ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/9144/21 Справа № 182/4334/18 Суддя у 1-й інстанції - Рунчева О. В. Суддя у 2-й інстанції - Барильська А. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 листопада 2021 року м.Кривий Ріг

справа № 182/4334/18

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Барильської А.П.,

суддів - Бондар Я.М., Зубакової В.П.

секретар судового засідання Голуб О.О.

сторони:

позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Орджонікідзевський рудоремонтний завод» в особі ліквідатора, арбітражного керуючого Тимошенко Анастасії Анатоліївни,

відповідач - ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксації судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу, без участі учасників справи, в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Орджонікідзевський рудоремонтний завод» в особі ліквідатора, арбітражного керуючого Тимошенко Анастасії Анатоліївни, на рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 02 березня 2021 року, яке ухвалено суддею Рунчевою О.В. у м. Нікополі Дніпропетровської області та повний текст рішення складено 12 березня 2021 року, -

ВСТАНОВИВ:

В червні 2018 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Орджонікідзевський рудоремонтний завод» в особі ліквідатора, арбітражного керуючого Бершадського Сергія Миколайовича, звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про повернення безпідставно набутого майна.

В обґрунтування позову зазначено, що Постановою Господарського суду Дніпропетровської області від 13 вересня 2017 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Орджонікідзевський рудоремонтний завод» визнано банкрутом, відкрито ліквідаційну процедуру, ліквідатором призначено арбітражного керуючого Бершадського С.М.

В ході здійснення ліквідаційної процедури Товариства з обмеженою відповідальністю «Орджонікідзевський рудоремонтний завод» та згідно даних рахунку № НОМЕР_1 , відкритого у Публічному акціонерному товаристві «Перший Український Міжнародний Банк» було встановлено, що в період з березня 2014 року по 01 жовтня 2015 року колишній директор даного підприємства ОСОБА_1 , зловживаючи своїм службовим становищем, привласнив належні підприємству грошові кошти на загальну суму 2 399 332, 83 грн.

Жодних документів, які б підтверджували правомірність надання позики керівнику Товариства з обмеженою відповідальністю «Орджонікідзевський рудоремонтний завод» Полякову О.С. ліквідатором не виявлені та будь-які відомості щодо цього в нього відсутні.

З огляду на викладене вище позивач просив суд стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Орджонікідзевський рудоремонтний завод» суму безпідставно набутого майна (грошових коштів) у розмірі 2 399 332, 83 грн. та стягнути з ОСОБА_1 судові витрати по справі.

Рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 02 березня 2021 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Орджонікідзевський рудоремонтний завод» як безпідставно набуті кошти в сумі 420 500 грн.

В іншій частині в задоволенні позову відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Орджонікідзевський рудоремонтний завод» судовий збір пропорційно задоволеним позовним вимогам в сумі 6 307 грн. 50 коп.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Орджонікідзевський рудоремонтний завод» в рахунок відшкодування судових витрат, пов`язаних з проведенням комплексної судової технічної експертизи документів в сумі 75 084 грн. 24 коп.

В апеляційній скарзі позивач ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції в частині відмови у стягненні з відповідача на користь позивача 1 978 832 грн. та ухвалення в цій частині нового рішення про задоволення вказаних позовних вимог посилаючись на те, що судом першої інстанції не враховано, що відповідач по справі фактично не заперечував отримання від ТзОВ «Орджонікідзевський рудоремонтний завод» безпідставно грошових коштів саме в розмірі 2 399 332 грн., оскільки під час судового розгляду даної справи наполягав на тому, що саме вказану грошову суму він повернув позивачу.

Крім того апелянт зауважує на тому, що суд першої інстанції проігнорував клопотання позивача про допит свідків ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які, на думку позивача, змогли б підтвердити чи передавали вони керівнику ОСОБА_1 , грошові кошти згідно грошових чеків.

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

Сторони по справі, будучи належним чином повідомленні про час, дату та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явились.

