ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 січня 2021 року

м.Суми

Справа №576/1844/20

Номер провадження 22-ц/816/107/21

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Кононенко О. Ю. (суддя-доповідач),

суддів - Левченко Т. А. , Ткачук С. С.

сторони:

позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал»,

відповідач ОСОБА_1 ,

розглянув у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал»

на рішення Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 12 жовтня 2020 року у складі судді Мазура С.А., ухвалене у м. Глухів, повне судове рішення складено 16 жовтня 2020 року,

в с т а н о в и в :

27 серпня 2020 року ТОВ «Вердикт Капітал» звернулося з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором №500976213 від 23 квітня 2015 року у розмірі 41445,20 грн, а також просило стягнути з відповідача на свою користь 2102,00 грн - витрати по сплаті судового збору та 20000,00 грн на правничу допомогу.

Вимоги мотивовано тим, що 23 квітня 2015 року між ПАТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір, за умовами якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 12094,05 грн зі сплатою 15,99 % річних до 24 квітня 2020 року. 21 червня 2016 року між ПАТ «Альфа-банк» та ТОВ «Кредитні ініціативи» було укладено Договір відступлення права вимоги, відповідно до якого ПАТ «Альфа-банк» відступило ТОВ «Кредитні ініціативи», а ТОВ «Кредитні ініціативи» набуло право вимоги заборгованості за вказаним договором кредиту. 26 грудня 2018 року між ТОВ «Кредитні ініціативи» та ТОВ «ФК «Веста» було укладено Договір відступлення права вимоги, відповідно до якого ТОВ «Кредитні ініціативи» відступило, а ТОВ «ФК «Веста» набуло право вимоги, в тому числі за вказаним кредитним договором. 16 січня 2019 року між ТОВ «ФК «Веста» та ТОВ «Вердикт Капітал» було укладено Договір про відступлення права вимоги, відповідно до якого ТОВ «ФК «Веста» відступило, а ТОВ «Вердикт Капітал» набуло право вимоги, в тому числі за вказаним кредитним договором.

В порушення умов кредитного договору відповідач зобов`язання за вказаним договором не виконав, у зв`язку з чим виникла заборгованість, яка із врахуванням інфляційних втрат та 3% річних за користування кредитом, станом на 14 липня 2020 року становить 41445,20 грн, з яких: 1065,81 грн - нараховані 3% річних; 2384,22 грн - втрати від інфляції; 2991,41 грн пеня в розмірі подвійної облікової ставка НБУ; 11826,50 грн - заборгованість за кредитом (тіло кредиту); 16433,23 грн - заборгованість за відсотками на дату відступлення права вимоги; 2866,50 грн - заборгованість за нарахованими відсотками згідно з кредитним договором (з моменту відступлення права вимоги по дату здійснення розрахунку заборгованості); 3877,53 грн - заборгованість по пені.

Рішенням Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 12 жовтня 2020 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, ТОВ «Вердикт Капітал» подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

При цьому вказує, що висновок суду про те, що товариство не довело виникнення у нього права вимоги є невірним, так як на підтвердження цього було надано договори відступлення права вимоги та витяги з додатками до договорів. Крім того, у зв`язку з простроченням позичальником грошового зобов`язання у товариства виникло право на стягнення інфляційних втрат та 3 % річних. Зазначає, що посилання на судове рішення у справі №576/2645/19 не є доцільним, оскільки визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, приймалось судом із врахуванням долученого переліку документів на підтвердження безспірності суми заборгованості. Вказує, що пільги щодо не нарахування неустойки мають лише мобілізовані позичальники, а понесені судові витрати на правничу допомогу документально підтверджені.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду - без змін. Вказує, що товариством в апеляційній скарзі не зазначено підстав, з яких додаткові докази не були подані до суду першої інстанції, а долучені додатки до договорів не дають можливості встановити факт відступлення права вимоги стосовно зобов`язань відповідача.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою I розділу V ЦПК України.

