Постанова
Іменем України

17 листопада 2021 року
м. Київ

справа № 682/132/19

провадження № 61-4230св21

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого Червинської М. Є.,
суддів: Бурлакова С. Ю., Зайцева А. Ю., Коротенка Є. В., Коротуна В. М. (суддя-доповідач),

учасники справи:
позивач квартирно-експлуатаційний відділ міста Хмельницький,

відповідачі: Славутська міська рада Хмельницької області, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 30 вересня

2020 року у складі судді Зеленської В. І., додаткове рішення Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 19 жовтня 2020 року у складі судді Зеленської В. І. та постанову Хмельницького апеляційного суду від 25 січня 2021 рокуу складі колегії суддів: Талалай О. І., ОСОБА_3 та касаційну скаргу квартирно-експлуатаційного відділу міста Хмельницький на постанову Хмельницького апеляційного суду від 25 січня 2021 року у складі колегії суддів: Талалай О. І., Корніюк А. П., П?єнти І. В.,

ВСТАНОВИВ:

ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст позовних вимог

У січні 2019 року квартирно-експлуатаційний відділ міста Хмельницький звернувся до суду із позовом до Славутської міської ради Хмельницької області, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про визнання недійсними рішення, державного акта на право власності на земельну ділянку, договору купівлі-продажу земельної ділянки, скасування рішення про державну реєстрацію прав, будівельного паспорта і витребування земельної ділянки.

Позов мотивовано тим, що згідно з рішенням Славутської міської ради № 305 від 20 жовтня 1994 військовій частині НОМЕР_1 шпиталь для виробничих потреб були надані у постійне користування три земельні ділянки загальною площею

5,1901 га (3,8181 га, 0,5915 га і 0,7805 га) у військовому містечку

АДРЕСА_1 та виданий державний акт. У зв`язку з розформуванням військової частини, а у подальшому і Шепетівської КЕЧ району у 2006 році усе майно та фонди були передані на облік КЕВ міста Хмельницький.

Рішенням Славутської міської ради № 18.1-7/2007 від 23 лютого 2007 року було припинено право постійного користування військової частини земельною ділянкою площею 51901,42 кв. м по АДРЕСА_2 і переведено земельну ділянку у запас міської ради. Вважаючи таке рішення незаконним, відділ звернувся до правоохоронних органів та Управління Держкомзему у місті Славута.

Рішенням Славутської міської ради № 5.7-18/2008 від 25 квітня 2008 року визнано таким, що втратив чинність пункт 1 рішення сесії міської ради

№ 18.1-7/2007 від 23 лютого 2007 року (припинення права користування земельною ділянкою площею 51901,42 кв. м по АДРЕСА_3 ).

Проте рішенням Славутської міської ради № 276 від 17 травня 2007 року

ОСОБА_1 був наданий дозвіл на виготовлення проекту відведення земельної ділянки, а рішенням № 8.2-10/2007 від 25 травня 2007 року затверджено проект землеустрою щодо відведення ОСОБА_1 земельної ділянки для будівництва та обслуговування індивідуального жилого будинку площею 732 кв. м за рахунок земель запасу по АДРЕСА_4 та видано державний акт на право власності на земельну ділянку.

Передана у власність фізичної особи земельна ділянка розташована у межах земель оборони загальною площею 5,1901 га.

17 вересня 2014 року за договором купівлі-продажу ОСОБА_1 відчужив земельну ділянку ОСОБА_2

19 квітня 2016 року відділ з питань державного архітектурно-будівельного контролю виконавчого комітету Славутської міської ради зареєстрував повідомлення про початок виконання будівельних робіт на підставі виданого ОСОБА_2 будівельного паспорта від 26 листопада 2014 року.

Зазначене повідомлення було надано у КЕВ міста Хмельницький і з цього часу стало відомо про прийняття зазначених вище рішень.

Відповідно до статті 388 ЦК України власник має право витребувати своє майно з чужого незаконного володіння.

Тому позивач просив визнати недійсними: рішення Славутської міської ради

№ 8.2-10/2007 від 25 травня 2007 року; державний акт серії ЯГ № 126949 на право власності на земельну ділянку для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд площею 0,0732 га, виданий 20 червня

2007 року ОСОБА_1 ; договір купівлі-продажу земельної ділянки кадастровий номер :02:007:0114 площею 0,0732 га від 17 вересня 2014 року, укладений між ОСОБА_1 і ОСОБА_2 , скасувати рішення про державну реєстрацію права власності на земельну ділянку і будівельний паспорт на будівництво житлового будинку реєстраційний номер 193/14, виданий 26 листопада 2014 року та витребувати у ОСОБА_2 земельну ділянку площею 0,0732 га кадастровий № :02:007:0114.

