Номер провадження: 22-ц/813/7546/21
Номер справи місцевого суду: 522/1750/20
Головуючий у першій інстанції Бондар В.Я.
Доповідач Таварткіладзе О. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.11.2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Таварткіладзе О.М.,

суддів: Заїкіна А.П., Князюка О.В.,

за участю секретаря судового засідання: Тищенко М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі апеляційну скаргу представника Кредитної спілки «Меркурій» на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 25 березня 2021 року по цивільній справі за позовом Кредитної спілки «Меркурій» до ОСОБА_1 , державного реєстратора Іскрова Олега Вікторовича про скасування реєстрації права власності на нерухоме майно, здійснене державним реєстратором Іскровим Олегом Вікторовичем, та відновлення права власності на нерухоме майно на ім`я Кредитної спілки «Меркурій»,

ВСТАНОВИВ:

У січні 2020 року представник КС «Меркурій» звернувся до Приморського районного суду м. Одеси з позовом до ОСОБА_1 , державного реєстратора Іскрова О.В., в якому просив скасувати реєстрацію права власності на нерухоме майно, яке відбулося 06.01.2019 року про право власності на ім`я ОСОБА_1 ; відновити право власності на нерухоме майно, а саме на квартиру АДРЕСА_1 за КС «Меркурій».

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 11.07.2013 року між КС «Меркурій» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір за № 04/07.013, відповідно до умов якого відповідачем було отримано кредитні кошти у розмірі 113 000 грн. строком на 36 місяців під 0,198% щоденно за користування кредитними коштами. Також між сторонами було укладено Іпотечний договір від 18.07.2013 року, реєстровий № 1735, посвідчений приватним нотаріусом Борисовою Н.В., у забезпечення виконання основного зобов`язання. Предметом іпотеки була квартира АДРЕСА_1 .

Згідно постанови Одеського апеляційного суду від 25.10.2018 року сума заборгованості ОСОБА_1 перед КС «Меркурій», яка підлягає стягненню, складає 68 627,39 грн.

Відповідач ОСОБА_1 не виконала своїх зобов`язань по сплаті боргу, внаслідок чого КС «Меркурій», попередивши боржника про наявність заборгованості, звернулась до державного реєстратора із заявою про реєстрацію предмету іпотеки на ім`я КС «Меркурій» з метою передачі Іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання, що було здійснено 08.08.2018 року, номер реєстрації 42442757.

Надалі, у березні 2019 року позивачеві стало відомо, що у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 06.01.2019 року (державний реєстратор Іскров Олег Вікторович) реєстраційний запис від 08.08.2018 року, право власності на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1 було перереєстровано з КС «Меркурій» на ОСОБА_1 на підставі судових рішень, які позивач вважає такими, що не можуть бути підставами для скасування реєстраційного напису від 08.08.2018 року.

На думку позивача, державна реєстрація, яка здійснена 06.01.2019 року державним реєстратором Іскровим О.В., була вчинена з порушенням норм діючого законодавства, тому не є дійсною, а право власності на вказане нерухоме майно повинно бути відновлено на ім`я позивача. Зазначене стало підставою для звернення до суду.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 25 березня 2021 року позовні вимоги КС «Меркурій» залишено без задоволення.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, представник КС «Меркурій» подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Приморського районного суду м. Одеси від 25 березня 2021 року та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити у повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права.

Будучи в розумінні ст. ст. 128, 130 ЦПК України належним чином повідомленими про дату, час і місце розгляду справи на 09.11.2021 року на 14 годину 30 хвилин, відповідачі в судове засідання до Одеського апеляційного суду не з`явилися, про причини не явки не повідомили, заяв про відкладення розгляду справи не подавали.

Присутня в судовому засідання представник позивача заперечувала проти відкладення розгляду справи через неявку відповідачів, які будучи повідомленими про розгляд справи, до апеляційного суду не з`явилися і таким чином розпорядилися своїми процесуальними правами на власний розсуд. Крім того, представник позивача звернула увагу суду на розумність строку розгляду справи.