Згідно з ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи те, що ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (на 01 січня 2020 року: 2102 грн х 100 = 210200 грн), тому розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вимог та підстав позову, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Проте, зазначеним вимогам закону рішення суду не відповідає.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що 23 квітня 2015 року ОСОБА_1 подав анкету-заяву на отримання кредиту (а.с. 11) та в цей же день уклав з ПАТ «Альфа-Банк» кредитний договір № 500976213 (а.с. 12), за умовами якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 12094,05 грн (п. 2.1 кредитного договору) з процентною фіксованою ставкою за користування кредитом 15.99% (п. 2.2 договору), шляхом безготівкового перерахунку для погашення заборгованості за кредитним договором №500433624 від 26 листопада 2013 року на рахунок № НОМЕР_1 , що відкритий позичальнику в ПАТ «Альфа-Банк» (п. 2. 4 договору). Дата остаточного повернення кредиту 24 квітня 2020 року (п. 2. 3 договору).

Додатком до зазначеного договору є погоджений сторонами графік погашення заборгованості, відповідно до якого платежі повинні були здійснюватися помісячно рівними частинами (а.с. 13-14).

Одночасно з підписанням анкети-заяви, ОСОБА_1 підписав також і договір про внесення змін і доповнень № 1 до кредитного договору № 500976213 від 23 квітня 2015 року (а.с. 16).

Кредиторами неодноразово було здійснено відступлення права вимоги за кредитним договором № 500976213 від 23 квітня 2015 року, укладеним між ПАТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_1 , а саме:

- згідно з умовами договору факторингу № 1 від 21 червня 2016 року ПАТ «Альфа-Банк» відступило свої права грошової вимоги ТОВ «Кредитні ініціативи», а останнє їх набуло (а.с. 27);

- за договором факторингу № 2019-1КІ/ВЕСТА від 26 грудня 2018 року ТОВ «Кредитні ініціативи» відступило, а ТОВ «ФК «ВЕСТА» набуло право вимоги (а.с. 28 - 42);

- за договором відступлення прав вимоги № 16-01/19/1 від 16 січня 2019 року ТОВ «ФК «ВЕСТА» відступило ТОВ «Вердикт Капітал», а останнє набуло право вимоги (а.с. 43 - 53).

Згідно з витягом з додатку № 1-2 до договору про відступлення прав вимоги № 16-01/19/1 від 16 січня 2019 року, до ТОВ «Вердикт Капітал» за кредитним договором № 500976213 від 23 квітня 2015 року перейшло право вимоги на такі суми: 11826,50 грн залишок по тілу кредиту; 16433,23 грн залишок по відсотках; 8400,00 грн залишок по пеням і штрафам (а.с. 54).

До позовної заяви позивачем додано розрахунок заборгованості за кредитним договором станом на 14 липня 2020 року, розмір якої становить 41445,20 грн та який складається з: 1065,81 грн - нараховані 3% річних за період з 14 липня 2017 року по 14 липня 2020 року; 2384,22 грн - втрати від інфляції за період з 14 липня 2017 року по 14 липня 2020 року; 2991,41 грн пеня в розмірі подвійної облікової ставка НБУ за період з 14 липня 2019 року по 14 липня 2020 року; 11826,50 грн - заборгованість за кредитом (тіло кредиту); 16433,23 грн - заборгованість за відсотками на дату відступлення права вимоги; 2866,50 грн - заборгованість за нарахованими відсотками згідно з кредитним договором (з моменту відступлення права вимоги по дату здійснення розрахунку заборгованості за період з 16 січня 2019 року по 14 липня 2020 року); 3877,53 грн - заборгованість по пені (а.с. 21-26).

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не підтвердив належними та допустимими доказами право вимоги до відповідача за кредитним договором, не надав документи, які підтверджують грошове зобов`язання та його розмір, не доведено про понесені судові витрати на правничу допомогу в розмірі 20000,00 грн.

Проте, повністю з такими висновками місцевого суду колегія суддів апеляційного суду погодитись не може, виходячи з наступного.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

У справі, що розглядається, договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг (ч. 1 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів редакції, що діяла на момент укладення кредитного договору).

Факт укладення кредитного договору та отримання за ним ОСОБА_1 кредитних коштів відповідачем не оспорюється, тому у суду першої інстанції не було підстав робити висновок про те, що позивач не довів наявність заборгованості за кредитом, з посиланням на те, що він не надав документів, які підтверджують грошове зобов`язання та його розмір.