Короткий зміст рішення суду першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від

30 вересня 2020 року позовні вимоги задоволено частково.

Визнано недійсним рішення Славутської міської ради № 8.2-10/2007 від

25 травня 2007 року в частині видачі ОСОБА_1 державного акта на право власності на земельну ділянку в АДРЕСА_4 .

Визнано недійсним державний акт серії ЯГ № 126949 на право власності на земельну ділянку площею 0,0732 га в АДРЕСА_4 для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд, виданий ОСОБА_1 та зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право приватної власності на землю за № 09.

Визнано недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,0732 га в АДРЕСА_5 (до перейменування провулок Радянський), кадастровий номер земельної ділянки :02:007:0114, укладений

17 вересня 2014 р між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Скасовано запис № 7029389 від 17 вересня 2014 року, вчинений приватним нотаріусом Шкапій В. Я. на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 17 вересня 2014 року в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності ОСОБА_2 на земельну ділянку площею 0,0732 га, кадастровий номер земельної ділянки :02:007:0114, дата державної реєстрації земельної ділянки 20.06.2007 р, розташованої за адресою: АДРЕСА_5 .

Витребувано у ОСОБА_2 земельну ділянку площею 0,0732 га, кадастровий номер земельної ділянки :02:007:0114, розташованої за адресою: АДРЕСА_5 в користь квартирно-експлуатаційного відділу м. Хмельницький.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Рішення про задоволення позовних вимог суд першої інстанції мотивував тим, що спірна земельна ділянка, яка належить до земель оборони, передана у власність ОСОБА_1 неуповноваженим органом. Вибуття частини земельної ділянки із земель оборони без погодження з уповноваженими органами свідчить про незаконність рішення органу місцевого самоврядування, укладеного у подальшому правочину і дає підстави для її витребування від останнього набувача.

Додатковим рішенням Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 19 жовтня 2020 року стягнуто на користь квартирно-експлуатаційного відділу

м. Хмельницький судові витрати: із Славутської міської ради Хмельницької

області 5 421,00 грн, з ОСОБА_1 6 381,50 грн, з ОСОБА_2

8 302,50 грн.

Постановою Хмельницького апеляційного суду від 25 січня 2021 року апеляційні скарги Славутської міської ради, ОСОБА_1 і ОСОБА_2 задоволено частково.

Рішення Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 30 вересня 2020 року у частині задоволення вимог про визнання недійсними рішення, державного акта на право власності на земельну ділянку, договору купівлі-продажу земельної ділянки, скасування рішення про державну реєстрацію прав скасовано та ухвалено у цій частині нове судове рішення.

У позові квартирно-експлуатаційного відділу міста Хмельницький до Славутської міської ради, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про визнання недійсними рішення, державного акта на право власності на земельну ділянку, договору купівлі-продажу земельної ділянки, скасування рішення про державну реєстрацію прав на земельну ділянку відмовлено.

У решті рішення суду залишено без змін.

Додаткове рішення Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від

19 жовтня 2020 року у частині стягнення судових витрат із Славутської міської ради, ОСОБА_1 скасовано, а у частині стягнення судових витрат з

ОСОБА_2 змінено і збільшено стягнуту на користь позивача суму судових витрат до 12 421,00 грн.

Стягнуто з квартирно-експлуатаційного відділу міста Хмельницький на користь відповідачів судовий збір за подання апеляційної скарги: Славутської міської ради у сумі 2 881,50 грн, ОСОБА_1 4 322,25 грн.

Стягнуто з квартирно-експлуатаційного відділу міста Хмельницький на користь держави судовий збір у сумі 4 322,25 грн.

Відмовляючи у позові в частині визнання недійсними рішення, державного акта на право власності на земельну ділянку, договору купівлі-продажу земельної ділянки, скасування рішення про державну реєстрацію прав на земельну ділянку, апеляційний суд виходив із того, що захист порушених прав особи, яка вважає себе власником майна, але не володіє ним, можливий шляхом пред`явлення віндикаційного позову до незаконно володіючої цим майном особи (у разі відсутності між ними зобов`язально-правових відносин), якщо для цього існують підстави, передбачені статтею 388 ЦК України, які, зокрема, дають право витребувати майно в добросовісного набувача. Позивач у межах розгляду справи про витребування земельної ділянки вправі посилатися на незаконність рішення органу місцевого самоврядування, державного акта на право власності на земельну ділянку, договору купівлі-продажу, рішення про державну реєстрацію права власності на об`єкт нерухомого майна без заявлення вимоги про визнання їх незаконними та скасування (правова позиція Великої Палати Верховного Суду, викладена у постанові від 18 листопада 2018 року у справі

№ 183/1617/16).

