Головуючий у І інстанції Владимирська І.М. Єдиний унікальний номер 242/1186/18
Номер провадження 22-ц/804/123/21
Доповідач Барков В.М.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 січня 2021 року м. Маріуполь

Донецький апеляційний суд в складі:

головуючого судді Баркова В.М.,

суддів Мальцевої Є.Є.,

Лопатіної М.Ю.,

секретар Сікора М.М.,

розглянувши в режимі відеоконференції у відкритому судовому засіданні в місті Маріуполі апеляційні скарги представника Держави Україна, в особі Кабінету Міністрів України - Тичиніна Ярослава Дмитровича та ОСОБА_2 в інтересах якої діє Серафимович Леонід Вікторович на рішення Селидівського міського суду Донецької області від 16 вересня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Держави України в особі Кабінету Міністрів України, Державної казначейської служби України про відшкодування матеріальної шкоди, завданої майну терористичним актом під час проведення антитерористичної операції,

ВСТАНОВИВ:

В березні 2018 року позивачка ОСОБА_2 звернулася до суду із позовною заявою до Держави Україна в особі Кабінету Міністрів України та Державної казначейської служби України про відшкодування матеріальної шкоди, завданої її майну терористичним актом під час проведення антитерористичної операції.

В обґрунтування позову зазначала, що 14 вересня 2016 року внаслідок терористичного акту під час проведення антитерористичної операції було зруйноване належне їй житло, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Зазначене підтверджується Актом попереднього обстеження об`єктів, які постраждали внаслідок проведення бойових дій на території м. Авдіївка від 14 вересня 2016 року. Причиною руйнування згідно зазначеного Акту є бойові дії на території м. Авдіївка. 07 грудня 2017 року позивач зверталась із заявою до слідчого відділу Служби Безпеки України про кримінальне правопорушення та отримала Витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань за номером кримінального провадження № 0001648. 04 вересня 2017 року позивачка подала заяву до Військово-цивільної адміністрації м. Авдіївка Донецької області про отримання компенсації за зруйноване житло, однак їй було відмовлено у виплаті компенсації, у зв`язку з чим, воно просила суд стягнути з Держави України в особі Кабінету Міністрів України за рахунок Державного бюджету України шкоду, заподіяну терористичним актом, у вигляді зруйнування однокімнатної квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , у розмірі 314 418 грн. шляхом стягнення зазначеної суми з Державної казначейської служби України.

Рішенням Селидівського міського суду Донецької області від 16 вересня 2020 року позовну заяву ОСОБА_2 задоволено частково.

Стягнуто з Держави України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з Єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_2 грошову компенсацію у розмірі 100 000 грн. В решті позовних вимог було відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, представник Держави Україна, в особі Кабінету Міністрів України, Тичинін Я.Д. звернувся з апеляційною скаргою в якій, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права та на неправильну оцінку доказів і встановлених обставин справи, просив рішення Селидівського міського суду Донецької області від 16 вересня 2020 року скасувати та ухвалити нове, яким відмовити ОСОБА_2 в її позовних вимогах повністю.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що позивачем не було обґрунтовано які саме дії або бездіяльність держави в особі Кабінету Міністрів України, виходячи з його повноважень, призвели до порушення прав позивачки, визначених ст. 2 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Щодо порушення позитивних обов`язків розробити компенсаційні механізми щодо відшкодування власникові шкоди, заподіяної його майну, яке було пошкоджено під час проведення антитерористичної операції на окремих територіях Донецької та Луганської областей, то апелянт зазначив, що виконання зобов`язань держави щодо прийняття законів для реалізації ефективного захисту порушених прав громадян не відноситься до повноважень Кабінету Міністрів України.

Крім того, вважає, що для задоволення позовних вимог у суду були відсутні правові підстави для виплати компенсації, оскільки, відповідно до затвердженого Постановою КМУ від 02 вересня 2020 року за № 767 Порядку про використання коштів, передбачених у державному бюджеті для здійснення грошової компенсації постраждалим, житлові будинки (квартири) яких зруйновано внаслідок надзвичайної ситуації воєнного характеру, спричиненої збройною агресією Російської Федерації, в матеріалах справи відсутні будь які докази звернення позивачки відповідно до цього Порядку з метою отримати компенсацію за зруйноване житло.