Відповідно до статей 512, 514 Цивільного кодексу України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Суд першої інстанції дійшов висновку про те, що позивач не надав доказів набуття ним права вимоги за договором від 16.01.2019 року № 16-01/19/1, за яким ТОВ «ФК «Веста» відступила, а позивач ТОВ «Вердикт Капітал» набув права вимоги, пославшись на те, що позивач не надав доказів, які б підтверджували відступлення права вимоги.

Такий висновок суду першої інстанції є неправильним та не відповідає матеріалам справи, оскільки позивачем надано належним чином засвідчений додаток № 1-2 до договору про відступлення права вимоги №16-01/19/1 від 16 січня 2019 року, в якому зазначено всі дані про боржника ОСОБА_1 : ІПН позичальника, номер кредитного договору, дату отримання кредиту, валюту кредиту, залишок по тілу кредиту, по відсотках, по комісіям, по пеням і штрафам, адреса реєстрації, паспортні дані (а.с. 54).

Відтак, доводи апеляційної скарги в цій частині є підставними і апеляційний суд приходить до висновку, що позивачем належними та допустимими доказами доведено право вимоги до ОСОБА_1 на підставі договору про відступлення права вимоги №16-01/19/1 від 16 січня 2019 року.

Відповідно до умов п. 2.1 договору про відступлення права вимоги №16-01/19/1 від 16 січня 2019 року, в редакції додаткової угоди до вказаного договору від 17 січня 2019 року, ТОВ «Фінансова компанія «Веста» відступила ТОВ «Вердикт Капітал» всі права за кредитним договором № 500976213 від 23 квітня 2015 року, в тому числі права нараховування відсотків, комісії, неустойки, що передбачені умовами кредитного договору.

Таким чином, вимоги ТОВ «Вердикт Капітал» про стягнення заборгованості за тілом кредиту в розмірі 11826,50 грн, за відсотками на дату відступлення права вимоги в розмірі 16433,23 грн та за нарахованими відсотками згідно з кредитним договором (з моменту відступлення права вимоги по дату здійснення розрахунку заборгованості) в розмірі 2866,50 грн, а всього заборгованості по відсоткам 19299,83 грн, є обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі.

Як уже зазначалося вище, до позивача за договором відступлення перейшло право вимоги на 8400,00 грн по пеням та штрафам (без визначення сум заборгованості по кожному з видів неустойки) (а.с. 54), проте, як вбачається з умов кредитного договору, ним не врегульовано питання сплати пені (п. 4 договору передбачено лише порядок нарахування та розмірі штрафів), в матеріалах справи відсутній розрахунок цієї суми, здійснений первісним кредитором ПАТ «Альфа-Банк», тому з урахуванням положень ст. 514 ЦК України (до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом), оскільки у справі відсутні належні та допустимі докази прав первісного кредитора нараховувати пеню, умови такого нарахування та розмір, а позивачем заявлені лише вимоги про стягнення заборгованості пені, - апеляційний суд приходить до висновку, що в задоволенні вимог нового кредитора про стягнення пені в розмірі 3877,53 грн та 2991,41 грн пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ слід відмовити з наведених мотивів.

Стосовно вимог про стягнення 3 % річних та втрат від інфляції на підставі ст. 625 ЦК України, слід зазначити наступне.

Велика Палата Верховного Суду зробила правовий висновок, викладений у постановах: від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18), від 4 липня 2018 року № 14-154цс18, згідно з яким право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Таким чином, в справі що розглядається, з урахуванням строку дії договору кредиту - до 24 квітня 2020 року, право на нарахування 3 % річних та інфляційних втрат виникло у кредитора (як в старого, так і перейшло до нового) з 25 квітня 2020 року.

Як вбачається з наданого позивачем розрахунку, ним здійснено нарахування 3% річних за період з 14 липня 2017 року по 14 липня 2020 року, тобто ще з моменту, коли договір кредиту діяв.

Відтак, заявлені вимоги про стягнення 3 % річних слід задовольнити частково та стягнути їх за період з 25 квітня 2020 року (з моменту закінчення строку дії кредитного договору) по 14 липня 2020 року (в межах заявлених позовних вимог), тобто за 81 день, що становить 78,74 грн ((11826,50 грн х 3%:365) х 81 день)).