Пунктами 10, 11 частини 2 статті 2 ЦПК України визначено, що одними із основних принципів цивільного судочинства є розумність строків розгляду справи судом та неприпустимість зловживання процесуальними правами.

Згідно ч. 1 ст. 371 ЦПК України, апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції має бути розглянута протягом шістдесяти днів із дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження, а апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції - протягом тридцяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року, суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду, як джерело права.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Згідно з нормами ст. 17 Конвенції, жодне з положень цієї Конвенції не може тлумачитись як таке, що надає будь-якій державі, групі чи особі право займатися будь-якою діяльністю або вчиняти будь-яку дію, спрямовану на скасування будь-яких прав і свобод, визнаних цією Конвенцією, або на їх обмеження в більшому обсязі, ніж це передбачено в Конвенції.

Ратифікуючи зазначену Конвенцію Україна взяла на себе зобов`язання гарантувати кожній особі права та свободи, закріплені в Конвенції, включаючи право на справедливий судовий розгляд протягом розумного строку.

У своєму рішенні у справі «Калашников проти Росії» Європейський суд зазначив, що розумність тривалості провадження визначається залежно від конкретних обставин справи, враховуючи критерії, визначені у прецедентній практиці Суду, зокрема, складність справи, поведінка заявника та поведінка компетентних органів влади.

З аналізу зазначених норм Конвенції та практики Європейського суду вбачається, що питання про порушення ст. 17 Конвенції, яка закріплює один із основоположних принципів Конвенції - принцип неприпустимості зловживання правами, може поставати лише у сукупності з іншою статтею Конвенції, положення якої у конкретному випадку дають підстави для висновку про зловживання особою наданим їй правом.

Вищенаведені положення закону направлені на дотримання розумних строків розгляду справи і на недопущення зловживання своїми процесуальними правами та правами інших осіб, які беруть участь у справі.

Праву особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондує обов`язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються його безпосередньо та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (ALIMENTARIA SANDERS S.A. V. SPAIN, №11681/85, §35, ЄСПЛ, від 07 липня 1989 року).

Неявка осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час та місце судового розгляду справи являється їх волевиявленням, яке свідчить про відмову від реалізації свого права на безпосередню участь у судовому розгляді справи та інших процесуальних прав, тому не може бути перешкодою для розгляду судом апеляційної інстанції питання по суті.

Виходячи з вищенаведених норм Конвенції та практики Європейського суду, вимог п.11 частини 3 статті 2 ЦПК України щодо неприпустимості зловживання сторонами своїми процесуальними правами, статті 371 ЦПК України щодо строку розгляду апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про можливість розгляду справи за відсутності сторін по справі.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін, з наступних підстав.

Рішення суду першої інстанції не оскаржено в частині задоволення позовних вимог ТзОВ «Орджонікідзевський рудоремонтний завод» в особі ліквідатора, арбітражного керуючого Бершадського С.М., про стягнення з ОСОБА_1 на користь позивача 420 500 грн. як безпідставно набутих коштів тому, відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України, в цій частині не підлягає перегляду судом апеляційної інстанції.

Як встановлено судом та вбачається із матеріалів справи, Постановою Господарського суду Дніпропетровської області від 13 вересня 2017 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Орджонікідзевський рудоремонтний завод» визнано банкрутом, відкрито ліквідаційну процедуру, ліквідатором банкрута призначено арбітражного керуючого Бершадського Сергія Миколайовича.

Відповідач ОСОБА_1 з березня 2014 року по 01 жовтня 2015 року займав посаду керівника Товариства з обмеженою відповідальністю «Орджонікідзевський рудоремонтний завод».

