КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа 752/2458/21 Головуючий у І-й інстанції - Кахно І.А.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 листопада 2021 року Київський апеляційний суд в складі суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого - Заришняк Г.М.

Суддів - Кулікової С.В., Рубан С.М.

розглянув у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Альфа-Банк» на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 21 квітня 2021 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Альфа-Банк» про стягнення боргу,-

В С Т А Н О В И В :

В січні 2021 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом АТ «Альфа-Банк» про стягнення боргу.

В обґрунтування позову позивач вказував, що рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 22 червня 2020 року у справі № 522/11784/18 позовні вимоги ОСОБА_1 до АТ «Альфа-банк», за участю третьої особи - приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Чуловського В. А., про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, а також про повернення стягненого за виконавчим написом нотаріуса були задоволені повністю, у зв`язку з чим визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис за реєстровим № 24166, вчинений 31 жовтня 2017 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В. А., щодо стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованості за договором кредиту № 2007/13-2.06/544 від 15 серпня 2007 року на суму 109 077,98 доларів США, нарахованої за період з 17 липня 2015 року по 17 липня 2017 року, та суму плати за вчинення виконавчого напису.

Також, вказаним рішенням присуджено до стягнення з АТ «Альфа-Банк» на користь ОСОБА_1 689 420,14 грн., стягнутих за виконавчим написом нотаріуса реєстровий № 24166 від 31 жовтня 2017 року, а також 7 599 грн. судового збору.

В подальшому, 21 серпня 2020 року на виконання зазначеного судового рішення було видано виконавчий лист у справі №522/11784/18 про стягнення з АТ «Альфа-Банк» на користь ОСОБА_1 зазначених сум грошових коштів.

Згідно виписки АТ КБ «ПриватБанк» на картці/рахунку ОСОБА_1 за період з 14 по 16 вересня 2020 року грошові кошти 689 420,14 грн., стягнуті за виконавчим написом нотаріуса реєстровий № 24166 від 31 жовтня 2017 року, були повернуті АТ «Альфа-Банк» позивачу у поновному обсязі.

Зі змісту рішення Приморського районного суду м. Одеси від 22 червня 2020 року у справі №522/11784/18 вбачається, що предметом судового дослідження у вказаній справі були, крім іншого, правові підстави повернення ОСОБА_1 списаних з приватного рахунку позивача в доларах США у відділенні публічного акціонерного товариства Державний єкспортно-імпортний банк України м. Ізмаїл грошових коштів за виконавчим написом за реєстровим № 24166 від 31 жовтня 2017 року у сумі 26 283,65 доларів США, еквівалентній 689 420,14 грн.

Поряд із зазначеним, ОСОБА_1 було виявлено, що приватним виконавцем в межах виконавчого провадження № 56437958 по примусовому виконанню виконавчого напису, реєстровий № 24166 від 31 жовтня 2017 року, окрім списання 26 283,65 доларів США, які обліковувались на рахунку ОСОБА_1 у відділенні ПАТ Державний експортно-імпортний банк України у м. Ізмаїлі, також було здійснено списання грошових коштів ОСОБА_1 з рахунків у АТ КБ «ПриватБанк», а саме: 782,25 доларів США з карткового рахунку № НОМЕР_1 , згідно виписки по рахунку від 27 жовтня 2018 року, деталі операції: «ПТ 56437958 від 16.10.18 НАПИС 24166» від 31.10.17»; 6,48 євро з карткового рахунку № НОМЕР_2 , згідно виписки по рахунку від 27 жовтня 2018 року деталі операції: «ПТ 56437958 від 16.10.18 НАПИС 24166 от 31.10.17»; 1 840,90 грн з карткового рахунку № НОМЕР_3 , згідно виписки по рахунку від 27 жовтня 2018 року, деталі операції: «ПТ 56437958 від 16.10.18 НАПИС 24166 від 31.10.17».

