Провадження №2/523/4076/21
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" жовтня 2021 р. м.Одеса

Суворовський районний суд міста Одеси, у складі:

головуючого судді Далеко К.О.,

за участю секретаря - Сирф Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду №17, в м. Одеса, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Орган опіки та піклування в особі Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради, про позбавлення батьківських прав,

ВСТАНОВИВ

Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Орган опіки та піклування в особі Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради, про позбавлення батьківських прав, яким просить: позбавити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 батьківських прав відносно малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

В обґрунтування позовних вимог, позивач ОСОБА_4 зазначає що перебувала із відповідачем ОСОБА_2 у зареєстрованому шлюбі з 07.07.2016 року. В період перебування сторін у шлюбі, у них народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 01.02.2018 року по справі №523/16771/17 шлюб між сторонами розірвано. Після розірвання шлюбу малолітня дитина залишилась проживати разом з позивачем, на її повному утриманні, відповідач добровільно допомоги на утримання дитини не надає. Позивачка забезпечує дитині повний і гармонійний фізичний, розумовий, духовний, моральний і соціальний розвиток, а також рівень життя, необхідний для такого розвитку. 13.11.2020 року позивач уклала шлюб із ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . На теперішній час позивачка виховує дитину разом із своїм новим чоловіком, відповідач долею дитини не цікавиться, участі у вихованні не приймає, матеріальної або іншої допомоги не надає. Відповідач не заперечує проти позбавлення його батьківських прав, що підтверджується його нотаріальною заявою. Позивач вважає, що позбавлення батьківських прав відповідача відповідає найкращим інтересам дитини, оскільки відповідач фактично самоусунувся від виконання батьківських обов`язків, у вихованні та забезпеченні дитини участі не приймає, про що сам не заперечує.

Позивач ОСОБА_1 та її представники - адвокати Чумаченко С.О. та Ніц А.С. до судового засідання не з`явились, від адвоката Ніц А.С. надійшла до суду заява про розгляд справи у відсутність його та позивача, враховуючі карантинні обмеження в Суворовському районному суді, також останній наполягав на задоволенні позовних вимог.

Відповідач ОСОБА_2 до судового засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. До канцелярії суду надійшла заява від відповідача ОСОБА_2 , якою останній повідомив суд щодо визнання позовних вимог про позбавлення його батьківських прав, у зв`язку із тим що він не бере участь у вихованні та матеріальному забезпеченні малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Також відповідач просив розглянути справу у його відсутність.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Орган опіки та піклування в особі Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради не забезпечив участь свого представника до судового засідання, був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи. Листом від 16.09.2021 №С-750 в.о. голови Суворовської районної адміністрації Левенков А.Є. просив розглянути справу за відсутності третьої особи, та прийняти рішення із урахуванням прав та інтересів дитини. Органом опіки та піклування Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради, на виконання своїх повноважень, підготовлено висновок про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відносно малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Фіксування судового засідання не здійснювалось технічним записом, згідно ч.2 ст.247 ЦПК України.

Відповідно до ч. 3, 4 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення, у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться у порядку, встановленому статтями 206, 207 цього кодексу.

Відповідно до ч.4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Як роз`яснив Пленум Верхового Суду України у п. 24 постанови від 12 червня 2009 року N 2 "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції" у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи.

Дослідивши матеріали справи, всебічно, повно, об`єктивно та безсторонньо оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову у повному обсязі та ухвалення рішення за результатами підготовчого провадження, прийнявши визнання позову відповідачем ОСОБА_2 , оскільки таке визнання є безумовним, та не суперечить вимогам закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 перебували у шлюбі, зареєстрованому 07 липня 2016 року Суворовським районним у м. Одесі Відділом державної реєстрації актів цивільного стану головного територіального управління юстиції в Одеській області, актовий запис №713.

В період перебування сторін у шлюбі, у них народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , про що 07 вересня 2016 року Суворовським районним у місті Одесі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області складено відповідний актовий запис № 1066. Це підтверджується копією свідоцтва про народження Серія НОМЕР_1 та визнається сторонами.