Короткий зміст вимог та доводів касаційних скарг

15 березня 2021 року квартирно-експлуатаційний відділ міста Хмельницький подав до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій просить скасувати постанову Хмельницького апеляційного суду від 25 січня 2021 року та залишити в силі рішення Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 30 вересня 2020 року та додаткове рішення Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 19 жовтня 2021 року.

Касаційна скарга квартирно-експлуатаційного відділу міста Хмельницький мотивована тим, що з огляду на зміст апеляційних скарг, у суду апеляційної інстанції не було підстав скасовувати рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних про визнання недійсними рішення, державного акта на право власності на земельну ділянку, договору купівлі-продажу земельної ділянки, скасування рішення про державну реєстрацію прав на земельну ділянку.

Підставою касаційного оскарження заявник зазначає неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме: суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 травня 2018 року у справі № 923/466/17, постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі

№ 2-3007/11 (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України).

12 березня 2021 року ОСОБА_4 подала до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій просить скасувати рішення Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 30 вересня 2020 року, додаткове рішення Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 19 жовтня 2020 року та постанову Хмельницького апеляційного суду від 25 січня 2021 року та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Касаційна скарга ОСОБА_2 мотивована тим, що суди першої та апеляційної інстанцій зробили не правильний висновок про дотримання позивачем строків позовної давності, оскільки про факт виділення Славутською міською радою спірної земельної ділянки, позивачу було відомо в 2014 році.

Підставою касаційного оскарження вказаних судових рішень заявник зазначає неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме: суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 листопада 2018 року у справі

№ 907/50/16, постанові Верховного Суду України від 22 червня 2017 року у справі № 6-1047цс17, постанові Верховного Суду від 20 березня 2019 року у справі № 521/8368/15-ц (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України).

Доводи інших учасників справи

10 червня 2021 року Славутська міська рада подала до Верховного Суду відзив, у якому просить направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

25 червня 2021 року Славутська міська рада подала до Верховного Суду відзив, у якому просить касаційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити.

06 липня 2021 року квартирно-експлуатаційний відділ подав до Верховного Суду відзив, у якому просить у задоволенні касаційної скарги відмовити.

Рух касаційних скарг та матеріалів справи

Ухвалою Верховного Суду від 01 квітня 2021 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою квартирно-експлуатаційного відділу міста Хмельницький на постанову Хмельницького апеляційного суду від 25 січня

2021 рокуу даній справі та витребувано матеріали цивільної справи з Славутського міськрайонного суду Хмельницької області.

14 квітня 2021 року матеріали цивільної справи надійшли до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 03 червня 2021 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 30 вересня 2020 року, додаткове рішення Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 19 жовтня 2020 року та постанову Хмельницького апеляційного суду від 25 січня 2021 рокуу даній справі.

Ухвалою Верховного Суду від 15 вересня 2021 року справу призначено до судового розгляду.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ У СКЛАДІ КОЛЕГІЇ СУДДІВ ДРУГОЇ СУДОВОЇ ПАЛАТИ КАСАЦІЙНОГО ЦИВІЛЬНОГО СУДУ

Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу. Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 400 ЦПК України встановлено, що переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Перевіривши доводи касаційних скарг, врахувавши аргументи, наведені у відзивах, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційні скарги підлягають частковому задоволенню з таких підстав.

Фактичні обставини справи

20 жовтня 1994 рішенням виконавчого комітету Славутської міської ради народних депутатів Хмельницької області № 305 «Про земельні питання» шпиталю військової частини НОМЕР_1 виданий державний акт на право постійного користування земельною ділянкою площею 51901 кв. м (три окремі земельні ділянки площею 38181,35 кв. м, 7804,70 кв. м, 5915,37 кв. м) виробничого призначення по АДРЕСА_3 .

Військова частина НОМЕР_1 (шпиталь) була реформована у військову частину НОМЕР_2 і знаходилася у межах відповідності та обслуговування Шепетівської КЕЧ району.

