Тарутинський районний суд Одеської області
_________________________________________________________________________
Справа №514/1548/20
Провадження по справі № 2/514/87/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 січня 2021 року смт Тарутине

Тарутинський районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді Тончевої Н.М.,

при секретарі Образенко Т.М.,

розглянувши в порядку ч. 2 ст. 247 ЦПК України у відкритому підготовчому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Рівненської сільської ради Тарутинського району Одеської області, правонаступником якої є Тарутинська селищна рада Одеської області про визнання права на земельну частку (пай) у порядку спадкування, -

В С Т А Н О В И В:

Позивачка ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до відповідача, в якому просить визнати за нею в порядку спадкування за заповітом право на земельну частку (пай) розміром 3.95 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки натурі (на місцевості) у землі, яка перебуває у колективні власності КСП «Рівнянський», право на яку належало ОСОБА_2 , померлому ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Свої вимоги мотивує тим, що згідно Книги реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай), що видавались КСП «Рівнянський» Тарутинського району Одеської області на ім`я ОСОБА_2 зареєстровано сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ОД №0536605 від 28 жовтня 1997 року за №604 розміром 3.95 умовних кадастрових гектара на підставі рішення Тарутинської райдержадміністрації №354/97 від 23 жовтня 1997 року.

30 квітня 2002 року ОСОБА_2 склав заповіт, посвідчений секретарем виконавчого комітету Рівненської сільської ради Тарутинського району Одеської області Гечевою В.П. та зареєстрований в реєстрі за №88, яким заповідав житловий будинок, все своє майно, присадибну земельну ділянку площею 0.26 га, свій сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ОД №0536605, виданий 28 жовтня 1997 року Тарутинською районною державною адміністрацією Одеської області на земельну частку /пай/ в КСП «Рівнянський» села Рівне Тарутинського району Одеської області у розмірі 3.95 в умовних кадастрових гектарах ОСОБА_1 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 , виданим 03 червня 2003 року Рівненською сільською радою Тарутинського району Одеської області.

Після смерті ОСОБА_2 залишилось спадкове майно, зазначене у вказаному вище заповіті.

Однак, у видачі свідоцтва про право на спадщину на зазначену земельну ділянку нотаріусом позивачці було відмовлено, оскільки позивачкою не було надано правовстановлюючих документів про право спадкодавця на спадкове майно, що підтверджується постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 12 вересня 2020 року.

Оригінал сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ОД №0536605 виданого 28 жовтня 1997 року на підставі рішення Тарутинської райдержадміністрації №354/97 від 23 жовтня 1997 року було втрачено, що підтверджується копією газети «Знамя Труда» №19 (8221) від 08 березня 2013 року.

За таких обставин позивачка вимушена звернутися до суду щодо захисту своїх законних прав та інтересів.

В судове засідання позивачка не з`явилась, надала заяву з проханням розглянути справу у її відсутність, позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила їх задовольнити.

Представник відповідача Тарутинської селищної ради Одеської області, яка є правонаступником Рівненської сільської ради Тарутинського району Одеської області на підставі рішення «Про реорганізацію та припинення юридичних осіб» №25-VІІІ від 09 грудня 2020 року, у судове засідання не з`явився. На адресу суду від представника відповідача надійшла заява про згоду з позовними вимогами позивача та з проханням розглянути справу без його участі.

Частиною 3 статті 200 ЦПК України, передбачено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Згідно зі ч. 4 ст. 200 ЦПК України, ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу.

Частина 1 статті ст. 206 ЦПК України регламентує, що відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.

Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Так, відповідач на стадії підготовчого провадження звернувся до суду із заявою про визнання позовних вимог, тому дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, в зв`язку з чим є підстави для ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення по справі.

Оскільки сторони в судове засідання не з`явились, то відповідно до вимог ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Розглянувши подані документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до наступного висновку.

З матеріалів справі вбачається, що 30 квітня 2002 року ОСОБА_2 склав заповіт, посвідчений секретарем виконавчого комітету Рівненської сільської ради Тарутинського району Одеської області Гечевою В.П. та зареєстрований в реєстрі за №88, яким заповідав житловий будинок, все своє майно, присадибну земельну ділянку площею 0.26 га, свій сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ОД №0536605, виданий 28 жовтня 1997 року Тарутинською районною державною адміністрацією Одеської області на земельну частку /пай/ в КСП «Рівнянський» села Рівне Тарутинського району Одеської області у розмірі 3.95 в умовних кадастрових гектарах ОСОБА_1 (а.с.7).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 , виданим 03 червня 2003 року Рівненською сільською радою Тарутинського району Одеської області (а.с.8).

