Єдиний унікальний номер 233/5388/20
Номер провадження 22-ц/804/466/21
Єдиний унікальний номер 233/5388/20 Головуючий у 1 інстанції Бєлостоцька О.В.
Номер провадження 22-ц/804/466/21 Доповідач Корчиста О.І.
ПОСТАНОВА

Іменем України

26 січня 2021 року Донецький апеляційний суд у складі:

головуючого судді Корчистої О.І.

суддів: Канурної О.Д., Космачевської Т.В.

за участю секретаря: Гуляєва М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Донецького апеляційного суду в місті Бахмуті цивільну справу №233/5388/20 за позовом Приватного акціонерного товариства «АПК-Інвест» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , третя особа Костянтинівська районна державна адміністрація Донецької області, про визнання недійсним договору емфітевзису та припинення державної реєстрації права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзису),

за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства «АПК-Інвест»,

на ухвалу Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 01 грудня 2020 року,

встановив:

У листопаді 2020 року ПрАТ «АПК-Інвест» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , третя особа Костянтинівська районна державна адміністрація Донецької області, про визнання недійсним договору емфітевзису та припинення державної реєстрації права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзису).

Разом з позовом була подана заява про його забезпечення, в якій позивач просив забезпечити вказаний позов шляхом накладення обтяження - заборони вчинення реєстраційних дій будь-яким органам державної реєстрації прав на нерухоме майно, державним реєстраторам прав на нерухоме майно, у тому числі особам, які виконують функції державного реєстратора прав на нерухоме майно, зокрема, Міністерству юстиції України та його територіальним органам, нотаріусам та іншим органам чи особам, які виконують функції державної реєстрації прав на нерухоме майно у відповідності до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», вчиняти будь-які реєстраційні дії у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно щодо земельної ділянки кадастровий номер :40:000:0087, площею 4,3353 га до виконання рішення суду. В обґрунтування вказаних вимог, заявник посилався на те, що відповідач ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ухиляються від виконання рішення суду, ухваленому у спорі між тими самими сторонами у аналогічних правовідносинах шляхом вчинення дій, спрямованих на рейдерське захоплення земельних ділянок, що знаходяться в оренді позивача. Вказані обставини, на думку позивача, свідчать про те, що відповідачі штучним способом створюють перепони для виконання рішення суду, які можуть бути створені ним також під час розгляду даної справи.

Ухвалою Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 01 грудня 2020 року в задоволенні заяви ПрАТ «АПК-Інвест» про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ПрАТ «АПК-Інвест» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , третя особа Костянтинівська районна державна адміністрація Донецької області, про визнання недійсним договору емфітевзису та припинення державної реєстрації права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзису), відмовлено.

В апеляційній скарзі ПрАТ «АПК-Інвест», посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить скасувати ухвалу та задовольнити заяву про забезпечення позову.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що судом не взято до уваги, що відповідачі порушують права ПрАТ «АПК-Інвест», як належного орендаря земельної ділянки, за захистом якого він повторно звернувся до суду. Зазначає, що наявність рішення Донецького апеляційного суду від 20 жовтня 2020 року по справі №233/5165/19 лише підтверджує недобросовісність відповідачів та необхідність задоволення заяви про забезпечення позову. Вважає заявлений захід забезпечення позову є співмірним.

Відзив на апеляційну скаргу не надано.

Відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

В судовому засіданні представник ПрАТ «АПК-Інвест» Демченко І.С. доводи, викладені в апеляційній скарзі, підтримала та просила її задовольнити.

В судове засідання апеляційного суду інші сторони не з`явились, повідомлені належним чином про час та місце розгляду справи.

Відповідно до частини 2 статті 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Судом першої інстанції встановлено, що рішенням Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 18 лютого 2020 року у справі № 233/5165/19 в задоволенні позовних вимог ПрАТ «АПК-Інвест» до ОСОБА_1 про переукладення договору відмовлено.