Відповідно до загального акту, затвердженого 30 грудня 2005 року начальником Західного територіального квартирно-експлуатаційного управління, військове майно військових частин, у тому числі земельна ділянка площею 5,18 га у АДРЕСА_3 , що перебувала у користуванні військової частини НОМЕР_2 (пункт 21) передана з обліку Шепетівської КЕЧ району на облік Хмельницького КЕВ згідно з директивою Міністра оборони України від

11 листопада 2005 року № 322/1/020 «Про розформування Шепетівської КЕЧ району» і наказом начальника Західного територіального квартирно-експлуатаційного управління № 3 від 07 жовтня 2005 року «Про передачу військового майна військових частин з обліку Шепетівської КЕЧ району на облік Хмельницького КЕВ.

Згідно з довідкою Західного територіального квартирно-експлуатаційного управління Міністерства оборони України від 31 березня 2006 року

№ 303/23/2/867 КЕВ міста Хмельницький прийняв від Шепетівської КЕЧ району будівлі, споруди, комунальні мережі та земельні ділянки Славутського та Ізяславського гарнізонів, у тому числі і фонди будинкоуправління АДРЕСА_6 та будинкоуправління № 3 м. Ізяслав. КЕВ міста Хмельницький є правонаступником Шепетівської КЕЧ району.

У серпні 2006 року командир військової частини НОМЕР_2 звернувся до Славутського міського голови з питання передачі земельної ділянки військової частини НОМЕР_2 площею 51901,42 кв. м КЕВ міста Хмельницький згідно з актом приймання-передачі будівель і земельної ділянки військового містечка № НОМЕР_3

АДРЕСА_3 та видачі державного акта на право постійного користування землею.

Відповідно до рішення сесії Славутської міської ради № 18.1/2007 від 23 лютого 2007 року «Про земельні питання. Припинення права користування» у зв`язку з припиненням діяльності військової частини НОМЕР_2 (військове містечко № НОМЕР_3 ) припинено право постійного користування земельною ділянкою площею

51901,42 кв. м по АДРЕСА_2 та переведено вказану земельну ділянку до земель запасу міської ради.

Рішенням сесії Славутської міської ради Хмельницької області № 8.2-10/2007 від

25 травня 2007 року «Про земельні питання» затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки ОСОБА_1 для будівництва та обслуговування індивідуального жилого будинку площею 732 кв. м за рахунок земель запасу (землі житлової та громадської забудови, угіддя - забудовані землі) по АДРЕСА_4 та вирішено видати державний акт на право власності на земельну ділянку.

20 червня 2007 року ОСОБА_1 був виданий державний акт серії

ЯГ № 126949 на право власності на земельну ділянку площею 0,0732 га у АДРЕСА_4 для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд.

Відповідно до витягу з Державного земельного кадастру від 12 вересня

2014 року 20 червня 2007 року проведена державна реєстрація земельної ділянки по

АДРЕСА_7 , кадастровий номер :02:007:0114 з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), форма власності приватна.

Рішенням сесії Славутської міської ради № 5.7-18/2008 від 25 квітня 2008 року «Про земельні питання. Про внесення змін до рішення Славутської міської ради» визнано таким, що втратив чинність пункт 1 про припинення права користування земельною ділянкою площею 51901,42 кв. м по АДРЕСА_8 ) рішення Славутської міської ради

№ 18.1-7/2007 від 23 лютого 2007 року, та пункт 1 про надання дозволу

ОСОБА_1 на виготовлення проекту відведення земельної ділянки площею 1000 кв. м по АДРЕСА_4 рішення Славутської міської ради № 276 від 17 травня 2007 року.

17 вересня 2014 року між ОСОБА_1 і ОСОБА_2 укладений договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,0732 га, розташованої у АДРЕСА_5 , кадастровий номером :02:007:0114 з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка).

Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 26929615 від 17 вересня 2014 року за

ОСОБА_2 зареєстровано право власності на земельну ділянку кадастровий номер :02:007:0114.

26 листопада 2014 року ОСОБА_2 отримала будівельний паспорт на будівництво житлового будинку по АДРЕСА_5 , а 19 квітня 2016 року зареєструвала у відділі ДАБК виконавчого комітету Славутської міської ради повідомлення про початок виконання будівельних робіт на земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_5 .

03 квітня 2017 року начальник КЕВ міста Хмельницький звернувся до Славутського міського голови з клопотаннями № 1203, № 1204, № 1205 про надання дозволу на розроблення технічної документації щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки Держави Україна в особі Міністерства оборони України площами 0,591537 га, 0,7805 га, що розташовані за адресою: АДРЕСА_9 , та земельної ділянки площею 3,818135 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_3 .