З позовної заяви вбачається, що під час здійснення ліквідаційної процедури ліквідатором Товариства з обмеженою відповідальністю «Орджонікідзевський рудоремонтний завод», арбітражним керуючим Бершадським С.М. було встановлено, що в період з березня 2014 року по 01 жовтня 2015 року відповідач ОСОБА_1 , зловживаючи своїм службовим становищем, безпідставно вивів з обігу підприємства грошові кошти на загальну суму 2 399 332 грн. та їх не повернув.

Обгрунтовуючи вказану суму грошових коштів позивач надав до суду копію виписки за особовим рахунком № НОМЕР_1 , відкритим в ПАТ «Перший Український Міжнародний Банк» (а.с. 16-108, том 1), копію Акту прийому-передачі від 03 травня 2018 року (а.с. 109, том 1) та копії грошових чеків починаючи з 02 грудня 2014 року по 28 серпня 2015 року, а саме:

№ ЯЯ 0272027 від 02 грудня 2014 року на суму 40 000 грн. (том 1 а.с.110);

№ ЯЯ 0272028 від 23 грудня 2014 року на суму 53 000 грн. (том 1 а.с.111);

№ ЯЯ 0762013 від 12 серпня 2015 року на суму 149 000 грн. (том 1 а.с.112);

№ ЯЯ 0272029 від 08 січня 2015 року на суму 17000 грн. (том 1 а.с.113)

№ ЯЯ 0762011 від 03 серпня 2015 року на суму 74 000 грн. (том 1 а.с.114);

№ ЯЯ 0272032 від 26 січня 2015 року на суму 98 000 грн. (том 1 а.с.116);

№ ЯЯ 0272031 від 22 січня 2015 року на суму 140 000 грн. (том 1 а.с.117);

№ ЯЯ 0272046 від 14 травня 2015 року на суму 60 000 грн. (том 1 а.с.118);

№ ЯЯ 0272048 від 18 травня 2015 року на суму 25 000 грн. (том 1 а.с.119);

№ ЯЯ 0272049 від 21 травня 2015 року на суму 11 000 грн. (том 1 а.с.120);

№ ЯЯ 0762009 від 10 липня 2015 року на суму 33 000 грн. (том 1 а.с.121);

№ ЯЯ 0762010 від 21 липня 2015 року на суму 60 000 грн. (том 1 а.с.122);

№ ЯЯ 0762008 від 08 липня 2015 року на суму 149 000 грн. (том 1 а.с.123);

№ ЯЯ 0762005 від 01 липня 2015 року на суму 149 000 грн. (том 1 а.с.124);

№ ЯЯ 0272037 від 01 березня 2015 року на суму 149 000 грн. (том 1 а.с.125);

№ ЯЯ 0272039 від 03 березня 2015 року на суму 149 000 грн. (том 1 а.с.126);

№ ЯЯ 0272040 від 04 березня 2015 року на суму 149 000 грн. (том 1 а.с.127);

№ ЯЯ 0272044 від 06 березня 2015 року на суму 149 000 грн. (том 1 а.с.128);

№ ЯЯ 0762001 від 02 червня 2015 року на суму 100 000 грн. (том 1 а.с.129);

№ ЯЯ 0762004 від 12 червня 2015 року на суму 105 000 грн. (том 1 а.с.130);

№ ЯЯ 0272034 від 04 лютого 2015 року на суму 120 000 грн. (том 1 а.с.131);

№ ЯЯ 0272033 від 03 лютого 2015 року на суму 149 000 грн. (том 1 а.с.132);

№ ЯЯ 0762018 від 28 серпня 2015 року на суму 73 000 грн. (том 1 а.с.133);

№ ЯЯ 0762016 від 25 серпня 2015 року на суму 23 600 грн. (том 1 а.с.134);

№ ЯЯ 0762015від 19 серпня 2015 року на суму 10 000 грн. (том 1 а.с.135);

№ ЯЯ 0762012 від 05 серпня 2015 року на суму 118 500 грн. (том 1 а.с.137);

№ ЯЯ 0762014 від 17 серпня 2015 року на суму 75 000 грн. (том 1 а.с.136).