Також апеляційну скаргу подала ОСОБА_2 в інтересах якої діє Серафимович Л.В. в якій вона просила рішення суду скасувати та ухвалити нове про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги посилалася на те, що держава мала не допустити руйнування її квартири, а у випадку, коли це не вдалося зробити - запровадити справедливе відшкодування і оскільки суд першої інстанції не врахував обов`язок держави у збереженні її житла, рішення суду є несправедливим і незаконним. Для правильного вирішення справи суд мав застосувати за аналогією норми Кодексу цивільного захисту, оскільки спеціального закону державою прийнято не було. Крім того розмір відшкодування матеріальної шкоди є несправедливим з огляду на те, що позивачка була позбавлена єдиного свого житла. Також суд неправильно застосував правову позицію, викладену у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 вересня 2019 року у справі № 265/6582/16-ц, оскільки ця справа стосувалася зруйнованого нежитлового приміщення, а не житла особи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивачки адвоката Серафимовича Л.В., який просив задовольнити апеляційну скаргу ОСОБА_2 , пояснення представника Держави Україна, в особі Кабінету Міністрів України, Тичиніна Я.Д. , який просив задовольнити свою апеляційну скаргу, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_2 необхідно залишити без задоволення, а апеляційну скаргу Держави Україна, в особі Кабінету Міністрів України - задовольнити, скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову з наступних підстав.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені у постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини справи, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, які правовідносини випливають із встановлених обставин, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин та інші.

Проте зазначеним вимогам рішення суду першої інстанції не відповідає.

Судом встановлено, що 14 вересня 2016 року внаслідок терористичного акту під час проведення антитерористичної операції житло ОСОБА_2 , що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , було зруйноване.

Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта №95290553 від 22 серпня 2017 року однокімнатна квартира за адресою: АДРЕСА_1 , згідно договору купівлі- продажу від 02 червня 2011 року належить ОСОБА_2 .

Згідно акту по попередньому обстеженню об`єктів, які постраждали внаслідок проведення бойових дій на території м. Авдіївка від 14 вересня 2016 року, було проведено попереднє візуальне обстеження та виявлено повне руйнування житлового будинку в якому розташовувалася квартира позивачки.

Згідно довідки виданої Авдіївським ВП Покровського ВП ГУНП в Донецької області, 20 жовтня 2016 року в ЧЧ Авдіївського ВП Покровського ВП ГУНП в Донецькій області зареєстрована заява ОСОБА_2 за фактом пошкодження належної їй квартири 10 вересня 2014 року в результаті артилерійського обстрілу м. Авдіївка невстановленими особами. Вказана заява зареєстрована у журналі ЄО №2153 від 20 жовтня 2016 року та приєднана до ЄРДР під №0000660.

Розпорядженням Військово-цивільної адміністрації м. Авдіївка Донецької області № 207 від 03 листопада 2016 року ОСОБА_2 надано кімнату в сімейному гуртожитку, житловою площею 14,2 м2, на склад сім`ї одна особа для тимчасового проживання до закінчення АТО без реєстрації, з оплатою комунальних послуг.

04 вересня 2017 року ОСОБА_2 звернулась до Військово-цивільної адміністрації м. Авдіївка Донецької області із заявою про надання грошової компенсації за зруйноване житло.

Листом № Г-1393-1.7 від 14 вересня 2017 року Військово-цивільна адміністрація м. Авдіївка Донецької області повідомила ОСОБА_2 , що відповідно до вимог Кодексу цивільного захисту України забезпечення житлом постраждалого або виплата грошової компенсації за рахунок держави здійснюється за умови добровільної передачі постраждалим зруйнованого або пошкодженого внаслідок надзвичайної ситуації житла місцевим державним адміністраціям або органом місцевого самоврядування, суб`єктам господарювання. Військово-цивільна адміністрація м. Авдіївка Донецької області немає повноважень прийняти від постраждалої зруйноване або пошкоджене внаслідок надзвичайної ситуації житло, яке належить їй на праві власності. Запропоновано звернутись до Управління соціального захисту населення військово-цивільної адміністрації м. Авдіївка Донецької області та подати заяву для надання допомоги у випадку пошкодження, знищення нерухомого майна під час проведення антитерористичної операції, відповідно до положення про порядок надання матеріальної допомоги громадянам за рахунок коштів міського бюджету, затвердженого розпорядженням керівника військово-цивільної адміністрації м. Авдіївка Донецької області від 15 листопада 2016 року № 254.

