Провадження № 22-ц/801/2538/2021
Головуючий у суді 1-ї інстанції Медяна Ю. В.
Доповідач:Сопрун В. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 листопада 2021 рокуСправа № 127/15731/21м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі:

головуючого Сопруна В.В.,

суддів Войтка Ю.Б., Міхасішина І.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу №127/15731/21 за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк», за участю третьої особи на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору приватного нотаріуса Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк Олени Василівни про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню,

за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 на заочне рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 14 вересня 2021 року, яке ухвалене суддею Медяною Ю.В. в Вінницькому міському суді Вінницької області,

в с т а н о в и в :

В червні 2021 року ОСОБА_1 звернулась в суд з позовом до Акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк», за участю третьої особи на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору приватного нотаріуса Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк О.В. про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Позивач просила суд визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис зареєстрований в реєстрі за №7931, який вчинений 12 травня 2021 року приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк О.В. про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «Перший український банк» заборгованості, в розмірі 20637,80 грн, а також стягнути судові витрати.

Заочним рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 14 вересня 2021 року позов задоволено частково.

Визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис зареєстрований в реєстрі за №7931, який вчинений 12 травня 2021 року приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк О.В. про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «Перший український міжнародний банк» заборгованості в розмірі 20637,80 грн.

Стягнуто з АТ «Перший український міжнародний банк» на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 908 грн.

Не погодившись з вказаним заочним рішенням суду, представник ОСОБА_1 ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, оскільки вважає, що судом першої інстанції порушено норми процесуального права, не повній мірі встановлено всі обставини по справі, внаслідок чого позивачу неправомірно відмовлено у відшкодуванні судових витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 8500 грн. Крім того, судом першої інстанції безпідставно не стягнуто з відповідача на користь позивача сплачений судовий збір за подання заяви про забезпечення позову в розмірі 454 грн.

Таким чином, просив заочне рішення в частині судових витрат змінити та стягнути з відповідача на користь позивача 454 грн судового збору за подання заяви про забезпечення позову та 8500 грн судових витрат за надання професійної правничої допомоги. В іншій частині заочне рішення суду просив залишити без змін.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 17 листопада 2021 року розгляд справи в апеляційній інстанції призначено без повідомлення учасників справи згідно ч.1 ст.369 ЦПК України.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню за таких підстав.

Згідно ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Отже заочне рішення суду в частині визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, апеляційним судом не перевіряється, оскільки в цій частині судове рішення не оскаржується.

Згідно ч.1-3, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів, погоджується з доводами апеляційної скарги виходячи з наступного.

Частина перша статті 133 ЦПК України передбачає, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу (пункт 1 частини третьої вказаної статті Кодексу).

Відповідно до частини першої статті 58 ЦПК України сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника. Представником у суді може бути адвокат або законний представник (частина перша статті 60 ЦПК України).

За змістом статті 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», про що зазначено в частині четвертій статті 62 ЦПК України.

За положеннями пункту 4 статті 1, частин третьої та п`ятої статті 27 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. До договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права. Зміст договору про надання правової допомоги не може суперечити Конституції України та законам України, інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, присязі адвоката України та правилам адвокатської етики.

Пунктом 9 частини першої статті 1 України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Відповідно до статті 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц).

Відповідно до статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої статті 137 ЦПК України суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача, у разі часткового задоволення - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Отже, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137 та частина восьма статті 141 ЦПК України).

Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом у постановах від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19, від 22 січня 2021 року у справі № 925/1137/19, від 02 грудня 2020 року у справі № 317/1209/19, від 03 лютого 2021 року у справі № 554/2586/16-ц, від 17 лютого 2021 року у справі № 753/1203/18.

Як убачається з матеріалів справи, представником ОСОБА_1 у справі № 127/15731/21 був адвокат Хейніс О.Г., який діяв на підставі ордеру серії ВН № 183461, договору про надання правової допомоги від 04 червня 2021 року та додаткової угоди №1 до договору про надання правової допомоги від 04 червня 2021 року (а.с.13 19, 30).

В позовній заяві адвокат Хейніс О.Г. вказав опис робіт (наданих послуг), а саме: 1. вивчення документів, поданих для написання позовної заяви 1500 грн; 2. підготовка та написання позовної заяви, підготовка додатків 5000 грн; 3. підготовка та написання заяви про забезпечення позову 2000 грн, а всього 8500 грн.

Таким чином, позивачем вказано, що нею понесено судові витрати на професійну правничу допомогу адвоката в розмірі 8500 грн.

У п.2, 4 додаткової угоди №1 до договору про надання правової допомоги від 04 червня 2021 року визначено, що сторони домовились, що вартість послуг (гонорар) адвоката за надання послуг становить 8500 грн. оплата послуг адвоката здійснюється наступним чином, 8500 грн клієнт сплачує адвокату готівкою під час укладання цієї додаткової угоди.

Із матеріалів справи убачається, що такі дії відповідають умовам договору про надання правової допомоги та умовам додаткової угоди №1.

Згідно квитанції до прибуткового касового ордеру №04/06/21 від 04 червня 2021 року, адвокатом Хейнісом О.Г. отримано від ОСОБА_1 8500 грн на підставі договору про надання правової допомоги від 04 червня 2021 року (а.с.20).

Принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявність підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності.

Заперечень щодо неспівмірності заявленої суми від відповідача не надходило. Апеляційним судом підстав для зменшення вказаних витрат не встановлено, а тому суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку про відмову в стягненні судових витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 8500 грн. Заочне рішення в цій частині підлягає скасуванню, а витрати на правничу допомогу у вказаному розмірі підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Крім того, відповідно до ч.6 ст.151 ЦПК України до заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі.

Підпунктом 4 пункту 2 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» передбачено справляння судового збору за подання до суду заяви про забезпечення доказів або позову, 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 454 грн (2270 грн х 0,2).

18 червня 2021 року представником позивача ОСОБА_2 подано до суду заяву про забезпечення позову, до неї долучено квитанцію про сплату судового збору в розмірі 454 грн (а.с.23 29).

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 23 червня 2021 року заяву про забезпечення позову задоволено (а.с.32 33).

Оскільки позов ОСОБА_1 задоволено, то з АТ «Перший український міжнародний банк» на користь позивача підлягало також стягненню понесені судові витрати за подання заяви про забезпечення позову в розмірі 454 грн судового збору.

Зокрема, за подання апеляційної скарги ОСОБА_1 сплатила судовий збір в розмірі 1362 грн, який підлягає стягненню з відповідача на її користь.

Відповідно до п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Керуючись ст. ст. 141, 367, 369, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд,

постановив:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 задовольнити.

Заочне рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 14 вересня 2021 року в частині відмови в стягненні судових витрат скасувати, ухвалити нове рішення в цій частині.

Стягнути з Акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 454 (чотириста п`ятдесят чотири) грн за подання заяви про забезпечення позову та 8500 (вісім тисяч п`ятсот) грн судових витрат на професійну правничу допомогу.

В іншій частині заочне рішення суду залишити без змін.

Стягнути з Акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1362 (одну тисячу триста шістдесят дві) грн за подання апеляційної скарги.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів до Верховного Суду з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 24 листопада 2021 року.

Головуючий Сопрун В.В.

Судді Войтко Ю.Б.

Міхасішин І.В.