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 01.02.2018 року по справі №523/16771/17 шлюб між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_2 розірвано.

На сьогоднішній день позивач ОСОБА_1 перебуває у шлюбі із ОСОБА_5 , про що 13 листопада 2020 року Суворовським районним у місті Одесі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області складено відповідний актовий запис №939. Це підтверджується копією свідоцтва про шлюб Серія НОМЕР_2 .

Позивачу ОСОБА_1 належить на праві власності квартира АДРЕСА_1 .

Згідно висновку Органу опіки та піклування Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради від 16.09.2021 № с-750, третя особа вважає доцільним позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відносно малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Суд зазначає, що Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН від 20.11.1959, як принципове положення визначила що дитина повинна зростати в умовах турботи.

Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

В силу ч. 3 ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України батько може бути позбавлений судом батьківських прав, якщо він ухиляється від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти.

Роз`ясненнями, що викладені в п. п. 15, 16, 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» визначено, що особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів), що надані батьками до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Аналіз зазначеного дає можливість зробити висновок про те, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України).

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_2 при відсутності заперечень чи перешкод позивачки у спілкуванні батька з дитиною, свідомо ухиляється від своїх обов`язків по вихованню малолітнього сина, а саме: не піклується про його фізичний і духовний розвиток, не приймає будь-якої участі у житті малолітньої дитини та у матеріальному забезпеченні. Матеріали справи містять нотаріально посвідчену заяву відповідача ОСОБА_2 , згідно якої останній не заперечує проти позбавлення його батьківських прав по відношенню до ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та визнає позов про позбавлення батьківських прав, у зв`язку із тим що він не бере участь у вихованні та матеріальному забезпеченні малолітнього сина. Також письмовою заявою від 20.09.2021 року до канцелярії суду надійшла заява від відповідача ОСОБА_2 , якою останній додатково повідомив суд щодо визнання позовних вимог про позбавлення його батьківських прав, у зв`язку із тим що він не бере участь у вихованні та матеріальному забезпеченні малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , просив розглянути справу у його відсутність.

Відповідно до ч.1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07.12.2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини (§ 57, § 58).

При розгляді справи, судом не встановлено наявності у відповідача ОСОБА_2 бажання на спілкування з дитиною та виконання ним своїх батьківських обов`язків. Заяви відповідача про визнання позовних вимог та розгляд справи у його відсутність підтверджують відсутність інтересу ОСОБА_2 до дитини ОСОБА_3 , та відсутність його бажання, як батька на виконання своїх батьківських обов`язків по відношенню до малолітнього сина.

Одночасно, суд звертає увагу відповідача на те, що відповідно до ст. 169 СК України мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. Поновлення батьківських прав неможливе, якщо дитина була усиновлена і усиновлення не скасоване або не визнане недійсним судом. Поновлення батьківських прав неможливе, якщо на час розгляду справи судом дитина досягла повноліття. Суд, перевіряє, наскільки змінилася поведінка особи, позбавленої батьківських прав, та обставин, що були підставою для позбавлення батьківських прав, і постановляє рішення відповідно до інтересів дитини.

Враховуючи вищенаведене, суд з врахуванням обставин справи, встановленого ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків та свідомого нехтування ними, що підтверджено наявними в матеріалах справи належними та допустимими доказами, тривалості невиконання відповідачем своїх батьківських обов`язків по відношенню до малолітньої дитини, доведеності винної поведінки відповідача, визнання відповідачем позову, та з метою захисту інтересів дитини на забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову і позбавлення ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 батьківських прав по відношенню до малолітнього сина ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Керуючись ст.ст. 5, 12, 13, 81, 141, 259, 263, 264, 265 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Орган опіки та піклування в особі Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради про позбавлення батьківських прав - задовольнити у повному обсязі.

Позбавити ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ) батьківських прав відносно малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Повний текст рішення складено 01.11.2021 року.

Суддя: К.О. Далеко