Як вбачається з наданого позивачем розрахунку втрат від інфляції, він також здійснив їх нарахування, починаючи з періоду дії договору кредиту - з 14 липня 2017 року по 14 липня 2020 року.

Відтак, заявлені вимоги про стягнення втрат від інфляції на підставі ст. 625 ЦК України, підлягають задоволенню частково та їх слід стягнути за період з 25 квітня 2020 року (з моменту закінчення строку дії кредитного договору) по 14 липня 2020 року (в межах заявлених позовних вимог), здійснивши розрахунок за формулою: збитки від інфляції = сума боргу х індекс інфляції / 100% - сума боргу. Сукупний індекс інфляції за період з 25 квітня 2020 року по 14 липня 2020 року становить 100,50 %, сума боргу по кредиту 11826,50 грн. Отже, інфляційні збитки за вказаний період складають 59,13 грн (11826,50 х 100,50 % / 100% - 11826,50).

Що стосується висновків місцевого суду в частині відмови в задоволенні вимог позову про компенсацію витрат на правничу допомогу, то колегія суддів погоджується з такими висновками, виходячи з наступного.

Згідно положень ч. ч. 1, 3 ст. 133, ч. 2 ст. 137 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Відповідно до роз`яснень п. 48 постанови Пленуму ВССУ № 10 від 17 жовтня 2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

На підтвердження витрат, понесених на професійну правничу допомогу, мають бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Згідно ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Однак, з наданих ТОВ «Вердикт Капітал» доказів на підтвердження своїх вимог в цій частині, а саме: договору № 21-12/2019 про надання правової допомоги від 21 грудня 2019 року, платіжного доручення № 686 від 23 червня 2020 року про сплату Адвокатському об`єднанню «Вердикт» 200 000,00 грн, заявки на надання юридичної допомоги № 63 від 04 червня 2020 року, акту про надання юридичної допомоги від 22 червня 2020 року (а.с. 70-76), не вбачається та не підтверджується понесення ТОВ «Вердикт Капітал» витрат на правничу допомогу в розмірі 20000,00 грн під час розгляду цієї цивільної справи.

Враховуючи вищевикладене, рішення суду першої інстанції в частині вирішення позовних вимог про стягнення заборгованості, через неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи та неправильне застосування норм матеріального права, на підставі п. п. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позову та стягнення ОСОБА_1 на користь ТОВ «Вердикт Капітал» заборгованості за кредитним договором № 500976213 від 23 квітня 2015 року в розмірі 31264,10 грн та про відмову в задоволенні вимог товариства про стягнення заборгованості за пенею з мотивів, викладених у цій постанові.

Рішення суду в частині вирішення вимог позову про стягнення витрат на правничу допомогу ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому підстав для його скасування в цій частині немає.

Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, враховуючи межі задоволення позову та апеляційної скарги, з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Вердикт Капітал» підлягає стягненню 1585,64 грн у відшкодування фактично понесених судових витрат по сплаті судового збору за подання позову та 2378,46 грн - за подання апеляційної скарги.

Враховуючи те, що справа є малозначною (п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України), відповідно до приписів п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, постанова не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись ст. ст. 367 - 369, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст. 375, п. п. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 376, ст. ст. 381-384, 389 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» задовольнити частково.

Рішення Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 12 жовтня 2020 року в частині вирішення позовних вимог про стягнення заборгованості скасувати та ухвалити нове судове рішення про часткове задоволення позову.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» заборгованість за кредитним договором № 500976213 від 23 квітня 2015 року в розмірі 31264,10 грн, з яких: 11826,50 грн заборгованість за тілом кредиту, 19299,83 грн заборгованість за відсотками, 78,74 грн 3 % річних, 59,13 грн інфляційні втрати.

В задоволенні вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» про стягнення заборгованості за пенею відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» 1585,64 грн у відшкодування фактично понесених судових витрат по сплаті судового збору за подання позову.

Рішення Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 12 жовтня 2020 року в частині відмови у задоволенні вимог позову про стягнення витрат на правничу допомогу залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» 2378,46 грн у відшкодування фактично понесених судових витрат по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий - О.Ю. Кононенко

Судді : Т.А. Левченко

С.С. Ткачук