Посилаючись на те, що вказані витрати ОСОБА_1 понесені у зв`язку зі списанням приватним виконавцем грошових коштів позивача з рахунків у АТ КБ «Приватбанк» у розмірі 782,25 дол. США з карткового рахунку № НОМЕР_1 ; у розмірі 6,48 євро з карткового рахунку № НОМЕР_2 ; у розмірі 1 840,90 грн з карткового рахунку № НОМЕР_3 , тому підлягають відшкодуванню за рахунок АТ «Альфа-Банк» отримувача коштів та правонаступника AT «Укрсоцбанк» відповідно до статей 11, 15, 22, 321, 1166, 1192, 1212 ЦК України, як майнова шкода, так і повернення безпідставні набутого майна, просив задовольнити позов.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 21 квітня 2021 року позов задоволено.

Стягнуто з АТ «Альфа-Банк» на користь ОСОБА_1 в порядку повернення стягнутого за виконавчим написом - 24 022 грн. 86 коп. та судовий збір у розмірі 840 грн. 80 коп.

В апеляційній скарзі АТ «Альфа-Банк», посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та постановити нове рішення про відмову у задоволенні позову в повному обсязі.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

За змістом ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 16 вересня 2021 року дану справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження згідно ч.1 ст. 369 ЦПК України.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність й обґрунтованість постановленого рішення суду в цій частині, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позовну заяву ОСОБА_1 суд першої інстанції виходив з її доведеності та обґрунтованості.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи і це було встановлено судом, що рішенням Приморського районним судом м. Одеси від 22 червня 2020 року у справі №522/11784/18 позовні вимоги ОСОБА_1 до АТ «Альфа-банк», за участю третьої особи - приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Чуловського В. А., про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, а також про повернення стягненого за виконавчим написом нотаріуса були задоволені повністю, визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис за реєстровим № 24166, вчинений 31 жовтня 2017 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В. А., щодо стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованості за договором кредиту № 2007/13-2.06/544 від 15 серпня 2007 року на суму 109 077,98 доларів США, нарахованої за період з 17 липня 2015 року по 17 липня 2017 року, та суму плати за вчинення виконавчого напису.

Також, вказаним рішенням присуджено до стягнення з АТ «Альфа-Банк» на користь ОСОБА_1 689 420,14 грн., стягнутих за виконавчим написом нотаріуса реєстровий № 24166 від 31 жовтня 2017 року, а також 7 599 грн. судового збору.

В подальшому, 21 серпня 2020 року на виконання зазначеного судового рішення було видано виконавчий лист у справі №522/11784/18 про стягнення з АТ «Альфа-Банк» на користь ОСОБА_1 зазначених сум грошових коштів.

Відповідно до ч.4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Так, вказаним судовим рішенням було встановлено, що приватним виконавцем виконавчого округу Одеської області Долинським М. М. постановою від 18 травня 2018 року було відкрито виконавче провадження № 56437958 по примусовому виконанню виконавчого напису за реєстровим № 24166, виданого 31 жовтня 2017 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В. А., про стягнення з гр. ОСОБА_1 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованості по договору кредиту №2007/13-2.06/544 від 15 серпня 2007 року на суму у розмірі 109 077,98 доларів США, нарахованої за період з 17 липня 2015 року по 17 липня 2017 року, та суму плати за вчинення виконавчого напису, про що винесено відповідну постанову від 18 травня 2018 року.

В подальшому, приватним виконавцем при примусовому виконанні виконавчого напису за реєстровим № 24166 від 31 жовтня 2017 року було прийнято постанову про арешт коштів боржника від 30 травня 2018 року, відповідно до якої накладено арешт на грошові кошти, що містяться на рахунках в установах банку, у межах суми звернення стягнення, з урахуванням основної винагороди приватного виконавця та витрат виконавчого провадження, а всього на суму у розмірі 3 141 227,67 грн.

Із матеріалів справи також вбачається, що приватним виконавцем в межах виконавчого провадження № 56437958 по примусовому виконанню виконавчого напису, зареєстрованого в реєстрі за № 24166 від 31 жовтня 2017 року, було здійснено списання грошових коштів ОСОБА_1 з рахунків у АТ КБ «ПриватБанк», а саме: 782,25 дол. США з карткового рахунку № НОМЕР_1 , згідно виписки по рахунку від 27 жовтня 2018 року, деталі операції: « НОМЕР_4 » от 31.10.17»; 6,48 євро з карткового рахунку № НОМЕР_2 , згідно виписки по рахунку від 27 жовтня 2018 року деталі операції: «ПТ 56437958 от 16.10.18 НАПИС 24166 от 31.10.17»; 1 840,90 грн з карткового рахунку № НОМЕР_3 , згідно виписки по рахунку від 27 жовтня 2018 року, деталі операції: «ПТ 56437958 от 16.10.18 НАПИС 24166 от 31.10.17».