Рішенням сесії Славутської міської ради Хмельницької області № 10.1-19/2017 від 12 травня 2017 року «Про надання дозволу на виготовлення документації із землеустрою» Міністерству оборони України, інтереси якого представляє КЕВ міста Хмельницький, надано дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) земельні ділянки державної власності для розміщення та постійної діяльності Збройних Сил України (землі оборони) площею до 0,7073 га і до

0,5915 га по АДРЕСА_9 під об`єктами нерухомого майна державної власності та площею до 3,8181 га по АДРЕСА_3 під об`єктами нерухомого майна державної власності.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд та застосовані норми права

У частинах першій, другій та п`ятій статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване судове рішення суду апеляційної інстанції не відповідає.

Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів.

Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування усіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин і залежностей. Усебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.

За наведеними у позовній заяві доводами Славутська міська рада незаконно розпорядилася землями державної власності, які належать до земель оборони, за відсутності доказів відмови попереднього користувача від земельних ділянок, а також за відсутності підстав для переходу права землекористування та з порушенням порядку встановлення і зміни цільового призначення земель.

Статтями 13, 41 Конституції України передбачено, що від імені Українського народу права власника, зокрема, на землю здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених Конституцією України.

Згідно із частинами першою, другою статті 84 ЗК України у державній власності перебувають усі землі України, крім земель комунальної та приватної власності. Право державної власності на землю набувається і реалізується державою через органи виконавчої влади.

Особливості правового режиму земель оборони визначені статтею 77 ЗК України, за частинами першою та другою якої (станом на час прийняття спірного рішення Ради) землями оборони визнаються землі, надані для розміщення і постійної діяльності військових частин, установ, військово-навчальних закладів, підприємств та організацій Збройних Сил України, інших військових формувань, утворених відповідно до законодавства України.

Відповідне регулювання міститься також у статті 1 Закону України «Про використання земель оборони», за змістом якої землі, надані для розміщення і постійної діяльності військових частин, установ, військово-навчальних закладів, підприємств та організацій Збройних Сил України, інших військових формувань, утворених відповідно до законодавства України, визнаються землями оборони. Військовим частинам для виконання покладених на них функцій та завдань земельні ділянки надаються у постійне користування відповідно до вимог ЗК України (стаття 2 цього Закону).

Порядок використання земель оборони встановлюється законом (частина четверта статті 77 ЗК України).

До розмежування земель державної та комунальної власності повноваження щодо розпорядження землями (крім земель, переданих у приватну власність, та земель, зазначених в абзацах другому та четвертому цього пункту) в межах населених пунктів здійснюють відповідні сільські, селищні, міські ради з урахуванням вимог абзацу третього цього пункту, а за межами населених пунктів - відповідні органи виконавчої влади.

За статтею 14 Закону України «Про Збройні Сили України» землі, закріплені за військовими частинами та установами Збройних Сил України, є державною власністю та належать їм на праві оперативного управління. Вирішення питань щодо порядку надання Збройним Силам України в управління об`єктів державної власності, в тому числі і земельних ділянок, за статтею 9 вказаного вище Закону відноситься до повноважень Кабінету Міністрів України (далі також КМУ).

Відповідно до пунктів 15, 16, 19, 44, 45, 46, 48, 50 Положення про порядок надання в користування земель (земельних ділянок) для потреб Збройних Сил України та основні правила користування наданими землями, затвердженого наказом Міністра оборони України від 22 грудня 1997 року № 483, за відсутністю потреби або по закінченню терміну користування землі, надані для потреб Збройних Сил України, підлягають передачі місцевим органам влади. Передача земель місцевим органам влади проводиться за згодою МО України або за його дорученням начальником розквартирування військ та капітального будівництва - начальником Головного управління розквартирування військ та капітального будівництва Збройних Сил України. Своєчасне виявлення земель, що не використовуються, та надання відомостей про них покладається на заступників Міністра оборони України - командувачів видів Збройних Сил України, командуючих військами військових округів, Північного оперативно-територіального командування, начальників управлінь центрального апарату МО України, а також командирів військових частин - землекористувачів. Перелік земель, які пропонуються до передачі місцевим органам влади, Головне управління розквартирування військ та капітального будівництва Збройних Сил України погоджує з заступниками Міністра оборони України - командувачами видів Збройних Сил України, начальниками управлінь центрального апарату МО України, командувачами військами військових округів, Північного оперативно-територіального командування, на території яких знаходиться земельна ділянка, і подає на затвердження Міністру оборони України. Оформлення передачі земель місцевим органам влади здійснюють землекористувачі спільно з квартирно-експлуатаційною частиною, відділенням морської інженерної служби Військово-Морських Сил України, на обліку яких знаходяться земельні ділянки, в порядку, встановленому ЗК України.

