Яготинський районний суд Київської області
Справа № 382/670/21
Провадження № 2/382/558/21
РІШЕННЯ

Іменем України

(ЗАОЧНЕ)

17 листопада 2021 року Яготинський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді Кисіль О.А.

при секретарі Твердохліб Г.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Яготин Київської області справу за позовом ОСОБА_1 , в особі представника - адвоката Савченко Андрія Юрійовича, до Відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень у Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про зняття арешту,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Яготинського районного суду Київської області з позовною заявою до Відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень у Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), відповідно до вимог якої та з посиланням на положення ст. ст. 16, 317, 319, 321, 391 ЦК України, ст. 30 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження», просив:

-звільнити з під арешту усе майно, що належить, ОСОБА_1 , який накладено за постановами державного виконавця Черток О. Ф. Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Київській області у виконавчому провадженні № 44067830, в тому числі і за постановою про арешт майна боржника ОСОБА_1 та оголошення заборони на його відчуження від 17.07.2014 року, а також за постановою про арешт коштів боржника ОСОБА_1 від 05.08.2014 року.

В обґрунтування позову позивач посилався на те, що:

-01.10.2010 року Яготинський районний суд Київської області, розглянувши цивільну справу № 2-26/10 за позовом Публічного акціонерного товариства "Універсал Банк" (правонаступником якого є Акціонерне товариство "Універсал Банк") до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, ухвалив рішення, яким стягнув з ОСОБА_1 на користь ПАТ "Універсал Банк" заборгованість за кредитним договором № 054-2008-637 від 12.03.2008 року в сумі 396 679,85 доларів США, що за офіційним курсом НБУ (7,9099 грн. за 1 долар США) становить 3 137 697,95 грн. В подальшому, 03.10.2019 року постановою Яготинського районного відділу ДВС Головного територіального управління юстиції у Київській області відкрито виконавче провадження за виконавчим листом № 2-26/10 від 22.08.2011 року, виданого Яготинським районним судом Київської області про стягнення із ОСОБА_1 на користь АТ «Універсал Банк» 3 137 697,95 грн., витрати по судовому збору в розмірі 1 700 грн., витрати на ПЗ 120 грн, а також 1095,25 грн.;

-ухвалою Яготинського районного суду Київської області від 06.08.2020 року здійснене процесуальне правонаступництво та замінено стягувача у виконавчому провадженні з виконання виконавчого листа № 2-26/10 від 22.08.2011 року, виданого Яготинським районним судом Київської області, а саме: стягувача АТ «Універсал Банк» на стягувача ОСОБА_1 . Постановою Яготинського районного відділу ДВС Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 02.09.2020 року замінено стягувача у виконавчому провадженні, а постановою від 11.09.2020 року - повернуто виконавчий лист стягувачу за його письмовою заявою на підставі п. 1 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження»;

- на сьогоднішній день виконавче провадження, яке відкрито на підставі рішення Яготинського районного суду Київської області у справі № 2-26/10, за яким боржником був ОСОБА_1 , було повернуто йому за його письмовою заявою на підставі п. 1 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» у зв`язку із поєднанням боржника і стягувача в одній особі. По завершенню виконавчого провадження усі заходи забезпечення виконання рішення були зняті за постановою державного виконавця;

- в січні 2021 року позивач вирішив здійснити операції із особистим нерухомим майном, до якого відноситься земельна ділянка, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 загальною площею, 0,1346 га, однак нотаріус повідомив позивача про неможливість здійснення операцій із нерухомим майном через наявність арешту накладеного відділом примусового конання рішень;

- звернувшись із заявою до відповідача, позивачу в листі № 105/3.3-15.1 від 18.01.2021 року стало відомо про те, що згідно автоматизованої системи виконавчих проваджень на виконанні у відповідача перебувало виконавче провадження № 44067830 з виконання виконавчого листа № 2-26/10 від 22.08.2011 року, виданого Яготинським районним судом Київської області про стягнення із ОСОБА_1 на користь АТ «Універсал Банк» 3 137 697,95 грн., витрати по судовому збору в розмірі 1700 грн, витрати на 113 120 грн, а також 1095,25 грн.;

- 06.12.2016 року державним виконавцем на підставі п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» була винесена постанова про повернення виконавчого документа стягувачу. Також в заяві позивачу було роз`яснено норми ч. 4 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» та вказано про відсутність підстав для зняття арешту з майна боржника. Крім цього, відповідач у своєму листі вказав, що завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків передбачених Законом України «Про виконавче провадження»;

- з метою з`ясування інформації відносно арешту накладеного на майно позивача, його представник звернувся із електронним запитом та отримав Інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта. Згідно інформаційної довідки № 249744134 позивачу стало відомо про те, що 17.07.2014 року державний виконавець відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Київській області Черток О. Ф., в межах виконавчого провадження № 44067830, виніс постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження. Крім того, 05.08.2014 року державний виконавець виніс постанову про арешт коштів позивача;

-відповідач не здійснив заходів щодо скасування арештів.