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог позивача, суд першої інстанції виходив з того, що матеріалами справи встановлено, що відповідачем ОСОБА_1 були отримані від ТзОВ «Орджонікідзевський рудоремонтний завод» грошові кошти на загальну суму 420 500 грн., які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог позивача про стягнення з відповідача 1 978 832 грн., суд першої інстанції виходив з того, що матеріалами справи не встановлено, що відповідачем ОСОБА_1 були отримані від ТзОВ «Орджонікідзевський рудоремонтний завод» вказані грошові кошти.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Загальні підстави для виникнення зобов`язань у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 ЦК України.

Стаття 1212 ЦК України регулює випадки набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав.

Предметом регулювання інституту безпідставного набуття чи збереження майна є відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна; б) набуття або збереження за рахунок іншої особи; в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України).

Об`єктивними умовами виникнення зобов`язань з набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або незбільшення майна в іншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна з боку набувача шляхом зменшення або відсутності збільшення на стороні потерпілого; 4) відсутність правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб.

За змістом статті 1212 ЦК України безпідставно набутим є майно, набуте особою або збережене нею в себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави.

Відповідно до частини першої, пункту 1 частини другої статті 11, частин першої, другої статті 509 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені цими актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. До підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, належать договори та інші правочини. Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, установлених статтею 11 цього Кодексу.

Зобов`язання повинне належно виконуватись відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що зазвичай ставляться.

Згідно з частиною першою статті 177 ЦК України, об`єктами цивільних прав є речі, у тому числі гроші.

Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Частиною першою статті 202 ЦК України встановлено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з частинами першою та другою статті 205 ЦК України, правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків

Приписами частини першої статті 207 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Системний аналіз положень частини першої, пункту 1 частини другої статті 11, частини першої статті 177, частини першої статті 202, частин першої, другої статті 205, частини першої статті 207, частини першої статті 1212 ЦК України дає можливість дійти висновку про те, що чинний договір чи інший правочин є достатньою та належною правовою підставою набуття майна (отримання грошей).

Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в не заборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення породження учасниками відповідних правовідносин у майбутньому певних цивільних прав та обов`язків, зокрема внаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, які прямо передбачені частиною другою статті 11 ЦК України.

Загальна умова частини першої статті 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах, бо отримане однією зі сторін у зобов`язанні підлягає поверненню іншій стороні на підставі цієї тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання.

Набуття однією зі сторін зобов`язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобов`язання не вважається безпідставним.

Тобто в разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, статтю 1212 ЦК України можна застосовувати тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі.

Враховуючи те, що будь яких договорів, щодо правомірності отримання ОСОБА_1 від ТзОВ «Орджонікідзевський рудоремонтний завод» грошових коштів, зокрема 02 грудня 2014 року - 40 000 грн. (грошовий чек № ЯЯ 0272027), ціль витрат позика керівнику (том1 а.с.110); 23 грудня 2014 року - 53 000 грн. (грошовий чек № ЯЯ 0272028), ціль витрат - позика керівнику (том 1 а.с.111); 08 січня 2015 року - 17000 грн. (грошовий чек № ЯЯ 0272029), ціль витрат - позика керівнику (том 1 а.с.113); 10 липня 2015 року 33 000 грн. (грошовий чек № ЯЯ 0762009), ціль витрат - позика керівнику (том 1 а.с.121); 01 липня 2015 року 149 000 грн. (грошовий чек № ЯЯ 0762005), ціль витрат - позика керівнику (том 1 а.с.124); 19 серпня 2015 року 10 000 грн. (грошовий чек № ЯЯ 0762015), ціль витрат - позика керівнику (том 1 а.с.135); 05 серпня 2015 року 118 500 грн. (грошовий чек № ЯЯ 0762012), ціль витрат - позика керівнику (том 1 а.с.137) відповідачем не надано та матеріали справи не містять відповідних доказів, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що отримані ОСОБА_1 кошти в сумі 420 500 грн. були отримані ним без будь-якої правової підстави і їх слід вважати як безпідставно набутими, у зв`язку із чим вони полягають стягненню з ОСОБА_1 на користь ТзОВ «Орджонікідзевський рудоремонтний завод» за рішенням суду.