Повноваження органів виконавчої влади у галузі земельних відносин визначено нормами глави 3 ЗК України. Статус та повноваження КМУ як вищого органу в системі органів виконавчої влади (стаття 113 Конституції України) визначаються розділом VІ Конституції України, а також Законом України «Про Кабінет Міністрів України». Відповідно до частини другої статті 44 цього Закону КМУ, зокрема, здійснює свої повноваження шляхом прийняття рішень на його засіданнях більшістю голосів загального складу КМУ.

До повноважень КМУ в галузі земельних відносин стаття 13 ЗК України відносить розпорядження землями державної власності в межах, визначених цим Кодексом. КМУ може розпоряджатися землями лише у випадках та в порядку, прямо передбачених законом: 1) у разі вилучення та надання у власність чи користування земельних ділянок державної власності (частина сьома статті 122 та статті 149, 150 ЗК України); 2) у разі продажу земельних ділянок державної власності іноземним державам та юридичним особам (стаття 129 ЗК України).

Законами України «Про оборону України» (стаття 9) та «Про Збройні Сили України» (стаття 9) передбачено, що КМУ встановлює порядок надання Збройним Силам України, іншим військовим формуванням у користування державного майна, в тому числі земельних ділянок, інших природних, енергетичних ресурсів тощо. Перелік повноважень КМУ у галузі земельних відносин, закріплений статтею 13 ЗК України, не є вичерпним. До них належать повноваження із нормативно-правового регулювання земельних відносин у випадках, визначених законом; прийняття визначених законом індивідуально-правових актів у сфері земельних відносин; загальна виконавчо-розпорядча діяльність КМУ як вищого органу в системі органів виконавчої влади (в тому числі й розпорядження землями державної власності).

Міністерство Оборони України забезпечує використання земельних ділянок державної власності, виділених для потреб Збройних Сил України. Закон України «Про правовий режим майна у Збройних Силах України» (стаття 2) передбачає, що МО України, будучи центральним органом управління Збройних Сил України, здійснює управління військовим майном. Цим законом також встановлено, що відчуження військового майна здійснюється МО України через уповноважені КМУ підприємства і організації.

Відповідно до цих приписів, наведених у Законі України «Про оборону України» та Законі України «Про правовий режим майна у Збройних Силах України», МО України є уповноваженим державою органом управління військовим майном.

Частиною першою статті 2 та статтею 4 Закону України «Про використання земель оборони» передбачено, що військовим частинам для виконання покладених на них функцій та завдань земельні ділянки надаються у постійне користування відповідно до вимог ЗК України. Військові частини ведуть облік закріпленого за ними майна в органах квартирно-експлуатаційної служби Збройних Сил України.

Статтею 4 Закону України «Про використання земель оборони» визначено вичерпний перелік видів використання земель оборони в господарських цілях. При цьому, відчуження земельних ділянок віднесених до земель оборони може відбуватися виключно у порядку передбаченому вказаним Законом. Тобто, відповідач наділений правом проводити інвентаризацію земель оборони лише у випадку передачі вказаних земель відповідачу відповідно до порядку встановленому чинним законодавством.

Згідно з пунктом 5.14 Положення про організацію Квартирно-експлуатаційного забезпечення збройних сил України, затвердженого наказом Міністра оборони України від 03 липня 2013 року №448, фонди військових містечок та земельні ділянки, обліковуються у КЕВ.

Як зазначено вище, рішенням Виконавчого комітету Славутської міської ради народних депутатів Хмельницької області № 305 «Про земельні питання» шпиталю військової частини НОМЕР_1 виданий Державний акт на право постійного користування земельною ділянкою площею 51901 кв.м (три окремі земельні ділянки площею 38181,35 кв.м, 7804,70 кв.м, 5915,37 кв.м) виробничого призначення по АДРЕСА_3 .

Зміна цільового призначення земельних ділянок державної або комунальної власності провадиться Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування, які приймають рішення про затвердження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок та передачу цих ділянок у власність або надання у користування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу (частина друга статті 20 ЗК України).

Як установлено судами попередніх інстанцій, рішенням сесії Славутської міської ради № 18.1/2007 від 23 лютого 2007 року «Про земельні питання. Припинення права користування» у зв`язку з припиненням діяльності військової частини НОМЕР_2 (військове містечко № 23) припинено право постійного користування земельною ділянкою площею 51901,42 кв. м по АДРЕСА_2 та переведено вказану земельну ділянку до земель запасу міської ради.

Рішенням сесії Славутської міської ради Хмельницької області № 8.2-10/2007 від

25 травня 2007 року «Про земельні питання» затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки ОСОБА_1 для будівництва та обслуговування індивідуального жилого будинку площею 732 кв. м за рахунок земель запасу (землі житлової та громадської забудови, угіддя - забудовані землі) по АДРЕСА_4 та вирішено видати державний акт на право власності на земельну ділянку.

20 червня 2007 року ОСОБА_1 був виданий державний акт серії

ЯГ № 126949 на право власності на земельну ділянку площею 0,0732 га у АДРЕСА_4 для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд.

Істотною передумовою для припинення права постійного користування землями оборони, закріпленими за структурними одиницями Збройних Сил України, та подальшої передачі їх у власність або користування третім особами є отримання згоди на це МО України, яка у даному випадку відсутня.

Натомість відповідач, за відсутності дотримання встановленого законодавством порядку розпорядився землями оборони.

Враховуючи правовий режим спірної земельної ділянки оборонного значення, оскаржуване рішення порушує охоронювані законом права позивача на користування ними та спрямоване на подальше вилучення і передачу у власність іншим особам.

Належність спірної земельної ділянки до земель оборони підтверджується: копією загального акту, затвердженого 30 грудня 2005 року начальником Західного територіального квартирно-експлуатаційного управління, відповідно до якого військове майно військових частин, у тому числі земельна ділянка площею 5,18 га у АДРЕСА_3 , що перебувала у користуванні військової частини НОМЕР_2 (пункт 21) передана з обліку Шепетівської КЕЧ району на облік Хмельницького КЕВ згідно з директивою Міністра оборони України від 11 листопада 2005 № 322/1/020 і наказом начальника Західного територіального квартирно-експлуатаційного управління № 3 від 07 жовтня 2005 року; копіями актів приймання-передачі будівель та земельної ділянки військовго містечка № НОМЕР_3 у АДРЕСА_3 та огляду будівель військової частини НОМЕР_2 АДРЕСА_3 ; копією довідки Західного територіального квартирно-експлуатаційного управління Міністерства оборони України від 31 березня

2006 року № 303/23/2/867, відповідно до якої КЕВ міста Хмельницький прийняв від Шепетівської КЕЧ району будівлі, споруди, комунальні мережі та земельні ділянки Славутського гарнізону; витягом з Єдиного реєстру об`єктів державної власності щодо державного майна, згідно з яким КЕВ міста Хмельницький є балансоутримувачем державного майна об`єктів нерухомого майна по

АДРЕСА_10 , суб`єкт управління майном Міністерство оборони України; технічним паспортом на ВНС за генпланом № 53 військового містечка № НОМЕР_3 АДРЕСА_9 .

У матеріалах справи відсутні докази зміни цільового призначення земельної ділянки.

Згідно з висновком судової земельно-технічної експертизи № 718/019 від

11 червня 2020 року земельна ділянка з кадастровим номером :02:007:0114 площею 0,0732 га, яка знаходиться за адресою

АДРЕСА_5 , повністю накладається на земельну ділянку (повністю входить до складу земельної ділянки) площею 0,7805 га, яка була відведена шпиталю військової частини НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 ) на підставі Державного акта від 01 жовтня 1994 року, зареєстрованого у Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за № 17

Установивши, що передана у власність ОСОБА_1 земельна ділянка належить до земель оборони, суди обґрунтовано прийшли до висновку, що Славутська міська рада не вправі була розпоряджатися земельною ділянкою і при прийнятті 25 травня 2007 року рішення № 8.2-10/2007 про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки ОСОБА_1 і видачу державного акта перевищила свої повноваження. Відповідно останній не мав права отримувати державний акт і відчужувати зазначену земельну ділянку ОСОБА_2 . Незаконною є реєстрація права власності відповідачки на спірну земельну ділянку.

Заперечуючи проти заявлених позовних вимог, Славутська міська рада Хмельницької області, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 просили застосувати строки позовної давності.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 у справі

№ 367/6105/16-ц (провадження № 14-381цс18) зроблено висновок, що сплив позовної давності, про застосування якої було заявлено стороною у справі, є самостійною підставою для відмови в позові. Для правильного застосування частини першої статті 261 ЦК України при визначенні початку перебігу позовної давності має значення не тільки безпосередня обізнаність особи про порушення її прав, а й об`єктивна можливість цієї особи знати про обставини порушення її прав. Виходячи з вимог статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстави його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності за відсутності поважних причин її пропуску, наведених позивачем. Відмова в задоволенні позову у зв`язку з відсутністю порушеного права із зазначенням спливу позовної давності як додаткової підстави для відмови в задоволенні позову не відповідає вимогам закону.