Відповідач подав відзив та просив відмовити в позові. Зазначив, що на його виконанні перебувало виконавче провадження № 44067830 з примусового виконання виконавчого листа № 2-26/10, виданого 22.08.2011 Яготинським районним судом Київської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ "Універсал Банк" заборгованості за кредитним договором № 054-2008-637 від 12.03.2008 року в сумі 396 679,85 дол. США, що за офіційним курсом НБУ (7,9099 грн. за 1 дол. США) становить 3 137 697,95 грн., витрати по сплаті судового збору в розмірі 1700 грн. та витрати по сплаті за інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в розмірі 120 грн., а також 1095,25 грн. витрат на проведення судово-почеркознавчої експертизи. 17.07.2014 державним виконавцем на підставі ст. ст. 17, 19, 20, 25 Закону України «Про виконавче провадження» винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 44067830. Одночасно, на підставі ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження», постановою державного виконавця від 17.07.2014 року № 44067830 накладено арешт на все майно боржника. В подальшому, 06.12.2016 року виконавче провадження завершено відповідно до п. 2 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження». Борг за виконавчим документом не стягнуто. Рішення суду не виконано.

Позивач та його представник у судовому засіданні підтримав позовні вимоги, вважав за можливе розглянути справу у відсутності відповідача та ухвалити рішення на підставі наявних у справі доказів, просив позов задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином.

У відповідності до ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Суд може ухвалити заочне рішення у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання, та не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин, не подав відзив, а позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача та позивача, дослідивши та оцінивши зібрані по справі докази, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).

Відповідно до частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною шостою статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до постанови державного ивокнавця (а.с.8-18, 29-31, 53-55) накладено арешт на кошти боржника під час виконання виконавчого листа від 22.08.2011 року.

В поданій позивачем копії листа Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінстрим» вих. № 91/07 від 06.07.2020 року значиться, що 11.02.2020 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Фінстрим» укладено договір комісії на вчинення правочинів щодо придбання права вимоги за кредитним договором № 054-2008-637 від 12.03.2008 року, який був укладений між ВАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_1 . Крім цього, ОСОБА_1 здійснено погашення стягнутих за рішенням Яготинського районного суду Київської області від 11.10.2010 року (виконавчий лист № 2-26/10 від 22.08.2011 року) судових витрат (а. с. 65).

В поданій копії довідки ТОВ «Фінстрим» вих. № 25/02 від 11.02.2020 року «про відсутність заборгованості» значиться, що ОСОБА_1 розрахувався з Товариством за договором комісії від 11.02.2020 року на вчинення правочинів щодо придбання права вимоги за кредитним договором, відповідно до умов якого Товариством були передані права вимоги до громадянина України ОСОБА_1 за кредитним договором № 054-2008-637 від 12.03.2008 року. Громадянин України ОСОБА_1 в повному обсязі набув без яких-небудь обмежень вказане вище право вимоги то внаслідок поєднання кредитора та боржника па підставі ст. 606 ЦК України відбулося припинення його зобов`язань за кредитним договором № 054-2008-637 від 12.03.2008 року. Будь-які фінансові та/або майнові претензії/вимоги Товариства до ОСОБА_1 за цим кредитним договором відсутні (а. с. 66).

В поданій копії довідки АТ «Універсал Банк» за вих. № 38203 від 21.02.2020 року значиться, що ОСОБА_1 отримав у ВАТ «Універсал Банк», правонаступником якого є AT «Універсал Банк», кредит по програмі «Кредит на придбання нерухомого майна», згідно кредитного договору № 054-2008-637 від 12.03.2008 року, строком до 10.03.2038 року, в сумі 382 775,00 дол. США. На підставі договору про відступлення права вимоги № 14/20 від 11.02.2020 року право вимоги повернення заборгованості за кредитним договором відступлено на користь ТОВ «Фінстрим». Станом на 20.02.2020 року відсутня заборгованість за кредитним договором перед AT «Універсал Банк», з питань погашення заборгованості за кредитним договором просимо звертатися до нового кредитора (а. с. 67).

Крім цього, позивач подав копію ухвали Яготинського районного суду Київської області від 06.08.2020 року у справі № 2-26/10, якою здійснено процесуальне правонаступництво та замінено стягувача у виконавчому провадженні з виконання виконавчого листа № 2-26/10 від 22.08.2011 року, виданого Яготинським районним судом Київської області, а саме стягувача Акціонерне товариство «Універсал Банк» на стягувача ОСОБА_1 (а. с. 68-70).

