Справа №173/2021/20
Провадження №2/173/109/2021
Верхньодніпровський районний суд
Дніпропетровської області
В складі: головуючого - судді Петрюк Т.М.
При секретареві - Рудовій Л.В.
Розглянувши у відкритому судовому засіданні, за правилами загального провадження. в місті Верхньодніпровську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особі, що не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: ОСОБА_3 і Верхньодніпровська міська рада Дніпропетровської області про визнання особи втратившою право користування житловим приміщенням,-
10.11.2020 року до суду звернулася позивач ОСОБА_1 , з позовом про визнання особи втратившою право користування житловим приміщенням до відповідача ОСОБА_2 , треті особи, що не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: ОСОБА_3 , і Верхньодніпровська міська рада Дніпропетровської області
30.11.2020 року отримана довідка про реєстрацію місця проживання відповідача - фізичної особи.
01.12.2020 року ухвалою Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області відкрите провадження у справі та справу призначено до розгляду за правилами загального провадження в підготовче судове засідання на 25.01.2021 року.
25.01.2021 року проведене підготовче судове засідання. Справу призначено до розгляду на 25.01.2021 року.
Фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалось у відповідності до ст. 247 ЦПК України
Згідно заявлених позовних вимог позивач просить визнати відповідача: ОСОБА_2 , та її малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 такими, що втратили право користування житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1
В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на наступне: вона є співвласником квартири АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 03.11.2006 року № 2076. Іншим співвласником квартири є її син ОСОБА_3 .
В належній їй квартирі з 2006 року зареєстрована її невістка - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та її малолітній син - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Проте з моменту реєстрації її невістка та її син жодного дня в належному їй житловому приміщенні не проживали та не з`являлась.
Реєстрація відповідача у належному позивачу житловому приміщенні порушує її права як співвласника житлового приміщення, так як вона змушена сплачувати додатково комунальні послуги та нести витрати по утриманню квартири самостійно, також не має можливості оформити субсидію на оплату комунальних послуг, не має можливості розпорядитись квартирою. Вона самостійно не має можливості зняти відповідача з реєстраційного обліку у належному їй житловому приміщенні, так як для цього потрібна їх особиста присутність, що й стало підставою звернення до суду .
Позивач в судове засідання не з`явилась, подавши заяву про розгляд справи у її відсутність, згідно якої позовні вимоги підтримує за підставами, викладеними позовній заяві.
Відповідач і в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, шляхом виставлення інформації на офіційному сайті судової влади. Відзиву на позову заяву не надала.
Третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору ОСОБА_3 , в судове засідання не з`явився, про дату час і місце розгляду справи повідомлений належним чином.
Представник третьої особи, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: органу опіки і піклування при виконавчому комітеті Верхньодніпровської міської ради в судове засідання не з`явився, подавши заяву про розгляд справи у його відсутність. згідно якої проти задоволення позовних вимог не заперечує.
Відповідно до п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, яка відповідно до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом.
Відповідно до вимог ст.55 Конституції України кожному гарантується судовий захист його прав і свобод.
Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку , встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів
Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст. 2 Закону України Про судоустрій і статус суддів є забезпечити кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною радою України.
За змістом положень вказаних норм, розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором.
Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, держави та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором
При цьому, предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою - посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права, та правове обґрунтування необхідності його захисту.
Отже, виходячи із наведеного, на момент звернення із тим чи іншим позовом, права та інтереси, на захист яких поданий позов вже мають бути порушені, невизнані або оспорювані особою, до якої пред`явлений позов, тобто, законодавець пов`язує факт звернення до суду із наявністю вже порушених прав та інтересів позивача. Метою ж позову є розгляд спору і захист вже порушених, невизнаних або оспорюваних суб`єктивних прав або законних інтересів позивача.
Суд, з`ясувавши зміст позовних вимог, вивчивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, приходить до таких висновків.
Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини.
Судом встановлено, що між сторонами виник спір із правовідносин, що регулюють право власності на житлове приміщення та право користування житловим приміщенням.
Як встановлено в судовому засіданні позивач ОСОБА_1 , є співвласником квартири АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 03.11.2006 року № 2076. Іншим співвласником квартири є її син ОСОБА_3 , що підтверджується копією договору купівлі-продажу .
В належній позивачеві квартирі зареєстрована відповідач, яка є колишньою невісткою позивачки, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та її малолітній син - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією домової книги і адресною довідкою.
За доводами позивача з часу реєстрації відповідач ОСОБА_2 , та її малолітній син - ОСОБА_4 , за адресою реєстрації не проживають.
Даний факт підтверджується актом депутата Верхньодніпровської міської ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області від 30 жовтня 2020 року в якому зазначається, що ОСОБА_2 , і ОСОБА_4 , зареєстровані в квартирі АДРЕСА_1 14.11.2006 року. Проте за вказаною адресою жодного дня не проживали. Нині ОСОБА_2 ,.і її неповнолітній син - ОСОБА_4 мешкають у АДРЕСА_3 . Дані обставини підтверджуються показаннями свідків, прізвища яких зазначені у складеному акті, та якими підписаний складений депутатом акт.
Відповідно до ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.
Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_2 , була зареєстрована в квартирі позивача, як члени її сім`ї.
Відповідно до ч.2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним та власником житла.
Будь-яких доказів для підтвердження факту проживання в належному позивачу житловому приміщення, наміру користуватись ним, відповідач ОСОБА_2 , суду не надала.
Згідно ст. 76 ЦПК України - Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи..