Постановою Донецького апеляційного суду від 20 жовтня 2020 року задоволено апеляційну скаргу ПрАТ «АПК-Інвест, рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 18 лютого 2020 року скасовано. Позовні вимоги ПрАТ «АПК-Інвест» до ОСОБА_1 про переукладення договору задоволено. Визнано переукладеним договір оренди земельної частки (паю) від 22 березня 2012 року між ПрАТ «АПК-Інвест» та ОСОБА_1 на договір оренди землі (кадастровий номер земельної ділянки :40:000:0087, площею 4,3353 га) на тих самих умовах, що і раніше укладений договір оренди земельної частки (паю), починаючи з дати державної реєстрації права власності ОСОБА_1 на земельну ділянку, кадастровий номер :40:000:0087, площею 4,3353 га, в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно з 29 листопада 2017 року.

У листопаді 2020 року ПрАТ «АПК-Інвест» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 . Просило визнати недійсним договір емфітевзису щодо земельної ділянки з кадастровим номером :40:000:0087, площею 4,3353 га, укладеним між ОСОБА_1 , та ОСОБА_2 право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис) за яким зареєстровано 18 березня 2020 року в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно Костянтинівською районною державною адміністрацією Донецької області; та припинити речове право, зареєстроване за № 36020207, яке виникло на підставі договору емфітевзису, укладеного між ОСОБА_1 , та ОСОБА_2 .

У заяві про забезпечення позову позивач просив забезпечити вказаний позов шляхом накладення обтяження - заборони вчинення реєстраційних дій будь-яким органам державної реєстрації прав на нерухоме майно, державним реєстраторам прав на нерухоме майно, у тому числі особам, які виконують функції державного реєстратора прав на нерухоме майно, зокрема, Міністерству юстиції України та його територіальним органам, нотаріусам та іншим органам чи особам, які виконують функції державної реєстрації прав на нерухоме майно у відповідності до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», вчиняти будь-які реєстраційні дії у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно щодо земельної ділянки кадастровий номер :40:000:0087, площею 4,3353 га до виконання рішення суду.

Апеляційна скарга ПрАТ «АПК-Інвест» підлягає залишенню без задоволення за наступних підстав.

Відповідно до частини 1 статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

У частині 3 статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частиною 1 статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно частин 1, 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно з частиною 1, другою та п`ятою стаття 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам закону ухвала суду першої інстанції відповідає в повній мірі за наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні заяви про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що припущення заявника про утруднення чи неможливість виконання судового рішення у даній справі у майбутньому через невжиття заходів забезпечення позову є безпідставним, такий захід як заборона вчинення реєстраційних дій будь-яким органом державної реєстрації прав на нерухоме майно щодо спірної земельної ділянки не є заходом забезпечення позову, невжиття якого може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду в майбутньому.

Апеляційний суд погоджується з такими висновками суду першої інстанції, оскільки, як вбачається з матеріалів справи, суд правильно встановив правовідносини, які склалися між сторонами та надав їм належну оцінку.

За роз`ясненнями Пленуму Верховного Суду України у п. 4 постанови № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Відповідно до ст.149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь - якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Під час вирішення питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Частиною 1 ст.150 ЦПК України визначено види забезпечення позову, за змістом якої позов забезпечується: 1)накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; 2)забороною вчиняти певні дії; 3)встановленням обов`язку вчинити певні дії; 4)забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5)зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; 6)зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; 7)передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам, які не мають інтересу в результаті вирішення спору; 8)зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; 9)арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10)іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у п.1-9 цієї частини.

Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання рішення суду, у разі задоволення позову, а таке рішення може бути постановлено тільки відповідно до заявлених позовних вимог.

Відповідно заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими позовними вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може призвести до порушення прав і законних інтересів інших осіб.

Тобто, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій відповідача,щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на його користь, у тому числі для запобігання потенційним труднощам щодо подальшого виконання такого рішення.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має, з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідальність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, що звернулась з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має враховувати інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів. Застосовані заходи забезпечення позову не повинні перевищувати обсягу пред`явлених позивачем позовних вимог, тобто мають бути співмірними.

Умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання. Конкретний захід забезпечення позову буде співмірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

У позовній заяві ПрАТ «АПК-Інвест» ставить питання про визнання недійсним договору емфітевзису щодо земельної ділянки з кадастровим номером :40:000:0087, площею 4,3353 га, укладеним між ОСОБА_1 , та ОСОБА_2 , право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис) за яким зареєстровано 18 березня 2020 року в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно Костянтинівською районною державною адміністрацією Донецької області; та припинити речове право, зареєстроване за № 36020207, яке виникло на підставі договору емфітевзису, укладеного між ОСОБА_1 , та ОСОБА_2 .

У заяві про забезпечення позову позивач просить забезпечити вказаний позов шляхом накладення обтяження - заборони вчинення реєстраційних дій будь-яким органам державної реєстрації прав на нерухоме майно, державним реєстраторам прав на нерухоме майно, у тому числі особам, які виконують функції державного реєстратора прав на нерухоме майно, зокрема, Міністерству юстиції України та його територіальним органам, нотаріусам та іншим органам чи особам, які виконують функції державної реєстрації прав на нерухоме майно у відповідності до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», вчиняти будь-які реєстраційні дії у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно щодо земельної ділянки кадастровий номер :40:000:0087, площею 4,3353 га до виконання рішення суду.

Проте заборона вчиняти будь-які реєстраційні дії також обмежує відповідача, як власника земельної ділянки, у праві розпоряджатись належною йому земельною ділянкою на свій розсуд (наприклад відчужити її), оскільки спір виник лише щодо права оренди земельної ділянки. Тому такі заходи забезпечення позову не відповідають принципу співмірності.

Недотримання справедливого балансу (співмірності) при втручанні в право власності є порушенням статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до статті 11 ЦПК України суд визначає в межах закону порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності.

При цьому наявність самого по собі позову про визнання недійсним договору емфітевзису щодо земельної ділянки не є підставою для задоволення заяви про забезпечення позову, шляхом заборони вчиняти будь-які реєстраційні дії також обмежує відповідача, як власника земельної ділянки, у праві розпоряджатись належною йому земельною ділянкою на свій розсуд (наприклад відчужити її), оскільки спір виник лише щодо права оренди земельної ділянки, предметом спору є лише виключно договірно-правові відносини стосовно дійсності договору оренди. Тому такі заходи забезпечення позову не відповідають принципу співмірності.

Крім того, матеріали справи не містять доказів щодо необхідності вжиття відповідних заходів забезпечення позову, а саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Заявлений вид забезпечення позову про заборону вчинення реєстраційних дій будь яким органам, уповноваженим на здійснення державної реєстрації прав на нерухоме майно, не може бути забезпечений судом, оскільки право оренди земельної ділянки за договором оренди, укладеним між ОСОБА_1 , ОСОБА_2 вже зареєстровано18 березня 2020 року в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно Костянтинівською районною державною адміністрацією Донецької області; та припинити речове право, зареєстроване за № 36020207.

Виходячи з наведеного, апеляційний суд приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги не спростовують наведеного судом першої інстанції. Суд першої інстанції правильно встановив правовідносини, які склалися між сторонами, повно, всебічно і об`єктивно перевірив доводи і заперечення сторін, встановленим фактам і доказам дав правильну правову оцінку і дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову. Ухвала суду першої інстанції винесена з додержання вимог матеріального та процесуального права і відсутні підстави для її скасування.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, N 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Згідно статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскаржувана ухвала суду першої інстанції прийнята з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому підстави для її скасування відсутні.

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційну скаргу залишено без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанції, немає.

Керуючись ст.7, 19, 369, 367, 374, 375, 382 ЦПК України,

постановив:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «АПК-Інвест» залишити без задоволення.

Ухвалу Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 01 грудня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий О.І. Корчиста

Судді: О.Д. Канурна

Т.В. Космачевська

Повний текст постанови складений 26 січня 2021 року.

Головуючий О.І. Корчиста