Враховуючи наведене вище в сукупності та приймаючи до уваги, що справа розглядається в судах з лютого 2020 року, колегія суддів не знаходить підстав для відкладення судового засідання.

Відповідно до ч.2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню на таких підставах.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягав застосуванню.

Порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи та у випадках встановлених ч. 3 цієї статті.

Згідно ст. 263 ЦПК України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права, з дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Зазначеним вимогам рішення суду першої інстанції не відповідає.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що:

- підстава реєстрації за КС «Меркурій» права власності на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1 , а саме виконавчий напис №2057 від 08.10.2015 року, який видано приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Борисовою Н. В., скасовано.

Проте погодитися з таким висновком суду першої інстанції не можна.

Судом встановлено, що:

- 11.07.2013 року між Кредитною Спілкою «Меркурій» та ОСОБА_1 був укладений Кредитний договір за № 04/07.013, відповідно до умов якого відповідачем було отримано кредитні кошти у розмірі 113 000 грн. строком на 36 місяців під 0,198% щоденно за користування кредитними коштами. Також, між сторонами було укладено Іпотечний договір від 18.07.2013 року, реєстровий № 1735, посвідчений приватним нотаріусом Борисовою Н.В., у забезпечення виконання основного зобов`язання. Предметом іпотеки стала квартира АДРЕСА_1 ;

- 07 жовтня 2015 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Борисовою Ніною Вадимівною було вчинено виконавчий напис, відповідно до якого пропонується звернути стягнення на квартиру під АДРЕСА_1 , та за рахунок коштів, отриманих від її реалізації задовольнити вимоги КС «Меркурій» в наступних розмірах: пеня за 71 день - 17 314, 00 гривень; прострочені відсотки - 20 996, 13 гривень; відсотки за 12 місяців - 54 240, 00 гривень; - залишок тіла кредиту, тобто сума неповернутих боржником коштів з кредиту - 43 944,42 гривня; інфляція по заборгованості за кредитом та відсотками стоном на 20.07.2015 року, що складає 37 834, 00 гривень, що загалом становить 172 328, 55 гривень;

- пізніше, Кредитна Спілка «Меркурій», попередивши боржника про наявність заборгованості, звернулась до державного реєстратора з заявою про реєстрацію предмету іпотеки на ім`я Кредитної Спілки «Меркурій» з метою передачі Іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання, що і було вчинено 08.08.2018 року, номер реєстрації 42442757;

- постановою Одеського апеляційного суду від 25.10.2018 року з ОСОБА_1 стягнуто за невиконання умов кредитного договору, заборгованість перед КС «Меркурій» у сумі 68627,39 грн.;

- рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 19.10.2016 року, яке залишено без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 06.11.2017 року, визнано виконавчий напис №2057 від 08.10.2015 року, який видано приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Борисовою Н. В., таким, що не підлягає виконанню;

- 06.01.2019 року державним реєстратором Іскровим Олегом Вікторовичем скасовано реєстраційний запис від 08.08.2018 року, яким право власності на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1 перереєстровано з Кредитної Спілки «Меркурій» на ОСОБА_1 .

Про обставини скасування реєстрації права власності на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1 та перереєстрацію права власності на дану квартиру за ОСОБА_1 , позивачу стало відомо у березні 2019 року.

Колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Статтею 33 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, передбачених статтею 12 вказаного Закону.

Згідно з частиною першою статті 35 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення, порушення. У цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.

Стаття 37 Закону України «Про іпотеку» (в редакції, чинній на час укладення договору іпотеки) передбачала, що іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, який передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки.

З унесенням змін до цієї норми згідно із Законом України від 25 грудня 2008 року № 800-УІ «Про запобігання впливу світової фінансової кризи на розвиток будівельної галузі та житлового будівництва» (далі - Закон № 800-VI) статтею 37 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання.

