Справа № 496/313/21
Провадження № 2/496/1130/21
21 жовтня 2021 року м. Біляївка
Біляївський районний суд Одеської області у складі:
головуючого судді - Пасечник М.Л.
за участю секретаря - Дигуляр А.С.
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін в залі суду цивільну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Омега Фактор» до ОСОБА_1 , третя особа: товариство з обмеженою відповідальністю «Торгівельний дім харчових технологій» про стягнення заборгованості за договором поруки,
Позивач, товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Омега Фактор» (далі ТОВ «ФК «Омега Фактор») звернулося до суду з позовом до відповідача ОСОБА_1 в якому просить суд стягнути з останнього частину заборгованості в розмірі 151 333 грн. та судові витрати.
Рішенням Господарського суду м. Києва 25.01.2017 року по справі №910/21622/16 стягнуто з ТОВ «Торгівельний дім харчових технологій» на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованість в загальному розмірі 597 228,51 грн.: по поверненню овердрафту - 500 000 грн., по відсоткам за користування овердрафтом - 84 734,82 грн., пеня за прострочення сплати процентів - 3 667,65 грн., витрати на сплату судового збору - 8 826,04 грн. До цього часу рішення Господарського суду м. Києва не виконано, заборгованість за кредитним договором у загальній сумі 597 228,51 грн. залишається не погашеною, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду з вказаним позовом.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, надавши до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій зазначив, що позов підтримує та просить задовольнити, а також не заперечує, щодо заочного розгляду справи у разі неявки відповідача.

Відповідач у судове засідання не з`явився, про причини не явки суд не повідомив, також в установлений ч.7 ст. 178 ЦПК України строки не подав до суду відзив на позовну заяву, будучи повідомленим належним чином про наявність ухвали про відкриття провадження та необхідністю подання відзиву, а тому суд вирішує справу за наявними матеріалами, що передбачено ч.8 ст. 178 ЦПК України.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог, щодо предмету спору ТОВ «Торгівельний дім харчових технологій» в судове засідання не з`явився, належним чином повідомлявся про дату та час розгляду справи, про причини неявки суд не повідомив.

Оскільки відповідач був належним чином повідомленим про дату, час і місце судового засідання відповідно до ч.3 ст. 128 ЦПК України, в судове засідання не з`явився без поважних причин, а представник позивача не заперечував проти проведення заочного розгляду справи, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення, що відповідає вимогам ст.ст. 280-281 ЦПК України.

Судом на підставі ч.2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до ч.1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч.1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Судом встановлено, що 06.01.2016 року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого є ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ТОВ «Торгівельний дім харчових технологій») було укладено Договір овердрафту №015/Д1-0-0-0/001, згідно якого позичальнику надано кредит в сумі 500 000 грн., строком кредитування до 30.12.2016 року.

06.01.2016 року з метою забезпечення виконання позичальником зобов`язань за договором овердрафту між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого є ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_1 укладено Договір поруки №12/Д1-0-0-0/001. 25.01.2017 року у зв`язку з невиконанням ТОВ «Торгівельний дім харчових технологій» своїх зобов`язань за договором овердрафту рішенням Господарського суду м. Києва по справі №910/21622/16 стягнуто з ТОВ «Торгівельний дім харчових технологій» на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованість в загальному розмірі 597 228,51 грн., з яких: по поверненню овердрафту - 500 000 грн.; по відсоткам за користуванням овердрафтом - 84 734,82 грн.; пеня за прострочення сплати процентів - 3 667,65 грн.; витрати на сплату судового збору - 8 826,04 грн.

24.05.2017 року між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ПАТ «Кристалбанк» укладено Договір факторингу (портфельне відступлення прав вимоги) Відповідно до вказаного Договору ПАТ «Кристалбанк» набув всіх прав кредитора за Договором овердрафту №015/Д1-0-0-0/001 від 06.01.2016 року, укладеним між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ТОВ «Торгівельний дім харчових технологій». 25.05.2017 року між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ПАТ «Кристалбанк» укладено договір відступлення прав вимоги за договором поруки.

Відповідно до вказаного Договору ПАТ «Кристалбанк» набув всіх прав кредитора за договором поруки №12/Д1-0-0-0/001 від 06.01.2016 року укладеного між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого є ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_1 .

Відповідно до прохальної частини позовних вимог позивач просив суд стягнути з відповідача частину заборгованості в розмірі 151 333 грн. та судові витрати, разом з тим, в матеріалах справи відсутній розрахунок заборгованості суми, яку просить стягнути позивач.

Під час розгляду справи представником позивача не долучалося будь-яких документів до справи, будь-яких клопотань та заяв також не з надходило.

Так в своїй постанові Касаційний цивільний суд Верховного суду у справі №278/2177/15-ц від 17.12.2020 року зазначає, що «відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (статті 79 ЦПК України).

Разом з тим, належним чином дослідити поданий стороною доказ (в даному випадку розрахунок заборгованості суми, яку просить стягнути позивач), перевірити його, оцінити в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, а у випадку незгоди з ним повністю чи частково - зазначити правові аргументи на його спростування і навести у рішенні свій розрахунок - це процесуальний обов`язок суду, однак, вказаний доказ до суду не було надано, а тому суд не має змоги дослідити та надати оцінку вказаному доказу.

Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст.1048 ЦК України).

У відповідності до положень ч.1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти) у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. При цьому ч. 2 ст. 1049 ЦК України передбачає, що право на дострокове повернення позики виникає лише за договором безпроцентної позики.

Відповідно до ст.ст. 554, 559 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя.

Зобов`язання припиняються його виконанням, проведеним належним чином, а не в силу вже прийнятого рішення суду (ст. 599 ЦК України). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, відповідно до ст. 611 ЦК України.

Відповідно до вимог ст.ст. 610, 554 ЦК України, боржник та поручитель несуть відповідальність як солідарні боржники.

Крім того, ст. 612 ЦК України визначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором.

Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання (ст. 625 ЦК України).

Відповідно до п. 91 постанови Великої палати Верховного суду від 28.03.2018 року у справі № 444/9519/12 після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч.2 ст. 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Згідно зі ст.ст. 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір.

Згідно ч. 1 ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до ч.ч. 1, 5-7ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

За змістом ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд зокрема вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати.

Відповідно до рішення «Проніна проти України» № 63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року, п. 1 статті 6 Конвенції (995_004) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), № 4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Посилання позивача на рішення Господарського суду міста Києва, підтверджують той факт, що позивач звертався за для стягнення заборгованості, але до суду не було надано доказів того, що вказане рішення примусово виконується.

Крім того, позивачем не було надано до суду розрахунок заборгованості за договором для підтвердження суми заборгованості, відсотків та пені.

Таким чином, враховуючи все вищевикладене, суд дійшов висновку, що позивачем не було надано жодного належного доказу того, що позичальник не неналежним чином виконує свої зобов`язання.

Наявність або відсутність обставин та фактів встановлюється на підставі доказів сторін, якими відповідно до ч.2 ст. 76 ЦПК України є письмові, речові і електронні докази, висновки експертів, показаннями свідків.

Положеннями ст. 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Враховуючи все вище викладене, суд приходить до висновку, про необґрунтованість та недоведеність позовних вимог, а тому у їх задоволенні слід відмовити.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи, що у позовних вимогах відмовлено у повному обсязі, у зв`язку з чим судовий збір не підлягає стягненню з відповідача.

Керуючись ст. ст. 2, 5, 10-13, 18, 81, 258-259, 263-265, 280-282, 354, 355 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В:

У задоволенні позову товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Омега Фактор» до ОСОБА_1 , третя особа: товариство з обмеженою відповідальністю «Торгівельний дім харчових технологій» про стягнення заборгованості за договором поруки - відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Апеляційна скарга на заочне рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Повний текст рішення складено 22.11.2021 року.

Суддя М.Л. Пасечник