07 грудня 2017 року ОСОБА_2 звернулась до СВ Управління СБ України в Донецькій області із заявою про вчинення кримінального правопорушення за ст. 258, 258-3 КК України.

Листом №78/2/13-666 від 13 лютого 2018 року слідчий відділ Служби безпеки України повідомив ОСОБА_4 , що відповідно до її звернення відомості щодо вчинення терористичного акту, який призвів до руйнування її майна долучено до ЄРДР № 0001648 від 27 лютого 2014 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч.1, 2, 3 ст. 258 КК України. Досудове розслідування триває.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_2 , суд першої інстанції виходив з того, що розмір такої компенсації за принципом розумності та справедливості з врахуванням фактичних обставин справи та з урахуванням практики ЄСПЛ, має становити 100 000,00 грн. При цьому суд виходив також з не здійснення компенсації завданої шкоди впродовж тривалого часу та невідновлення квартири; з відсутності спеціального порядку відшкодування за пошкоджений внаслідок терористичного акту житловий будинок; з нездатності держави захищати власність у розумінні ЄСПЛ; з відсутності належного розслідування випадку заподіяння шкоди у розумінні ЄСПЛ за встановленого у відповідному кримінальному провадженні факту пошкодження внаслідок терористичного акту житлового будинку.

При цьому застосувавши до спірних правовідносин за аналогією закону постанову Кабінету Міністрів України від 18 грудня 2013 року № 947, якою був затверджений Порядок надання та визначення розміру грошової допомоги або компенсації постраждалим від надзвичайних ситуацій, які залишилися на попередньому місці проживання (далі за текстом - Порядок), у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 10 липня 2019 року № 623, суд першої інстанції не звернув увагу на те, що постановою Кабінету Міністрів України від 02 вересня 2020року № 767 до цього Порядку були внесені зміни, якими визначений механізм надання та визначення розміру грошової компенсації постраждалим, житлові будинки (квартири) яких зруйновано внаслідок надзвичайної ситуації воєнного характеру, спричиненої збройною агресією Російської Федерації.

Ці зміни набули чинності 08 вересня 2020 року, тобто до ухвалення судом першої інстанції рішення, що оскаржується.

Відповідно до а. 2 п. 3 Порядку грошова компенсація надається постраждалим, які є власниками житла, яке перебуває на контрольованих Україною територіях та було зруйновано внаслідок надзвичайної ситуації воєнного характеру, спричиненої збройною агресією Російської Федерації, після дати набрання чинності Указом Президента України від 14 квітня 2014 року № 405 «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України».

Таким чином, дія цього Порядку розповсюджується на спірні правовідносини.

Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Також, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ст.ст. 15, 16 ЦК України).

Оскільки на час ухвалення судом першої інстанції оскаржуваного рішення набув чинності механізм грошової компенсації за зруйновані житлові будинки (квартири) внаслідок надзвичайної ситуації воєнного характеру, спричиненої збройною агресією Російської Федерації, яким позивачка у встановленому порядку не скористалася, не можна вважати, що її права були порушені та підлягають судовому захисту.

З огляду на наведене, доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 в інтересах якої діє Серафимович Л.В. правового значення для справи не мають, а доводи апеляційної скарги представника Держави Україна, в особі Кабінету Міністрів України, Тичиніна Я.Д. є обґрунтованими в зв`язку з чим рішення суду першої інстанції необхідно скасувати та відмовити ОСОБА_2 в задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 374, 367, 376, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника Держави Україна, в особі Кабінету Міністрів України Тичиніна Ярослава Дмитровича - задовольнити.

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 в інтересах якої діє Серафимович Леонід Вікторович - залишити без задоволення.

Рішення Селидівського міського суду Донецької області від 16 вересня 2020 року - скасувати.

В задоволенні позову ОСОБА_2 до Держави України в особі Кабінету Міністрів України, Державної казначейської служби України про відшкодування матеріальної шкоди, завданої майну терористичним актом під час проведення антитерористичної операції - відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складено 25 січня 2021 року.

Судді В.М. Барков

Є.Є. Мальцева

М.Ю. Лопатіна