Після смерті ОСОБА_2 залишилось спадкове майно, зазначене у вказаному вище заповіті.

Однак, у видачі свідоцтва про право на спадщину на зазначену земельну ділянку нотаріусом позивачці було відмовлено, оскільки позивачкою не було надано правовстановлюючих документів про право спадкодавця на спадкове майно, що підтверджується постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 12 вересня 2020 року (а.с.11).

Дійсно, оригінал сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ОД №0536605 виданого 28 жовтня 1997 року на підставі рішення Тарутинської райдержадміністрації №354/97 від 23 жовтня 1997 року було втрачено, що підтверджується копією газети «Знамя Труда» №19 (8221) від 08 березня 2013 року (а.с.13).

Проте, згідно Книги реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай), що видавались КСП «Рівнянський» Тарутинського району Одеської області на ім`я ОСОБА_2 зареєстровано сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ОД №0536605 від 28 жовтня 1997 року за №604 розміром 3.95 умовних кадастрових гектара на підставі рішення Тарутинської райдержадміністрації №354/97 від 23 жовтня 1997 року, що підтверджується довідкою відділу у Тарутинському районі Головного управління Держгеокадастру в Одеській області №955/120-18 від 17 жовтня 2018 року (а.с.12).

З наведеного вбачається, що ОСОБА_2 , померлому ІНФОРМАЦІЯ_1 , дійсно належало право на зазначену вище земельну ділянку.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай) є сертифікат на право на земельну частку (пай), рішення суду про визнання права на земельну частку (пай).

Згідно ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщина) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до ч. 3 Указу Президента України «Про невідкладні заходи щодо прискорення земельної реформи у сфері сільськогосподарського виробництва», встановлено, що право на земельну частку (пай) може бути об`єктом купівлі-продажу, дарування, міни, успадкування, застави. Документи, що підтверджують право особи спадкоємця є сертифікат на право на земельну частку (пай) спадкодавця, який є правовстановлюючим документом, виданий районною (міською) адміністрацією, що засвідчує наявність у її власника лише однієї правомочності - права розпорядження земельною часткою (паєм), а не право власності, яке виражається у володінні, користуванні та розпорядженні. Тому, коли спадкодавець був наділений лише правом на земельну частку (пай), а не правом власності, то і до спадкоємця переходить лише право на земельну частку (пай), а не право власності.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» від 05.06.2003 року № 899-IV право на земельну частку (пай) мають громадяни - спадкоємці права на земельну частку (пай), посвідченого сертифікатом. Право особи на земельну частку (пай) може бути встановлено в судовому порядку.

Вищим Спеціалізованим Судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ у своєму листі № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» роз`яснено, що у разі втрати, пошкодження сертифіката про право на земельну частку (пай) порядку видачі нового сертифікату на ім`я спадкодавця спадкоємцям особи, яка мала право на земельну частку (пай), не передбачено. Отже, належним способом захисту прав спадкоємців у разі відмови нотаріуса видати свідоцтво право на спадщину на земельну частку (пай) є звернення спадкоємців з вимогами про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування. Оскільки спір про визнання права власності на земельну ділянку сільськогосподарського призначення є спором про спадкування, належним відповідачем у зазначених спорах є спадкоємці, які прийняли спадщину, а у випадку їх відсутності - відповідна територіальна громада в особі сільської, селищної ради.

З роз`яснень п. 23 Постанови № 7 Пленуму Верховного суду України від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» вбачається, що при наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляду не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Згідно ч. 5 ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Згідно зі ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права.

Так, враховуючи, що після смерті ОСОБА_2 , ніхто, окрім позивачки, не звертався з заяво про прийняття спадщини, прийняття спадщини за умовою чи застереженням не допускається, оригінал сертифіката про право на земельну частку (пай) втрачено, суд вважає за можливе визнати за позивачкою право на зазначене спадкове майно за заповітом.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12,13,81,89,141,264,265,268,272, 273, 354 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

Позов ОСОБА_1 до Рівненської сільської ради Тарутинського району Одеської області, правонаступником якої є Тарутинська селищна рада Одеської області про визнання права на земельну частку (пай) у порядку спадкування задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженкою села Рівне Тарутинського району Одеської області, ідентифікаційний номер НОМЕР_2 в порядку спадкування за заповітом право на земельну частку ( пай ) у розмірі 3.95 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), яка перебуває у колективній власності КСП «Рівнянський» та належала померлому ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ОД №0536605, виданого 28 жовтня 1997 року на підставі рішення Тарутинської районної державної адміністрації Одеської області від 23 жовтня 1997 року №354/97.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення через Тарутинський районний суд Одеської області.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Н.М. Тончева