справа № 489/6600/20
провадження №2/489/909/21
УХВАЛА

про залишення позовної заяви без руху

26 січня 2021 року м. Миколаїв

Суддя Ленінського районного суду м. Миколаєва Коваленко І.В., який є головуючим у справі, ознайомившись з матеріалами за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу

встановив:

У грудні 2020 позивач ОСОБА_1 звернувся до Ленінського районного суду міста Миколаєва суду з позовом про розірвання шлюбу зареєстрованого з відповідачем, яка проживає в АДРЕСА_1 .

З позовної заяви вбачається, що шлюб між сторонами, з яких позивач є громадянином України, а відповідач громадянкою Республіки Польщі, був зареєстрований 11.02.2006 Ленінським відділом державної реєстрації актів цивільного стану миколаївського міського управління юстиції (актовий запис № 45), від якого сторони дітей не мають.

Ознайомившись з позовною заявою та доданими матеріалами, вважаю, що зазначена позовна заява підлягає залишенню без руху з наступних підстав.

Відповідно до частин першої, другої статті 3 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України «Про міжнародне приватне право», законів України, що визначають особливості розгляду окремих категорій справ, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Якщо міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, передбачено інші правила, ніж встановлені цим Кодексом, застосовуються правила міжнародного договору України.

Згідно із пунктом 2 частини першої статті 1Закону України від 23.06.2005 N2709-IV «Про міжнародне приватне право» (далі -Закон N 2709-IV) іноземний елемент - ознака, яка характеризує приватноправові відносини, що регулюються цим Законом, та виявляється в одній або кількох з таких форм, зокрема, хоча б один учасник правовідносин є громадянином України, який проживає за межами України, іноземцем, особою без громадянства або іноземною юридичною особою.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 2 Закону N2709-ІV цей Закон застосовується до таких питань, що виникають у сфері приватноправових відносин з іноземним елементом, зокрема, підсудність судам України справ з іноземним елементом.

За змістом статті 76 Закону N 2709-IV суди можуть приймати до свого провадження і розглядати будь-які справи з іноземним елементом у таких випадках: 1) якщо сторони передбачили своєю угодою підсудність справи з іноземним елементом судам України, крім випадків, передбачених у статті 77цього Закону; 2) якщо на території України відповідач у справі має місце проживання або місцезнаходження, або рухоме чи нерухоме майно, на яке можна накласти стягнення, або знаходиться філія або представництво іноземної юридичної особи-відповідача; 3) у справах про відшкодування шкоди, якщо її було завдано на території України; 4) якщо у справі про сплату аліментів або про встановлення батьківства позивач має місце проживання в Україні; 5) якщо у справі про відшкодування шкоди позивач-фізична особа має місце проживання в Україні або юридична особа-відповідач -місцезнаходження в Україні; 6) якщо у справі про спадщину спадкодавець у момент смерті був громадянином України або мав в Україні останнє місце проживання; 7) дія або подія, що стала підставою для подання позову, мала місце на території України; 8) якщо у справі про визнання безвісно відсутнім або оголошення померлим особа мала останнє відоме місце проживання на території України; 9) якщо справа окремого провадження стосується особистого статусу або дієздатності громадянина України; 10) якщо справа проти громадянина України, який закордоном діє як дипломатичний агент або з інших підстав має імунітет від місцевої юрисдикції, відповідно до міжнародного договору не може бути порушена за кордоном; 11) якщо у справі про банкрутство боржник має місце основних інтересів або основної підприємницької діяльності на території України; 12) в інших випадках, визначених законом України та міжнародним договором України.

В частині першій статті 497 ЦПК України визначено, що підсудність судам України цивільних справ з іноземним елементом визначається цим Кодексом, законом або міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

Під час розірвання шлюбу між громадянином України та іноземцем або особою без громадянства, один з яких проживає в Україні, питання підсудності визначається за загальними правилами, встановленими статтями 27,28 ЦПК України.

Позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом (частина перша статті 27 ЦПК України).

Позови про розірвання шлюбу можуть пред`являтися за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача також у разі, якщо на його утриманні є малолітні або неповнолітні діти або якщо він не може за станом здоров`я чи з інших поважних причин виїхати до місця проживання відповідача. За домовленістю подружжя справа може розглядатися за зареєстрованим місцем проживання чи перебування будь-кого з них (частина друга статті 28 ЦПК України).

Такий правовий висновок викладений в постанові Верховного Суду від 24.07.2020 року №357/12676/18.

Зазначене в позовній заяві місце проживання відповідача не знаходиться в межах територіальної юрисдикції Ленінського районного суду міста Миколаєва. Реєстрація проживання відповідача також не підтверджується і відомостями територіальної громади міста Миколаєва.

Разом із цим, позивачем не наведено в позовній заяві та не надано будь-яких доказів на підтвердження обставин, які відповідно до приписів частини другої статті 28 ЦПК України, слугували б підставою для віднесення даної справи до територіальної юрисдикції Ленінського районного суду міста Миколаєва за правилами альтернативної підсудності.

Відповідно до частини другої статті 3 ЦПК України якщо міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, передбачено інші правила, ніж встановлені цим Кодексом, застосовуються правила міжнародного договору України.

Договором «Про правову допомогу та правові відносини у цивільних і кримінальних справах», який ратифіковано постановою Верховної Радим України від 04.02.1994 № 3941-XII, врегулювання правовідносин щодо прийняття судом будь-якої Договірної сторони до провадження позову про розірвання шлюбу поданого з порушенням підсудності не передбачено, а відтак застосуванню підлягає підсудність, встановлена статтею 76 Закону N 2709-IV та відповідно статтями 27,28 ЦПК України.

Таким чином, встановлений недолік позовної заяви не дає можливості дійти висновку про підсудні справи Ленінському районному суду міста Миколаєва.

Враховуючи, що ЦПК України не передбачено постановлення ухвали про відмову у відкриття провадження, повернення позовної заяви чи направлення справи за підсудністю до суду іншої держави, а встановлений недолік позовної заяви перешкоджає відкриттю провадження у справі, відповідно на підставі частин першої, другої статті185 ЦПК України, є підстави для залишення позовної заяви без руху з наданням позивачу строку для усунення вказаного вище недоліку заяви.

Керуючись статтями 95, 175, 177 , 185, 260 ЦПК України,

ухвалив:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу залишити без руху.

Встановити строк для усунення позивачем недоліків позовної заяви десять днів з дня вручення копії ухвали про залишення заяви без руху.

Роз`яснити позивачу, що в разі не усунення недоліків позовної заяви у строк, встановлений судом, позовна заява буде вважатися неподаною та повернута.

Копію ухвали надіслати позивачу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали складно 26.01.2021.

Суддя І.В.Коваленко