Стаття 36 Закону України «Про іпотеку» (в редакції, яка діяла на час укладення договору іпотеки) передбачала, що сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, який підлягає нотаріальному посвідченню і може бути укладений у будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки.

Після внесення Законом № 800-УІ змін до статті 36 Закону України «Про іпотеку» зазначеною нормою передбачено, що сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

З доданих до справи витягів з Єдиного державного реєстру прав власності вбачається, що реєстрація права власності за КС «Меркурій» відбулась 08.08.2018 року на підставі: Дублікату свідоцтва про посвідчення заяви щодо наміру стягнення заборгованості за № 1828 від 07.10.2015 року, видавник приватний нотаріус Борисова Н.В., договору іпотеки №1735 від 18.07.2013 року, видавник приватний нотаріус Борисова Н.В.

Таким чином, згідно з відомостями Єдиного державного реєстру прав власності не вбачається, що реєстрація за КС «Меркурій» права власності на квартиру АДРЕСА_1 від 08.08.2018 року дійсно відбулась внаслідок звернення іпотекодержателем стягнення на предмет іпотеки на підставі виконавчого напису нотаріуса визнаного в судовому порядку таким, що не підлягає виконанню.

Зі змісту вказаних судових рішень вбачається, що 07.10.2015 року приватним нотаріусом Борисовою Н.В. вчинено виконавчий напис за заявою КС «Меркурій» і саме не згода іпотекодавця з вчиненим виконавчим написом, на підставі якого звернуто стягнення на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1 була підставою для подання ОСОБА_1 позову про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Тобто виконавчий напис нотаріуса від 07.10.2015 року було визнано таким, що не підлягає виконанню на підставі рішення суду, яке набрало чинності 01.03.2017 року.

При таких обставинах висновок суду, що право власності КС «Меркурій» на спірну квартиру від 08.08.2018 року було зареєстровано саме на підставі виконавчого напису нотаріуса, який було вчинено 07.10.2015 року і який визнаний таким, що не підлягає виконанню на підставі рішення суду, яке вступило в законну силу 01.03.2017 року, не заснований на дійсних обставинах справи.

Тобто, 06.01.2019 року державним реєстратором Іскровим О.В. право власності на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1 було перереєстровано з Кредитної Спілки «Меркурій» на ОСОБА_1 на підставі судових рішень, якими визнано виконавчий напис нотаріуса від 07.10.2015 року таким, що не підлягає виконанню, в той час, як право власності КС «Меркурій» на спірну квартиру від 08.08.2018 року в дійсності було зареєстровано на підставі дублікату свідоцтва про посвідчення заяви щодо наміру стягнення заборгованості за № 1828 від 07.10.2015 року, та договору іпотеки №1735 від 18.07.2013 року, тобто в порядку звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору (застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі), а не на підставі виконавчого напису нотаріуса.

Наведеного суд першої інстанції не врахував і дійшов до помилкового висновку про відмову у вимогах КС «Меркурій» про скасування реєстрації від 06.01.2019 року права власності за ОСОБА_1 на квартиру АДРЕСА_1 з тих підстав, що виконавчий напис №2057 від 08.10.2015 року, який видано приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Борисовою Н.В., який, як вважав суд був підставою реєстрації за КС «Меркурій» права власності 08.08.2018 року, станом на час здійснення державним реєстратором перереєстрації права власності з КС «Меркурій» на ОСОБА_1 було скасовано на підставі судового рішення, яке вступило в законну силу.

Тому рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення.

Ухвалюючи власне судове рішення колегія суддів враховує наступне.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України, частини першої статті 4 ЦПК кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. Таким чином, суд зобов`язаний з`ясувати характер спірних правовідносин (предмет і підстави позову), наявність/відсутність порушеного права чи інтересу та можливість його поновлення/захисту в обраний спосіб. Наведене узгоджується з правовими висновками, викладеними Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (провадження № 14-144цс18), від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16 (провадження № 12-186гс18), від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц (провадження № 14-338цс18) та від 04 червня 2019 року у справі № 916/3156/17 (провадження № 12-304гс18).

Таким чином, належний спосіб захисту, виходячи із застосування спеціальної норми права, повинен забезпечити ефективне використання цієї норми у її практичному застосуванні: гарантувати особі спосіб відновлення порушеного права або можливість отримання нею відповідного відшкодування.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству», який набрав чинності з 16 січня 2020 року, статтю 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» викладено у новій редакції.

Відповідно до пунктів 1, 2, 3 частини третьої статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (у редакції, чинній із 16 січня 2020 року) відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню. У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону. Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав).

Тобто відповідно до цієї норми права у чинній редакції (яка діяла на час ухвалення судом першої та апеляційної інстанцій оскаржуваних судових рішень у справі), на відміну від положень частини другої статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у попередній редакції, яка передбачала такі способи судового захисту порушених прав, як скасування записів про проведену державну реєстрацію прав та скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, належними нині способами судового захисту порушених прав та інтересів особи є саме скасування рішення державного реєстратора щодо державної реєстрації прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав.

Таким чином, з 16 січня 2020 року законодавство вже не містило такого способу захисту порушених речових прав, як скасування запису про проведену державну реєстрацію права, а тому апеляційний суд помилково зазначив про необхідність застосування позивачем способу судового захисту, який у практичному аспекті не зможе забезпечити і гарантувати позивачу відновлення порушеного права.

Таких правових висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 04 листопада 2020 року у справі № 910/7648/19, від 16 вересня 2020 року у справі № 352/1021/19.

Отже, на момент ухвалення судом апеляційної інстанції рішення у цій справі скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав є правомірним та ефективним способом захисту права, з урахуванням змін, внесених до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», і саме такий спосіб захисту прав позивача є дієвим та належним, його застосування призведе до відновлення порушеного права позивача.

Враховуючи наведене, рішення суду першої інстанції про відмову у задоволенні вимог про скасування реєстрації права власності на нерухоме майно, яка відбулася 06.01.2019 року, про право власності на ім`я ОСОБА_1 з урахуванням наведених в цій постанові апеляційного суду обґрунтувань підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення вимог - про скасування реєстрації права власності на квартиру АДРЕСА_1 на ім`я ОСОБА_1 від 06.01.2019 року.

Також в порядку ст. 376 ЦІІК України підлягає скасуванню оскаржуване судове рішення щодо вимог про відновлення права власності на нерухоме майно, а саме на квартиру АДРЕСА_1 за КС «Меркурій» і в частині вирішення позовних вимог про поновлення становища, що існувало до порушення, з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні цих вимог, оскільки задоволення вимоги про скасування реєстрації права власності на ім`я ОСОБА_1 призведе до відновлення порушених прав позивача, і не потребує для застосування додаткового способу захисту, такого як поновлення права власності, який є неналежним способом захисту порушеного права.

У відповідності до ст. 141 ч. 13 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки після перегляду справи в апеляційному порядку фактично задоволена одна з двох заявлених вимог, та враховуючи, що за подання позову до суду і за подання апеляційної скарги позивачем сплачено судовий збір у загальному розмірі 10 510 грн. (4 204 + 6 306), то з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню судовий збір з урахуванням пропорційності задоволених вимог - 5 255 грн. (10510/2).

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381, 383 ЦПК України, Одеський апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника Кредитної спілки «Меркурій» - задовольнити частково.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 25 березня 2021 року - скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позов Кредитної спілки «Меркурій» - задовольнити частково.

Скасувати реєстрацію права власності на нерухоме майно - квартиру АДРЕСА_1 , яка відбулася 06.01.2019 року на ім`я ОСОБА_1 .

В решті заявлених вимог - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Кредитної спілки «Меркурій» судові витрати у загальному розмірі 5 255 гривень.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 22.11.2021 року

Головуючий О.М. Таварткіладзе

Судді: А.П. Заїкін

О.В. Князюк