№ 536/1769/21
УХВАЛА

про відмову у відкритті провадження

24 листопада 2021 року суддя Кременчуцького районного суду Полтавської області Даніліна Ж.О., перевіривши матеріали позовної заяви керівника Кременчуцької окружної прокуратури Полтавської області Лапко А., в інтересах держави в особі Кам`янопотоківської сільської об`єднаної територіальної громади в особі Кам`янопотоківської сільської ради Кременчуцького району Полтавської області, до Кременчуцької районної державної адміністрації, ОСОБА_1 про визнання незаконним та скасування розпорядження, визнання недійсними договорів оренди землі та скасування їх державної реєстрації,

УСТАНОВИВ:

Керівник Кременчуцької окружної прокуратури Полтавської області в інтересах держави в особі Кам`янопотоківської сільської об`єднаної територіальної громади в особі Кам`янопотоківської сільської ради Кременчуцького району Полтавської області звернувся до суду з позовом до Кременчуцької районної державної адміністрації, ОСОБА_1 про визнання незаконним та скасування розпорядження №814 Кременчуцької районної державної адміністрації Полтавської області від 27 листопада 2012 року про затвердження технічної документації із землеустрою щодо відведення земельних ділянок площею 88,2337 га для ведення фермерського господарства та визнання недійсними договорів оренди землі і скасування їх державної реєстрації.

Позивач у позовній заяві зазначає, що у цій справі спірні земельні ділянки загальною площею 88,2337 га, які розташовані за межами населених пунктів Кам`янопотоківської сільської ради Полтавської області, надані в оренду ОСОБА_1 , як громадянину України, на підставі договорів оренди землі від 03 грудня 2012 року, тобто укладені між останнім та Кременчуцькою РДА, а тому, ураховуючи суб`єктний склад сторін спір підлягає розгляду у порядку цивільного судочинства. Також вказує, що із заявою про надання спірних земельних ділянок ОСОБА_1 звернувся як фізична особа з метою безкоштовного отримання земельних ділянок, а тому ототожнення фізичної особи та фермерського господарства у даних правовідносинах є неправильним.

Суддя, розглянувши матеріали позову, установила наступне.

Відповідно до частини 1 статті 19 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

У пункті 6 частини 1 статті 20 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що справи у спорах щодо права власності чи іншого речового права на майно (рухоме та нерухоме, в тому числі землю), реєстрації або обліку прав на майно, яке (права на яке) є предметом спору, визнання недійсними актів, що порушують такі права, крім спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, відносяться до юрисдикції господарських судів.

Критеріями розмежування між справами цивільного та господарського судочинства є одночасно суб`єктний склад учасників процесу та характер спірних правовідносин.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про фермерське господарство» фермерське господарство є формою підприємницької діяльності громадян, які виявили бажання виробляти товарну сільськогосподарську продукцію, здійснювати її переробку та реалізацію з метою отримання прибутку на земельних ділянках, наданих їм у власність та/або користування, у тому числі в оренду, для ведення фермерського господарства, товарного сільськогосподарського виробництва, особистого селянського господарства, відповідно до закону.

За змістом статті 31 Земельного кодексу України, статті 12 Закону України «Про фермерське господарство» землі фермерського господарства можуть складатися із: а) земельної ділянки, що належить на праві власності фермерському господарству як юридичній особі; б) земельних ділянок, що належать громадянам - членам фермерського господарства на праві приватної власності; в) земельної ділянки, що використовується фермерським господарством на умовах оренди.

Таким чином земельна ділянка, що надається для ведення фермерського господарства, є основною та необхідною умовою для здійснення фермерським господарством господарської діяльності у сфері товарного сільськогосподарського виробництва.

Як убачається із матеріалів справи, розпорядженням Голови районної державної адміністрації Кременчуцької районної державної адміністрації Полтавської області №814 від 27 листопада 2012 року «Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельні ділянки громадянину ОСОБА_1 для ведення фермерського господарства за межами населених пунктів Кам`янопотоківської сільської ради» затверджено технічну документацію із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельні ділянки громадянину ОСОБА_1 та передано йому земельні ділянки загальною площею 88,2337 га для ведення фермерського господарства.

Спірні договори оренди землі від 03 грудня 2012 року укладено між Кременчуцькою районною державною адміністрацією та громадянином ОСОБА_1 , головою Фермерського господарства «Деївське», який діє на підставі Закону України «Про фермерське господарство». За змістом цих договорів орендодавець надав, а орендар прийняв у строкове платне користування земельні ділянки сільськогосподарського призначення для ведення фермерського господарства, які знаходяться за межами населених пунктів Кам`янопотоківської сільської ради Кременчуцького району Полтавської області.

Також у матеріалах позову наявна виписка з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань згідно якої Фермерське господарство «Деївське» зареєстровано у державному реєстрі 15 жовтня 1993 року (дата запису 08 листопада 2004 року) засновником та керівником якого є ОСОБА_1 .

Відповідно до частини 4 статті 263 Цивільного процесуального кодексу України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 грудня 2019 у справі № 628/775/18 (провадження № 14-511цс19) зазначено, що «можливість реалізації громадянином права на створення фермерського господарства безпосередньо пов`язана з наданням (передачею) йому земельних ділянок для ведення фермерського господарства, що є обов`язковою умовою для державної реєстрації фермерського господарства. З аналізу положень статей 1, 5, 7, 8, 12 Закону № 973-IV слід дійти висновку про те, що після укладення договору тимчасового користування землею, у тому числі на умовах оренди, фермерське господарство має бути зареєстроване в установленому законом порядку і з дати реєстрації набуває статусу юридичної особи. З цього часу обов`язки землекористувача земельної ділянки здійснює фермерське господарство, а не громадянин, якому вона надавалась. Оскільки фермерське господарство є юридичною особою, земельні спори, у тому числі з центральним органом виконавчої влади, який реалізує політику у сфері земельних відносин, щодо користування земельними ділянками, наданими із земель державної або комунальної власності, з фермерським господарством, підвідомчі господарським судам.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 лютого 2020 року в справі № 922/614/19 (провадження № 12-157гс19) зроблено висновок, що «спори фермерських господарств, які є юридичними особами, з іншими юридичними особами, зокрема з органом державної влади, щодо користування земельними ділянками, наданими із земель державної або комунальної власності, підвідомчі господарським судам. Тобто якщо на час звернення до суду з таким позовом фермерське господарство, з метою створення якого надавалась земельна ділянка, вже зареєстровано, то справа підлягає розгляду в порядку господарського судочинства, навіть якщо відповідачем у справі зазначено фізичну особу, якій ця земельна ділянка надавалась з метою створення фермерського господарства. Така позиція викладена, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 13 березня 2018 року у справі № 348/992/16-ц (провадження № 14-5цс18), від 22 серпня 2018 року у справі № 606/2032/16-ц (провадження №14-262цс18), від 12 грудня 2018 року у справах №704/29/17-ц (провадження №14-495цс18) і № 388/1103/16-ц (провадження №14-419цс18)».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 у справі № 626/1055/17 (провадження № 14-399цс19) вказано, що «відповідно до статті 12 Закону України «Про фермерське господарство» земельні ділянки, які використовуються фермерським господарством на умовах оренди, входять до складу земель фермерського господарства. Велика Палата Верховного Суду неодноразово вказувала на те, що оскільки фермерські господарства є юридичними особами, їхні спори щодо права власності чи іншого речового права на землю з іншими юридичними особами, органами, уповноваженими здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, і прокурором, який обґрунтовує позовні вимоги порушенням інтересів держави у сфері розпорядження ділянками державної та комунальної власності, треба розглядати за правилами господарського судочинства (див. постанови від 22 серпня 2018 року у справі № 606/2032/16-ц (провадження № 14-262цс18); від 12 грудня 2018 року у справі № 704/29/17-ц (провадження № 14-495цс18), від 12 грудня 2018 року у справі № 388/1103/16-ц (провадження № 14-419цс18). Проте, якщо на час звернення з позовом для вирішення спору про користування земельними ділянками, наданими із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, фермерське господарство не зареєстроване, то стороною таких спорів є громадянин, якому надавалась земельна ділянка, а спір треба розглядати за правилами цивільного судочинства (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 677/1865/16-ц (провадження № 14-407цс18); від 21 листопада 2018 року у справі № 272/1652/14-ц (провадження № 14-282цс18); від 11 вересня 2019 року у справі № 620/371/17 (провадження № 14-296цс19), від 16 жовтня 2019 року у справі № 365/65/16-ц (провадження № 14-371цс19)».

Як вбачається з матеріалів позову, спірні земельні ділянки мають цільове призначення - для ведення фермерського господарства. На момент видачі розпорядження №814 від 27 листопада 2012 року ОСОБА_1 вже був керівником (засновником) Фермерського господарства «Деївське» та спірні договори оренди земельних ділянок укладав як голова цього фермерського господарства.

З моменту укладення ОСОБА_1 , як головою Фермерського господарства «Деївське», договорів оренди земельних ділянок саме Фермерське господарство «Деївське» здійснює обов`язки землекористувача, а не громадянин, якому вони надані, а тому спір щодо захисту речових прав держави на земельну ділянку, передану в оренду фермерському господарству, підлягає розгляду за правилами господарського судочинства.

Згідно із пунктом 1 частини 1 статті 186 Цивільного процесуального кодексу України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

З огляду на викладене, суддя дійшла висновку про відмову у відкритті провадження у порядку цивільного судочинства у справі №536/1769/21 за позовом Керівника Кременчуцької окружної прокуратури Полтавської області в інтересах держави в особі Кам`янопотоківської сільської об`єднаної територіальної громади в особі Кам`янопотоківської сільської ради Кременчуцького району Полтавської області до Кременчуцької районної державної адміністрації, ОСОБА_1 про визнання незаконним та скасування розпорядження, визнання недійсними договорів оренди землі та скасування їх державної реєстрації.

Керуючись статтями 19, 186, 260 Цивільного процесуального кодексу України, суддя

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті провадження у справі №536/1769/21 за позовом Керівника Кременчуцької окружної прокуратури Полтавської області в інтересах держави в особі Кам`янопотоківської сільської об`єднаної територіальної громади в особі Кам`янопотоківської сільської ради Кременчуцького району Полтавської області до Кременчуцької районної державної адміністрації, ОСОБА_1 про визнання незаконним та скасування розпорядження, визнання недійсними договорів оренди землі та скасування їх державної реєстрації.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана до Полтавського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

СуддяЖ. О. Даніліна