Поряд з цим, з описової частини рішення від 22 червня 2020 року у справі №522/11784/18 Приморського районного суду м. Одеси вбачається, що судом досліджувались обставини списання коштів із рахунку ОСОБА_1 , які обліковувались у відділенні ПАТ Державний експортно-імпортний банк України м. Ізмаїла та за результатом розгляду зазначених обставин вирішено стягнути з АТ «Альфа-Банк» на користь ОСОБА_1 689 420, 14 грн., стягнутих за виконавчим написом нотаріуса за реєстровим № 24166 від 31 жовтня 2017 року, як майнової шкоди у формі витрат, які ОСОБА_1 зазнав через вчинений протиправно виконавчий напис та подальшого списання з його рахунків заявленої до стягнення суми грошових коштів.

Частиною 1 ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Загальні підстави для виникнення зобов`язань у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 ЦК України.

Відповідно до частини першої статті 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2018 року у справі

№ 922/3412/17 (провадження № 12-182гс18) зроблено висновок, що «предметом регулювання глави 83 ЦК України є відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Відповідно до частин першої та другої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала. У разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер спірних правовідносин унеможливлює застосування до них судом положень глави 83 ЦК України».

Враховуючи те, що кошти, які були списані приватним виконавцем в межах виконання виконавчого напису нотаріуса за реєстровий № 24166 від 31 жовтня 2017 року, (що в подальшому визнаний таким, що не підлягає виконанню у судовому порядку) та не були предметом розгляду у справі №522/11784/18 Приморським районним судом м. Одеси, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про задоволення позову.

Рішення суду відповідає вимогам норм матеріального та процесуального права й не може бути скасованим з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Доводи апеляційної скарги про те, що кошти, які є предметом даного позову Банком не отримувались, а отже і не набувалися, у тому числі й безпідставно, доказом чого є лист приватного виконавця Долинського М.М. про зарахування стягнутих з позивача коштів в сумі 24 615,13 грн. як основна винагорода виконавця, а тому не можуть бути стягнуті з відповідача, не є підставою для скасування судового рішення.

Частиною 1 ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч.1,3,4,5 ст. 83 ЦПК України сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи.

Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.

Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи. Відповідно принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи. Важливим елементом змагальності процесу є стандарти доказування - спеціальні правила, яким суд має керуватися при вирішення справи. Ці правила дозволяють оцінити, наскільки вдало сторони виконали вимоги щодо тягаря доказування і наскільки вони змогли переконати суд у своїй позиції, що робить оцінку доказів більш алгоритмізованою та обґрунтованою ( Постанова КГС ВС від 25.06.2020 у справі № 924/233/18)

З наданого листа приватного виконавця слідує, що вказана відповідь надана приватним виконавцем Долинським М.М. на запит Банку від 04 серпня 2021 року, в той час як позивачем до пред`явлення позову надсилалися відповідачу запити та 14.11.2020 р. заявлено претензію щодо повернення спірних коштів, з позовом ОСОБА_1 звернувся в суд 21 січня 2021 року, а оскаржуване рішення було постановлено 21 квітня 2021 року, тобто відповідач мав достатньо часу для належного з`ясування та перевірки вимог ОСОБА_1 .

Належних та достовірних доказів про неможливість отримання та подання суду вказаного листа приватного виконавця, у відповідності з вимогами ч. 4 ст.83 ЦПК України, Банком надано не було.

Відповідно до вимог ч.1, 3 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Разом з тим, АТ «Альфа-Банк» не приведено в апеляційній скарзі жодних причини неподання ним до суду першої інстанції листа приватного виконавця Долинського М.М. від 04 серпня 2021 року, не обґрунтувано неможливості подання цього доказу у встановлений законом строк з об`єктивних причин, що не залежали від Товариства.

За таких обставин, зазначений доказ колегією суддів до уваги не приймається.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та не містять підстав для його скасування.

Керуючись ст.ст.367, 374, 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Альфа-Банк»- залишити без задоволення.

Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 21 квітня 2021 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Головуючий:

Судді: