КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2021 року Київський апеляційний суд у складі:

суддя-доповідач Оніщук М.І.,

судді Шебуєва В.А., Крижанівська Г.В.,

секретар Ющенко Я.М.

за участю:

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

представників відповідача Леськова В.П., Бітюкової І.В. , розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Державна продовольчо-зернова корпорація України" на рішення Печерського районного суду м. Києва від 03 серпня 2020 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства "Державна продовольчо-зернова корпорація України", Міністерства аграрної політики та продовольства України про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку у зв`язку із вимушеним прогулом та стягнення моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

У травні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Печерського районного суду м. Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства "Державна продовольчо-зернова корпорація України" та Міністерства аграрної політики та продовольства України, згідно з яким, враховуючи уточнення до позовної заяви від 19.06.2019 року, просив:

- скасувати наказ ПАТ "ДПЗКУ" про припинення повноважень ОСОБА_1 від 22.03.2019 року за № 177-К на підставі п. 5 ч. 1 ст. 41 КЗпП України;

- поновити ОСОБА_1 на роботі на посаді заступника голови правління ПАТ "Державна продовольчо-зернова корпорація України" з 10.07.2015 року;

- допустити негайне виконання рішення в частині поновлення ОСОБА_1 на роботі з 10.07.2015 року;

- стягнути з ПАТ "ДПЗКУ" на користь ОСОБА_1 середній заробіток за посадою заступника голови правління ПАТ "Державна продовольчо-зернова корпорація України" за час вимушеного прогулу, а саме з 10.07.2015 року до дня винесення рішення судом з цього питання по даній справі;

- допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за один місяць;

- стягнути з відповідачів на користь ОСОБА_1 5 000 грн. 00 коп. як відшкодування моральної шкоди та судовий збір у розмірі 1 762 грн. 00 коп.

Обгрунтовуючи позовні вимоги, ОСОБА_1 посилався на те, що наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України від 03.07.2015 року № 120-п та наказом ПАТ "ДПЗКУ" від 10. 07.2015 року за № 416-к його було звільнено з посади заступника голови правління ПАТ "ДПЗКУ" на підставі п. 6 ст. 40 КЗпП України у зв'язку з поновленням на роботі працівника, який раніше виконував цю роботу.

10.08.2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ПАТ "ДПЗКУ", Міністерства аграрної політики та продовольства України, про поновлення на роботі.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 25.11.2016 року ОСОБА_1 поновлено на посаді заступника голови правління ПАТ "ДПЗКУ" з 10.07.2015 року. Допущено негайне виконання рішення суду. Рішеннями апеляційної та касаційної інстанції рішення суду першої інстанції залишено без змін.

03.04.2019 року ОСОБА_1 отримав поштою письмову відповідь з ПАТ "ДПЗКУ" за вих. № 130-1-19/1881, датовану 25.03.2019 року, з проханням з'явитися для ознайомлення з наказами та внесення відповідних записів до трудової книжки.

04.04.2019 року ОСОБА_1 комісією були доведені 2 накази голови правління ПАТ "ДПЗКУ", а саме: наказ про поновлення ОСОБА_1 на посаді заступника голови правління з 10.07.2015 року, датований 11.03.2019 року, та наказ, датований 22.03.2019 року, про припинення повноважень заступника голови правління ОСОБА_1 з 14.07.2015 року, у зв'язку з припиненням повноважень посадової особи (п. 5 ст. 41 КЗпП України).

Позивач вказував, що статутом ПАТ "ДПЗКУ" не передбачено, що посада заступника голови правління, яку він обіймав на той період, відноситься до посадових осіб органів акціонерного товариства.

Крім того, за обставин видачі наказу про звільнення "заднім числом" ПАТ "ДПЗКУ" порушив приписи ст.ст. 47, 116 КЗпП України.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 03.08.2020 року позов задоволено частково. Скасовано наказ ПАТ "ДПЗКУ" про припинення повноважень ОСОБА_1 від 22.03.2019 року № 177-к. Поновлено ОСОБА_1 на роботі на посаді заступника голови правління АТ "ДПЗКУ" з 22.03.2019 року. Стягнуто з АТ "ДПЗКУ" на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за посадою заступника голови правління АТ "ДПЗКУ", а саме з 14.07.2015 року по 03.07.2020 року у розмірі 2 323 360,52 грн. та 400,00 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди. В іншій частині позовних вимог відмовлено. Вирішено питання розподілу судових витрат (т. 2, а.с. 208-215).

В апеляційній скарзі ПАТ "ДПЗКУ", посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Так, в обгрунтування доводів апеляційної скарги вказує, що суд першої інстанції не надав жодного мотивування і висновку щодо поважності причин пропуску строку позивачем на звернення до суду.

При цьому, зазначає, що оскаржуване рішення прийнято з неправильним застосуванням ст. 99 ЦК України і з порушенням ст.ст. 255, 263 ЦПК України, оскільки оскарження рішення уповноваженого органу на припинення повноважень посадової особи мають розглядатися в межах корпоративних відносин, в порядку господарського судочинства (т. 3, а.с. 5-20).

Ухвалою Київського апеляційного суду від 09.10.2020 року відкрито апеляційне провадження та надано учасникам справи строк для подання відзиву на апеляційну скаргу (т. 3, а.с. 40, 41).

28.10.2020 року до Київського апеляційного суду надійшов відзив відповідача Міністерства аграрної політики та продовольства України на апеляційну скаргу, в якій він просив закрити провадження у справі, оскільки спір між сторонами має розглядатися у порядку господарського судочинства (т. 3, а.с. 46-51).

05.11.2020 року до суду надійшов відзив позивача на апеляційну скаргу, в якій він просив у задоволенні апеляційної скарги відмовити, а рішення суду першої інстанції - залишити без змін (т. 3, а.с. 58-64).

Ухвалою Київського апеляційного суду від 19.11.2020 року апеляційну скаргу призначено до розгляду (а.с. 108).

03.12.2020 року до Київського апеляційного суду надійшли додаткові пояснення Акціонерного товариства "Державна продовольчо-зернова корпорація України" (т. 3, а.с. 72-77).

У судовому засіданні позивач та його представник щодо задоволення апеляційної скарги заперечували, посилаючись на її безпідставність та необгрунтованість.

Представники відповідача АТ "Державна продовольчо-зернова корпорація України" апеляційну скаргу підтримали та просили ї задовольнити.

Відповідач Міністерство аграрної політики та продовольства України у судове засідання свого представника не направив, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки свого представника у судове засідання суд не сповістив.

Заслухавши доповідь судді, вислухавши пояснення учасників справи, які з`явилися у судове засідання, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарг,и обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про закриття апеляційного провадження, виходячи з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, наказом В.о. голови Правління ПАТ "Державна продовольчо-зернова корпорація України" від 11.03.2019 року ОСОБА_1 поновлено на роботі на посаді заступника голови Правління ПАТ "Державна продовольчо-зернова корпорація України" з 10.07.2015 року.

Разом з тим, Наказом В.о. голови Правління ПАТ "Державна продовольчо-зернова корпорація України" від 22.03.2019 року за № 177-К припинено повноваження ОСОБА_1 , заступника голови правління ПАТ "Державна продовольчо-зернова корпорація України" у зв'язку з припиненням повноважень посадової особи (п. 5 ч. 1 ст. 41 КЗпП України).

Підставами для видання вказаного наказу слугували лист Міністерства аграрної політики та продовольства України від 20.03.2019 року за № 37-25-13/7130 та наказ ПАТ "Державна продовольчо-зернова корпорація України" за № 422-К від 10.07.2015 року "Про прийняття на роботу ОСОБА_1 ".

Не погоджуючись зі своїм звільненням, року ОСОБА_1 звернувся до Печерського районного суду м. Києва з позовом до ПАТ "Державна продовольчо-зернова корпорація України" та Міністерства аграрної політики та продовольства України, згідно з яким, враховуючи уточнення до позовної заяви від 19.06.2019 року, просив:

- скасувати наказ ПАТ "ДПЗКУ" про припинення повноважень ОСОБА_1 від 22.03.2019 року за № 177-К на підставі п. 5 ч. 1 ст. 41 КЗпП України;

- поновити ОСОБА_1 на роботі на посаді заступника голови правління ПАТ "Державна продовольчо-зернова корпорація України" з 10.07.2015 року;

- допустити негайне виконання рішення в частині поновлення ОСОБА_1 на роботі з 10.07.2015 року;

- стягнути з ПАТ "ДПЗКУ" на користь ОСОБА_1 середній заробіток за посадою заступника голови правління ПАТ "Державна продовольчо-зернова корпорація України" за час вимушеного прогулу, а саме з 10.07.2015 року до дня винесення рішення судом з цього питання по даній справі;

- допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за один місяць;

- стягнути з відповідачів на користь ОСОБА_1 5 000 грн. 00 коп. як відшкодування моральної шкоди та судовий збір у розмірі 1 762 грн. 00 коп.

При цьому, вказаний позов пред`явлено позивачем до відповідачів у порядку цивільного судочинства.

Так, згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Як передбачено ч. 1 ст. 19 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Тобто, у порядку цивільного судочинства можуть розглядатися будь-які справи, що виникають із приватноправових відносин, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства.

Як вбачається з матеріалів справи, станом на момент видання наказу № 177-К від 22.03.2019 року "Про припинення повноважень ОСОБА_1 " у ПАТ "ДПЗКУ" діяв Статут у редакції, затвердженій Наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України від 29.09.2017 року за № 525.

Згідно з п. 1.4 Статуту Засновником Товариства є держава в особі Кабінету Міністрів України. Повноваження з управління корпоративними правами Товариства відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 06.06.2011 року № 593 "Про внесення зміни до постанови Кабінету Міністрів України від 11.08.2010 року за № 764" здійснює Міністерство аграрної політики та продовольства України.

Пунктами 9.1., 9.2 Статуту визначено, що органами управління Товариства є: Загальні Збори, Наглядова Рада, Правління, Ревізійна комісія. Вищим органом товариства є загальні збори.

Як передбачено ч.ч. 1, 2 ст. 58 Закону України "Про акціонерні товариства" виконавчий орган акціонерного товариства здійснює управління поточною діяльністю товариства. До компетенції виконавчого органу належить вирішення всіх питань, пов`язаних з керівництвом поточною діяльністю товариства, крім питань, що належать до виключної компетенції загальних зборів та наглядової ради.

Відповідно до п.п. 11.1, 11.2, 11.3 п. 11 Статуту виконавчим органом Товариства є правління, яке здійснює керівництво поточною діяльністю Товариства, організує виконання рішень Загальних Зборів і Наглядової Ради, та несе відповідальність за реалізацію цілей, стратегії та політики Товариства. Правління складається з осіб, які мають повну цивільну дієздатність та входять до складу Правління за посадою (голова Правління, перший заступник голови Правління та заступники голови Правління) Правління очолює його голова, який призначається Загальними Зборами строком на п'ять років.

При цьому, у відповідності до положень п. 15 ч. 1 ст. 2 Закону України "Про акціонерні товариства" посадові особи органів акціонерного товариства - фізичні особи - голова та члени наглядової ради, виконавчого органу, ревізійної комісії, ревізор акціонерного товариства, а також голова та члени іншого органу товариства, якщо утворення такого органу передбачено статутом товариства.

Отже, заступник голови Правління є посадовою особою.

У свою чергу, згідно з ч. 3 ст. 99 ЦК України повноваження члена виконавчого органу можуть бути в будь-який час припинені або він може бути тимчасово відсторонений від виконання своїх повноважень.

За приписом ч. 4 ст. 13 Конституції України держава забезпечує захист прав усіх суб`єктів права власності та господарювання. Корпоративні права учасників товариства є об`єктом такого захисту, зокрема у спосіб, передбачений ч. 3 ст. 99 ЦК України, згідно з якою повноваження члена виконавчого органу можуть бути в будь-який час припинені або він може бути тимчасово відсторонений від виконання своїх повноважень.

При цьому, як зазначила Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 10.04.2019 року по справі № 510/456/17, реалізація учасниками товариства корпоративних прав на участь у його управлінні шляхом прийняття компетентним органом рішень про обрання (призначення), усунення, відсторонення, звільнення, відкликання членів виконавчого органу стосується також наділення або позбавлення їх повноважень на управління товариством. Хоча такі рішення уповноваженого на це органу можуть мати наслідки і в межах трудових правовідносин, але визначальними за таких обставин є корпоративні правовідносини. У зв`язку з цим припинення повноважень члена виконавчого органу товариства відповідно до частини третьої статті 99 ЦК України є дією уповноваженого органу товариства, спрямованою на унеможливлення здійснення членом його виконавчого органу управлінської діяльності. Необхідність такої норми зумовлена специфічним статусом члена виконавчого органу, який отримав від уповноваженого органу товариства право на управління.

За природою корпоративних відносин учасникам товариства має бути надано можливість у будь-який час оперативно відреагувати на дії особи, яка здійснює представницькі функції зі шкодою (чи можливою шкодою) для інтересів товариства, шляхом позбавлення її відповідних повноважень. Зважаючи на це, зміст положень частини третьої статті 99 ЦК України надає право компетентному (уповноваженому) органу товариства припинити повноваження члена виконавчого органу у будь-який час, на свій розсуд, з будь-яких підстав.

Така форма захисту є специфічною дією носіїв корпоративних прав у відносинах з особою, якій вони довірили здійснювати управління товариством, і не може розглядатися в площині трудового права. Конституційний Суд України у Рішенні від 12 січня 2010 року № 1-рп/2010 у справі за конституційним зверненням Товариства з обмеженою відповідальністю «Міжнародний фінансово-правовий консалтинг» про офіційне тлумачення частини третьої статті 99 ЦК України (у попередній редакції, яка діяла до набрання чинності Законом України від 13 травня 2014 року № 1255-VII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо захисту прав інвесторів») зазначив, що реалізація учасниками товариства корпоративних прав на участь у його управлінні шляхом прийняття компетентним органом рішень про обрання (призначення), усунення, відсторонення, відкликання членів виконавчого органу цього об`єднання стосується також наділення або позбавлення їх повноважень на управління товариством.

Такі рішення уповноваженого на це органу мають розглядатися не в межах трудових, а саме корпоративних правовідносин, що виникають між товариством та особами, яким довірено повноваження з управління ним. Висновок про необхідність розгляду зазначеної категорії справ у порядку господарського судочинства також викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 січня 2019 року у справі № 145/1885/15-ц.

Крім того, слід зазначити, що Верховним Судом під час розгляду аналогічної справи за позовом звільненого заступника голови Правління до ПАТ "Державна продовольчо-зернова корпорація України" про поновлення на роботі також зроблено висновок, що такий спір має розглядатися у порядку господарського судочинства (постанова від 24.06.2020 року у справі №761/34973/17).

Таким чином, враховуючи предмет даного спору, а також те, що спір про оскарження рішення уповноваженого органу на припинення повноважень посадової особи має розглядатися у порядку господарського судочинства, суд першої інстанції помилково розглянув дану справу в порядку цивільного судочинства та ухвалив рішення по суті позовних вимог.

У свою чергу, ч. 1 ст. 377 ЦПК України передбачено, що судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України суд закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

При цьому, суд повинен повідомити заявникові, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд таких справ (ч. 1ст. 256 ЦПК України).

З огляду вищевикладене, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а оскаржуване рішення першої інстанції - скасуванню із закриттям провадження у справі.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 372, 377, 381-384 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Державна продовольчо-зернова корпорація України" - задовольнити частково.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 03 серпня 2020 року - скасувати.

Провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства "Державна продовольчо-зернова корпорація України", Міністерства аграрної політики та продовольства України про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку у зв'язку із вимушеним прогулом та стягнення моральної шкоди - закрити.

Роз'яснити позивачу, що розгляд даної справи віднесено законом до юрисдикції господарського суду.

Ухвала набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту може бути оскаржена до Верховного Суду.

Повний текст ухвали складений 22 січня 2021 року.

Суддя-доповідач М.І. Оніщук

Судді В.А. Шебуєва

Г.В. Крижанівська