку з урахуванням властивостей майна, його значення для власника чи володільця, необхідності використання та інших обставин (частини четверта, п`ята статті 57 Закону України «Про виконавче провадження»).

Суди встановили, що комплекс - інкубаторна станція є предметом іпотеки на забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором, укладеним 28 жовтня 2011 року між банком і ОСОБА_2 .

Відповідно до частини першої статті 575 ЦК України одним з видів застави є іпотека нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи .

Згідно з частинами першою, другою статті 590 ЦК України звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов`язання не буде виконано у встановлений строк ( термін), якщо інше не встановлено договором або законом .

Відповідно до частин першої, другої статті 23 Закону України «Про іпотеку», у разі переходу права власності (права господарського відання) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою.

Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обов`язки за іпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки.

Суди дійшли обґрунтованого висновку про відмову в позові, оскільки вказане майно є предметом договору іпотеки, укладеним між банком та ОСОБА_2 на забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором. Оскільки на час винесення державним виконавцем ВДВС Зеновою О. В. постанови від 23 листопада 2011 року, та на час складення нею акта опису та арешту нерухомого майна від 28 лютого 2012 року, це нерухоме майно вже перебувало в іпотеці у ПАТ АБ «Укргазбанк», тому визнання цього нерухомого майна спільним майном подружжя, а потім визнання на нього за позивачем права власності на підставі судового рішення, не припиняє іпотеки цього майна.

Верховний Суд зазначає, що з урахуванням положень статті 23 Закону України «Про іпотеку» при ухваленні рішення суду про визнання за ОСОБА_1 права власності на 1/2 частини предмета іпотеки, з`явився новий співвласник - іпотекодавець, ОСОБА_1 , у якої також з`являються права і обов`язки за іпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття нею права власності на предмет іпотеки.

Не заслуговують на увагу доводи касаційної скарги, що позивач не порушувала питання про звільнення належного їй майна з під іпотеки відповідно до статей 575, 590 ЦК України, статті 23 Закону України «Про іпотеку», проте суди вийшли за межі позовних вимог, оскільки обгрунтування висновків суду з урахуванням встановлених обставин справи нормами матеріального права не є виходом за межі позовних вимог.

Доводи касаційної скарги про те, що суд апеляційної інстанції розглянув справу без участі позивача, незважаючи на її клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку із запровадженням в Україні карантину, не заслуговують на увагу, з огляду на таке.

Відповідно до статті 372 ЦПК України підставою відкладення розгляду справи може бути неявка у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Верховний Суд виходить із того, що якщо сторони чи їх представники, чи інші учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні сторони чи її представника, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Отже, неявка учасника судового процесу у судове засідання, за умови належного повідомлення сторони про час і місце розгляду справи, не є підставою для скасування судового рішення, ухваленого за її відсутності.

Про день і час судового засідання сторони завчасно повідомлялися, доказів неможливості явки до суду у зв`язку із встановленими карантинними обмеженнями, хворобливим станом здоров`я чи з інших поважних причин ОСОБА_1 та її представник суду не надали.

Із урахуванням наведених обставин, тривалості судового провадження, відкладення розгляду справи, суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про можливість розгляду справи в судовому засіданні 17 березня 2020 року за відсутності сторони позивача, оскільки запровадження карантину не зупиняє роботу судів.

ОСОБА_1 не виклала аргументи, що розгляд справи в суді апеляційної інстанції вплинув на встановлення обставин справи, які мають значення для справи, або такі не встановлено.

Посилання в касаційній скарзі, що відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, не спростовують висновки судів, оскільки правові висновки щодо застосування статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 листопада 2019 року у справі № 905/386/18, провадження № 12-85гс19.

Інші доводи касаційної скарги зводяться до незгоди з судовими рішеннями у справі, помилкового тлумачення норм матеріального права та необхідності переоцінки доказів у справі, проте встановлення обставин справи і перевірка їх доказами не належить до компетенції суду касаційноїінстанції.

Висновки Верховного Суду за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Перевіривши правильність застосування судами норм матеріального і процесуального права, Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, а оскаржуваних судових рішень без змін.

Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки у цій справі оскаржувані судові рішення підлягають залишенню без змін, то розподіл судових витрат Верховний Суд не здійснює.

Керуючись статтями 400, 410, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Путивльського районного суду Сумської області від 09 грудня 2020 року та постанову Сумського апеляційного суду від 17 березня 2020 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набираєзаконної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий О. В. Ступак

Судді: І. Ю. Гулейков

А. С. Олійник

С. О. Погрібний

В. В. Яремко