Разом з тим, в силу частини другої статті 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Позивач не подав до суду жодних доказів звернення до відповідача з питання звільнення майна з під арешту, який накладено у виконавчому провадженні № 44067830, або доказів будь-якого листування з відповідачем з цього питання.

Стверджуючи, що постановою від 11.09.2020 року повернуто виконавчий лист стягувачу за його письмовою заявою на підставі п. 1 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження», позивач відповідні докази також не подав. Крім цього, позовна заява містить суперечливі твердження, оскільки позивач, зокрема, зазначає, що «по завершенню даного виконавчого провадження усі заходи забезпечення виконання рішення були зняті за постановою державного виконавця».

Пред`являючи позов в порядку ст. ст. 16, 391 ЦК України, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном, позивач натомість ніяким чином не обґрунтовує, яким чином орган виконання судових рішень оспорює відповідне право. Докази листування з відповідачем відсутні. Правовстановлюючі документи на нерухоме майно, а саме - земельну ділянку, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 загальною площею, 0,1346 га, також не надані.

Таким чином, позивач не довів належними засобами доказування обставин порушення відповідачем своїх прав.

Також, суд враховує, що відповідно до пункту 9 частини другої статті 129 Конституції України, статті 18 ЦПК України однією з основних засад судочинства є обов`язковість рішень суду.

Виконання рішення суду будь-якої інстанції необхідно розглядати як важливу частину "судового провадження" згідно зі ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, а отже принцип справедливого правосуддя розповсюджується і на цю стадію судового провадження.

За положеннями Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження здійснюється з дотриманням серед інших таких засад як верховенства права, диспозитивності, справедливості, неупередженості та об`єктивності.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають з відносин щодо примусового виконання судових рішень.

Під час виконання судових рішень сторони виконавчого провадження мають право оскаржити рішення, дії або бездіяльність органів державної виконавчої служби, їх посадових осіб, виконавців чи приватних виконавців у порядку судового контролю, оскільки, як вже зазначалося, виконання судового рішення є завершальною стадією судового розгляду.

Відповідно до частини першої статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

При цьому в порядку цивільного судочинства захист майнових прав здійснюється у позовному провадженні, а також у спосіб оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби.

Спори про право цивільне, пов`язані з належністю майна, на яке накладено арешт, відповідно до статті 19 ЦПК України розглядаються в порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа, крім випадків, коли розгляд таких справ відбувається за правилами іншого судочинства.

Відповідно до статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

У разі якщо опис та арешт майна проводився державним виконавцем або приватним виконавцем, скарга сторони виконавчого провадження розглядається в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України. Інші особи, які є власниками (володільцями) майна і які вважають, що майно, на яке накладено арешт, належить їм, а не боржникові, можуть звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту, що передбачено Законом України «Про виконавче провадження».

Таким чином, за загальним правилом, законом передбачений порядок судового захисту шляхом оскарження учасником виконавчого провадження рішення, дій чи бездіяльності державного виконавця або приватного виконавця в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України.

Аналогічні висновки містяться в постанові Великої Палати Верховного Суду від 02.10.2019 року № 904/51/19 (провадження № 12-122гс19), у постанові Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 24.05.2021 року у справі № 712/12136/18 (провадження № 61-4726сво19), у постанові Верховного Суду від 24.06.2021 року у справі № 127/11276/20 (провадження № 61-882св21), у постанові Верховного Суду від 08.09.2021 року у справі № 369/3757/20 (провадження № 61-3588св21), у постанові Верховного Суду від 20.10.2021 року у справі № 236/789/21 (провадження № 61-11689св21).

Однак, звертаючись саме з позовом про зняття арешту з майна та коштів, який накладено на стадії виконання судового рішення, ухваленого у цивільній справі, позивач, який виступав стороною виконавчого провадження, не довів неможливість вирішення цього питання шляхом звернення до суду в порядку судового контролю за виконанням судових рішень шляхом подання скарги на рішення, дію або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця, як це передбачено розділом VII ЦПК України.

Також, суд критично оцінює твердження позивача про те, що подані ним лист та довідки (а. с. 65-67) можуть беззаперечно свідчити про припинення зобов`язань ОСОБА_1 за кредитним договором № 054-2008-637 від 12.03.2008 року, у зв`язку із невиконанням якого ухвалено судове рішення про стягнення грошових коштів та видано виконавчий лист № 2-26/10 від 22.08.2011 року, а в подальшому - відкрито виконавче провадження № 44067830 та накладено арешт на майно та кошти боржника.