При цьому при обрахуванні суми безпідставно набутих ОСОБА_1 коштів, суд першої інстанції вірно визначив, що правові підстави для стягнення з відповідача 1 978 832 грн. у примусовому порядку відсутні, оскільки як вбачається з наданих позивачем копій грошових чеків № ЯЯ 0762013 від 12 серпня 2015 року на суму 149 000 грн. (том 1 а.с.112); № ЯЯ 0762011 від 03 серпня 2015 року на суму 74 000 грн. (том 1 а.с.114); № ЯЯ 0272032 від 26 січня 2015 року на суму 98 000 грн. (том 1 а.с.116); № ЯЯ 0272031 від 22 січня 2015 року на суму 140 000 грн. (том 1 а.с.117); № ЯЯ 0272046 від 14 травня 2015 року на суму 60 000 грн. (том 1 а.с.118); № ЯЯ 0272048 від 18 травня 2015 року на суму 25 000 грн. (том 1 а.с.119); № ЯЯ 0272049 від 21 травня 2015 року на суму 11 000 грн. (том 1 а.с.120); № ЯЯ 0762010 від 21 липня 2015 року на суму 60 000 грн. (том 1 а.с.122); № ЯЯ 0762008 від 08 липня 2015 року на суму 149 000 грн. (том 1 а.с.123); № ЯЯ 0272037 від 01 березня 2015 року на суму 149 000 грн. (том 1 а.с.125); № ЯЯ 0272039 від 03 березня 2015 року на суму 149 000 грн. (том 1 а.с.126); № ЯЯ 0272040 від 04 березня 2015 року на суму 149 000 грн. (том 1 а.с.127); № ЯЯ 0272044 від 06 березня 2015 року на суму 149 000 грн. (том 1 а.с.128); № ЯЯ 0762001 від 02 червня 2015 року на суму 100 000 грн. (том 1 а.с.129); № ЯЯ 0762004 від 12 червня 2015 року на суму 105 000 грн. (том 1 а.с.130); № ЯЯ 0272034 від 04 лютого 2015 року на суму 120 000 грн. (том 1 а.с.131); № ЯЯ 0272033 від 03 лютого 2015 року на суму 149 000 грн. (том 1 а.с.132); № ЯЯ 0762018 від 28 серпня 2015 року на суму 73 000 грн. (том 1 а.с.133); № ЯЯ 0762016 від 25 серпня 2015 року на суму 23 600 грн. (том 1 а.с.134); № ЯЯ 0762014 від 17 серпня 2015 року на суму 75 000 грн. (том 1 а.с.136), останні були виписані не на ім`я відповідача ОСОБА_1 , а на ім`я третіх осіб, які не є сторонами по даній справі.