У відповідності до ч. 1 ст. 81 ЦПК України - Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 6 цієї ж статті доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно вимог ч. 1 ст. 76 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є , показання свідків, письмові докази, речові, електронні докази і висновки експертів.
Відпровідно до ст.ст 77-78 ЦПК України -Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтвердженні певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.
Відповідачем ОСОБА_2 , не надано доказів того, що вона має право власності на зазначену вище квартиру, що позивач чи інші особи створювали їм перешкоди у користуванні даним житловим приміщенням. З чого суд приходить до висновку, що відповідач ОСОБА_2 , не має наміру проживати в квартирі позивача та користуватись нею. Чим порушує право власності позивача на зазначене житлове приміщення.
На підставі вищевикладеного судом встановлено, що відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦПК України відповідач ОСОБА_2 , втратила право на користування належним позивачу житловим приміщенням, як така, що не проживає за вказаною адресою більше одного року
Також в домоволодінні зареєстрований неповнолітній син позивача відповідача ОСОБА_2 , - ОСОБА_4 . ІНФОРМАЦІЯ_1 який згідно даних домової книги зареєстрований в квартирі позивача 04.07.2007 року та який на даний час проживає та зареєстрований на території Російської Федерації в м. свердловську по АДРЕСА_3 разом з матір`ю ОСОБА_2 .
Відповідно до ч. 2 ст. 11 ЗУ «Про охорону дитинства» - Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків.
Відповідно до ч.1, 2 ст. 18 ЗУ «Про охорону дитинства» - Держава забезпечує право дитини на проживання в таких санітарно-гігієнічних та побутових умовах, що не завдають шкоди її фізичному та розумовому розвитку.
Діти - члени сім`ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем.
Відповідно до ст.. 2 ЗУ « Про свободу пересування і вільний вибір місця проживання в Україні» - Громадянам України, а також іноземцям та особам без громадянства, які на законних підставах перебувають в Україні, гарантуються свобода пересування та вільний вибір місця проживання на її території, за винятком обмежень, які встановлені законом.
Реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.
Відповідно до ч. 3 ст. 29 ЦК України - Місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна.
Судом встановлено, що в квартирі позивачки зареєстрований неповнолітній - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , але згідно наданого суду акту з м моменту народження і по цей час у квартирі позивача не проживає .
При цьому батько дитини знятий з реєстраційного обліку в даному житловому приміщенні, що підтверджується даними домової книги. Мати дитини не проживала та не проживає в житловому приміщенні позивача та судом ухвалюється рішення про визнання її такою, що втратила право користування житловим приміщенням.
Верхньодніпровська міська рада Дніпропетровської області, яка є органом опіки та піклування, залучена до участі у розгляді справи та будь-яких заперечень проти задоволення позовних вимог позивача не надала. Також судом встановлено, що дитина проживає разом з матір`ю на території іншої держави та забезпечена житлом. На підставі чого суд приходить до висновку, що позовні вимоги про визнання неповнолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 також підлягають задоволенню, оскільки права неповнолітньої дитини не порушуються і ОСОБА_4 , на даний час досяг віку, коли враховується і його згода при обранні місця проживання.
Оскільки відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України - Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.
Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України - Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України - Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Відповідно до ст. 391 ЦК України - Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась 17 липня 1997 року, відповідно до Закону від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав і основоположних свобод 1950р. Першого протоколу та протоколів № 2, № 4, № 7 та № 11 до Конвенції» закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи безперешкодно користуватись своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватись і розпоряджатись належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
За наведених вище обставин суд вважає, що реєстрація відповідача без наміру проживати і користуватись зазначеним вище житловим приміщенням порушує право власності позивача на зазначене житлове приміщення.
Відповідно до ст. 7 ЗУ « Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачено, що зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.
Таким чином рішення суду про визнання ОСОБА_2 і ОСОБА_4 , такими, що втратили право користування квартирою АДРЕСА_1 є підставою для зняття їх з реєстраційного обліку за даною адресою і не потребує додаткового покладення відповідних обов`язків на орган, що здійснює державну реєстрацію місця проживання фізичних осіб.
Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру заявлених позовних вимог, так як позовні вимоги задоволені , суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача понесені судові витрати по сплаті судового збору в сумі по 840 грн. 80 коп. з кожного.
Керуючись ст. 12, 13, 89, 141, 259, 263, 264, 265, 268, 273, ЦПК України, суд,-
Позовні вимоги за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи, що не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: ОСОБА_3 і Верхньодніпровська міська рада Дніпропетровської області про визнання особи втратившою право користування житловим приміщенням - задовольнити.
Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 зареєстровану за адресою: АДРЕСА_1 , і ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 такими, що втратили право користування жилим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1 .
Стягнути із ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ІПН НОМЕР_1 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 - 840 грн. 80 коп. на відшкодування понесених судових витрат по сплаті судового збору.
Рішення може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом 30 днів з моменту складання повного тексту рішення. Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив за письмовою завою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано відповідачем протягом 30 днів з дня його проголошення до Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку на подання заяви про перегляд заочного рішення відповідачами та/або подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо заяву про перегляд заочного рішення та/або апеляційну скаргу не було подано. У випадку подання апеляційної скарги та/або заяви про перегляд заочного рішення, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги та/або заяви про перегляд заочного рішення, залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складання має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення.

Повний текст рішення виготовлений: 25.01.2021 року.

Суддя Петрюк Т.М.

Направлене до ЄДРСР: 26.01.2021 року

Дата набрання законної сили: 25.02.2021 року