Оскільки, позивач не подав до суду ані договір комісії від 11.02.2020 року, ані договір про відступлення права вимоги № 14/20 від 11.02.2020 року, на які він посилається в обґрунтування твердження про припинення зобов`язання за кредитним договором № 054-2008-637 від 12.03.2008 року у зв`язку із поєднанням боржника і кредитора в одній особі та фактичного погашення заборгованості за ним.

Натомість, з огляду на положення ч. 2 ст. 78 ЦПК України, надані позивачем докази ці обставини не можуть підтверджувати.

Суд приймає до уваги те, що підставами виникнення цивільних прав і обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України).

Підставами правонаступництва є смерть громадянина, що був стороною виконавчого провадження, оголошення його померлим, реорганізація юридичної особи, відступлення права вимоги, переведення боргу (глава 47 ЦК України).

Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з вимогами чинного законодавства заміна осіб в окремих зобов`язаннях через волевиявлення сторін (відступлення права вимоги) є різновидом правонаступництва та можливе на будь-якій стадії процесу.

За змістом ст. 512 ЦК України, ст. 442 ЦПК України у разі вибуття кредитора в зобов`язанні він замінюється правонаступником.

У разі передання кредитором своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) чи правонаступництва (припинення юридичної особи шляхом злиття, приєднання, поділу, перетворення або ліквідації, спадкування) на стадії виконання судового рішення відбувається вибуття кредитора.

Заміна кредитора відбувається поза межами виконавчого провадження у разі смерті кредитора, припинення юридичної особи чи відступлення права вимоги.

У зв`язку з такою заміною кредитора відбувається вибуття цієї особи з виконавчого провадження, у зв`язку із чим припиняється її статус сторони виконавчого провадження, і її заміна належним кредитором проводиться відповідно до ст. 442 ЦПК України за заявою заінтересованої сторони зобов`язання, якою є правонаступник, що отримав від попереднього кредитора всі права та обов`язки в зобов`язанні, у тому числі й право бути стороною виконавчого провадження.

Отже, підставою для заміни сторони виконавчого провадження, тобто процесуального правонаступництва, є наступництво у матеріальних правовідносинах, унаслідок якого відбувається вибуття сторони зі спірних або встановлених судом правовідносин і переходу до іншої особи прав і обов`язків сторони, яка вибула, в цих правовідносинах.

Зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом (ч. 1 ст. 598 ЦК України).

Згідно зі статтею 606 ЦК України зобов`язання припиняється поєднанням боржника і кредитора в одній особі. Зазначена підстава припинення цивільно-правового зобов`язання відноситься до групи підстав, що не належать до правочинів і не залежать від волі сторін.

Поєднання (збіг) боржника і кредитора в одній особі має місце у разі, коли до сторони, яка є боржником, переходить відповідно до будь-якої зазначеної в законі підстави зобов`язання іншої особи, за яким ця особа є кредитором щодо боржника, у цьому зобов`язанні і навпаки.

Ураховуючи наведене, стаття 606 ЦК України повинна застосовуватися судом до правовідносин у разі, коли до сторони, яка є боржником, переходить зобов`язання іншої особи, яка є кредитором у цьому зобов`язанні, відповідно до будь-якої підстави, зазначеної в законі. При цьому один із суб`єктів правовідношення у зв`язку з обставинами, зазначеними в законі, стає одночасно і боржником, і кредитором у тому ж самому зобов`язанні. Саме в цьому разі підстава припинення цивільно-правового зобов`язання не залежатиме від волі сторін.

Така правова позиція є сталою та викладена як у постанові Верховного Суду України від 16.09.2015 року у справі № 6-43цс15, так і неодноразово підтримана Верховним Судом, зокрема у постановах від 11.07.2018 року у справі № 334/10417/14-ц, від 14.11.2018 року у справі № 461/13458/14-ц, від 03.04.2019 року у справі № 757/31762/14-ц.

Разом з тим, позивач не довів належними засобами доказування обставини припинення зобов`язань ОСОБА_1 за кредитним договором № 054-2008-637 від 12.03.2008 року.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про необхідність відмовити у задоволенні позову.

Судовий збір відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України покладається на позивача.

Керуючись ст. ст. 141, 258-259, 263, 265, 268, 280-283, 354 ЦПК України, ст.ст.606, 512, 514 ЦК України, суд

ВИРІШИВ:

В позові ОСОБА_1 , в особі представника - адвоката Савченко Андрія Юрійовича до Відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень у Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про зняття арешту, відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, котра може бути подана протягом 30 днів з дня отримання його копії. Учасник справи якому повне заочне рішення не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений у разі пропуску з інших поважних причин.

Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду протягом 30 днів з дня проголошення повного рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, після проголошення повного рішення 24 листопада 2021 року, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Кисіль О.А.