Звертаючись до суду з цими позовними вимогами, позивач посилається на те, що про порушення прав дізнався з рішення Славутської міської ради від

12 травня 2017 року № 10.0-19/2017, яким надано дозвіл Міністерству оборони України на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки меншою площею, ніж у державному акті на право постійного користування земельною ділянкою від 1994 року.

У свою чергу, відповідачі зазначали, що про порушення права КЕВ міста Хмельницький стало відомо наприкінці 2014 року, на початку 2015 року, що підтверджується показаннями свідків і прокурорською перевіркою у 2015 році.

Згідно зі статтею 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність установлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частини третя та четверта статті 267 ЦК України).

За загальним правилом частини першої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Отже, за змістом статей 256, 261 ЦК України позовна давність є строком пред`явлення позову як безпосередньо особою, право якої порушене, так і тими суб`єктами, які уповноважені законом звертатися до суду з позовом в інтересах іншої особи носія порушеного права (інтересу).

При цьому і в разі пред`явлення позову особою, право якої порушене, і в разі пред`явлення позову в інтересах цієї особи іншою, уповноваженою на це, особою, позовна давність починає обчислюватися з одного й того самого моменту: коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 травня 2018 року у справі

№ 359/2012/15-ц (провадження № 14-101цс18).

Це правило пов`язане не тільки з часом безпосередньої обізнаності особи про певні обставини (факти порушення її прав), а й з об`єктивною можливістю цієї особи знати про такі обставини.

Можливість знати про порушення своїх прав випливає із загальних засад захисту цивільних прав та інтересів (статті 15, 16, 20 ЦК України), за якими особа, маючи право на захист, здійснює його на власний розсуд у передбачений законом спосіб, що створює в неї цю можливість знати про посягання на права.

Але для правильного застосування частини першої статті 261 ЦК України при визначенні початку перебігу позовної давності має значення не тільки безпосередня обізнаність особи про порушення її прав, а й об`єктивна можливість цієї особи знати про обставини порушення її прав.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 11 вересня 2019 року у справі

№ 487/10132/14-ц (провадження № 14-364цс19) зазначила, що порівняльний аналіз термінів «довідався» та «міг довідатися», вжитих у статті 261 ЦК України, дає підстави для висновку про презумпцію можливості й обов`язку особи знати про стан її майнових прав. Тому доведення факту, через який позивач не знав про порушення його цивільного права і саме з цієї причини не звернувся за захистом до суду, недостатньо. Позивач повинен також довести те, що він не міг дізнатися про порушення свого цивільного права.

Звернувшись до суду з позовом у січні 2019 року, позивач вважав порушеними свої права користувача земельної ділянки, прийняттям рішення Славутською міською радою від 25 травня 2007 року № 8.2-10/2007 щодо затвердження проекту землеустрою щодо відведення ОСОБА_1 земельної ділянки для будівництва та обслуговування індивідуального жилого будинку площею

732 кв. м за рахунок земель запасу, як землекористувач земельної ділянки позивач повинен був знати про порушення свого права.

Апеляційний суд на зазначене не звернув уваги, не перевірив обґрунтованість позовних вимог, наявність підстав для застосування наслідків пропуску строку позовної давності.

Суд касаційної інстанції позбавлений процесуальної можливості встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені судами, з огляду на положення статті 400 ЦПК України.

Висновки за результатами розгляду касаційних скарг

Відповідно до пункту 1 частини третьої та частини четвертої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази.

У зв`язку з наведеним, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу необхідно задовольнити частково, оскаржену постанову апеляційного суду скасувати і передати справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційні скарги ОСОБА_2 , квартирно-експлуатаційного відділу міста Хмельницькийзадовольнити частково.

Постанову Хмельницького апеляційного суду від 25 січня 2021 рокускасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

З моменту прийняття постанови судом касаційної інстанції скасована постанова Хмельницького апеляційного суду від 25 січня 2021 року втрачає законну силу та подальшому виконанню не підлягає.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийМ. Є. Червинська
Судді: С. Ю. Бурлаков
А. Ю. Зайцев
Є. В. Коротенко
В. М. Коротун