Не можуть бути підставою для скасування рішення суду в оскаржуваній частині доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції не враховано, що відповідач по справі фактично не заперечував отримання від ТзОВ «Орджонікідзевський рудоремонтний завод» безпідставно грошових коштів саме в розмірі 2 399 332 грн., так як під час судового розгляду даної справи наполягав на тому, що саме вказану грошову суму він повернув позивачу, оскільки як вбачається із матеріалів справи, відповідно до грошового чеку № ЯЯ 0272027 від 02 грудня 2014 року, ОСОБА_1 отримав 40 000 грн. ціль: позика керівнику (том1 а.с.110); 23 грудня 2014 року, відповідно до грошового чеку № ЯЯ 0272028, ОСОБА_1 отримав 53 000 грн. ціль: позика керівнику (том 1 а.с.111); 08 січня 2015 року, відповідно до грошовий чек № ЯЯ 0272029, ОСОБА_1 отримав 17000 грн. ціль: позика керівнику (том 1 а.с.113); 10 липня 2015 року, відповідно до грошового чеку № ЯЯ 0762009, ОСОБА_1 отримав 33 000 грн. ціль: позика керівнику (том 1 а.с.121); 01 липня 2015 року, відповідно до грошового чеку № ЯЯ 0762005, ОСОБА_1 отримав 149 000 грн. ціль: позика керівнику (том 1 а.с.124); 19 серпня 2015 року, відповідно до грошового чеку № ЯЯ 0762015, ОСОБА_1 отримав 10 000 грн. ціль: позика керівнику (том 1 а.с.135); 05 серпня 2015 року, відповідно до грошового чеку № ЯЯ 0762012 отримав 118 500 грн. ціль: позика керівнику (том 1 а.с.137), разом ОСОБА_1 отримано 420 500 грн. без будь-якої правової підстави що свідчить про те, що саме ця сума підлягає стягненню з відповідач на користь позивача. При цьому позивачем не надано будь-яких належних та допустимих доказів (грошових чеків, тощо) на підтвердження факту отримання відповідачем ОСОБА_1 більшої грошової суми, ніж 420 500 грн.

Також не можуть бути підставою для скасування рішення суду в оскаржуваній частині доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції проігнорував клопотання позивача про допит свідків ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які, на думку позивача, змогли б підтвердити чи передавали вони керівнику ОСОБА_1 , грошові кошти згідно грошових чеків, оскільки в даному випадку пояснення ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , не мають правового значення для вирішення даного спору, оскільки відсутні підстави вважати, що отримані ОСОБА_2 та ОСОБА_3 грошові кошти, відповідно до грошових чеків № ЯЯ 0762013 від 12 серпня 2015 року; № ЯЯ 0762011 від 03 серпня 2015 року; № ЯЯ 0272032 від 26 січня 2015 року; № ЯЯ 0272031 від 22 січня 2015 року; № ЯЯ 0272046 від 14 травня 2015 року; № ЯЯ 0272048 від 18 травня 2015 року; № ЯЯ 0272049 від 21 травня 2015 року; № ЯЯ 0762010 від 21 липня 2015 року; № ЯЯ 0762008 від 08 липня 2015 року; № ЯЯ 0272037 від 01 березня 2015 року; № ЯЯ 0272039 від 03 березня 2015 року; № ЯЯ 0272040 від 04 березня 2015 року; № ЯЯ 0272044 від 06 березня 2015 року; № ЯЯ 0762001 від 02 червня 2015 року; № ЯЯ 0762004 від 12 червня 2015 року; № ЯЯ 0272034 від 04 лютого 2015 року; № ЯЯ 0272033 від 03 лютого 2015 року; № ЯЯ 0762018 від 28 серпня 2015 року; № ЯЯ 0762016 від 25 серпня 2015 року; № ЯЯ 0762014 від 17 серпня 2015 року на суму 75 000 грн. були отримані ОСОБА_1 . При цьому колегія суддів вважає за необхідне зауважити, що позивач по справі не позбавлений права звернутися до суду з позовом до осіб, якими були отримані кошти згідно зазначених грошових чеків.

Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані, підтверджуються письмовими доказами та не спростовуються доводами, викладеними в апеляційній скарзі.

Суд не допустив порушень матеріального або процесуального закону, які могли б бути підставою для скасування рішення суду, а доводи апеляційної скарги не спростовують зроблених в оскаржуваному рішенні висновків, тому колегія суддів вважає, що підстави для його скасування і задоволення апеляційної скарги відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Орджонікідзевський рудоремонтний завод» в особі ліквідатора, арбітражного керуючого Тимошенко Анастасії Анатоліївни, залишити без задоволення.

Рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 02 березня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному поряду безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 23 листопада 2021 року.

Головуючий:

Судді: