КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 листопада 2021 року Київський апеляційний суд в складі суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого - Заришняк Г.М.

Суддів - Кулікової С.В., Рубан С.М.

при секретарі - Діденку А.С.

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , діючого в інтересах ОСОБА_2 , на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 26 березня 2021 року в справі за позовом Акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

В С Т А Н О В И В :

В серпні 2015 року АТ «Універсал Банк» звернулося в суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування позову Банк вказував, що 01 грудня 2006 року між АКБ «Мрія», правонаступником якого є ПАТ «ВТБ БАНК», та ОСОБА_4 було укладено кредитний договір № 2И. 02 лютого 2007 року між Банком та ОСОБА_4 укладено Додаткову угоду до Кредитного договору №2И від 01.12 2006 року. 29 грудня 2008 року між Банком та ОСОБА_4 укладено Додаткову угоду №1 до Кредитного договору №2И від 01.12.2006 року. 27 лютого 2009 року між Банком та ОСОБА_4 укладено Договір про внесення змін №2 до Кредитного договору №2И від 01.12.2006 року.

Відповідно до умов Кредитного договору, позивач надав ОСОБА_4 кредит в сумі 130 903 долари США 37 центів, а остання зобов`язалась в свою чергу повернути кредит в строк до 01 грудня 2021 року включно. 29 жовтня 2012 року між ПАТ «ВТБ БАНК», ОСОБА_4 та ОСОБА_2 було укладено Договір про переведення боргу №1 від 29.10.2012 року. Таким чином, починаючи з 29 жовтня 2012 року, новим боржником за Кредитним договором №2И від 01.12.2006 року є ОСОБА_2 , який, починаючи з грудня 2014 року, свої зобов`язання за Кредитним договором не виконує. В забезпечення виконання ОСОБА_5 зобов`язань за Кредитним договором, 29 жовтня 2012 року між позивачем та ОСОБА_3 укладено Договір поруки № 101.8-02/208 від 29.10.2012 р. 14 травня 2015 року між Банком та відповідачкою ОСОБА_3 укладено договір про внесення змін №1 до Договору поруки № 101.8-02/208 від 29.10.2012 року.

Банк свої зобов`язання за кредитним договором виконав належним чином шляхом надання кредиту. Станом на час заявлення позову відповідачі свої зобов`язання, щодо погашення заборгованості по наданому кредиту та сплаті процентів за користування ним, не виконують.

Посилаючись на викладене, позивач просив задовольнити позов.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 26 березня 2021 року позов - задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь АТ «Універсал Банк» заборгованість за кредитним договором № 2И від 01.12.2006 року в розмірі 130 930,11 Доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 25.11.2016 року становить 3350 245, 55 грн.

Стягнуто з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь АТ «Універсал Банк» витрати по оплаті судового збору в розмірі по 25 126,84 грн., з кожного.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , діючий в інтересах ОСОБА_2 , посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

Судові витрати покласти на позивача.

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення без зміни, посилаючись на законність судового рішення.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції 23.09.2021 р. представник відповідача ОСОБА_2 підтримав апеляційну скаргу з підстав та доводів, викладених в ній.

Представник позивача заперечував проти апеляційної скарги, вважаючи її безпідставною.

В подальшому в судове засідання представник апелянта не з`явився, у поданому клопотанні просив відкласти розгляд справи в зв`язку з тим, що він хоча станом на 29 жовтня 2021 року й отримав повний курс вакцинації, однак не отримав сертифікату про це та й не зареєстрований у додатку «Дія».

Обговоривши зазначене клопотання, колегія суддів вважає необхідним закінчити розгляд справи у відсутність представника ОСОБА_2 , оскільки він надав суду пояснення по суті апеляційної скарги, та міг з`явитись в судове засідання, надавши докази щодо здійснення вакцинації, яку згідно із його заявою, він отримав. Окрім того, справа перебуває у судах на розгляду із серпня 2015 року, а чергова неявка представника апелянта буде сприяти подальшому затягуванню розгляду справи, що є неприпустим.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність й обґрунтованість постановленого рішення суду в цій частині, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з доведеності та обґрунтованості позовних вимог.

Однак, колегія суддів не може повністю погодитись з таким висновком суду, виходячи з наступного.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України договори та інші правочини є підставами виникнення цивільних прав та обов`язків.

Згідно статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Істотними умовами договору відповідно до ч. 1 статті 638 ЦК України є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Статтею 639 ЦК України встановлено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлена письмова форма, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст.629 ЦК України).

Відповідно до частин 1 та 2 статті 207 ЦК України правочин вважається вчиненим у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

За змістом ч.ч. 1 та 2 ст. 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Як вбачається з матеріалів справи і це було встановлено судом, що 01 грудня 2006 року між АКБ «Мрія», перейменованим в ПАТ «ВТБ БАНК», та ОСОБА_4 було укладено кредитний договір № 2И, за умовами якого Банк надав ОСОБА_4 кредит в сумі 130 903 долари США 37 центів, а остання в свою чергу зобов`язувалась повернути кредит в строк до 01 грудня 2021 року включно, зі сплатою 12% річних.

02 лютого 2007 року між Банком та ОСОБА_4 укладено Додаткову угоду до Кредитного договору №2И від 01.12 2006 року.

29 грудня 2008 року між позивачем та ОСОБА_4 укладено Додаткову угоду №1 до Кредитного договору №2И від 01.12.2006 року.

27 лютого 2009 року між позивачем та відповідачкою ОСОБА_4 укладено Договір про внесення змін №2 до Кредитного договору №2И від 01.12.2006 року.

Відповідно до п. п. 8.1. Кредитного договору ОСОБА_4 зобов`язалась погашати проценти за користування кредитом щомісячно, починаючи з грудня 2006 року в розмірі, встановленому п. п 1.1. Договору.

За умовами п. п. 8.2. Кредитного договору ОСОБА_4 зобов`язувалась погашати кредит щомісячно рівними частинами в розмірі 1586,00 доларів США згідно Графіку.

Судом встановлено, що 29 жовтня 2012 року між ПАТ «ВТБ БАНК», ОСОБА_4 (первісний боржник, та ОСОБА_2 (новий боржник) було укладено договір про переведення боргу №1 від 29.10.2012 року, згідно п.п. 1.2. якого первісний боржник переводить на нового боржника виконання зобов`язань за Кредитним договором №2И від 01.12.2006 року, а саме погашення кредиту, сплати нарахованих процентів за користування кредитом, комісій та/або інших можливих платежів, а також всіх зобов`язань, що передбачені Кредитним договором.

Таким чином, починаючи з 29 жовтня 2012 року, новим боржником за Кредитним договором №2И від 01.12.2006 року є ОСОБА_2 .

Судом встановлено, що 29 жовтня 2012 року між Банком та відповідачем ОСОБА_2 укладено Договір про внесення змін №3 до Кредитного договору від 01.12.2006 року №2И.

14 травня 2014 року між Банком та відповідачем ОСОБА_2 укладено Договір про внесення змін №4 до Кредитного договору від 01.12.2006 року №2И.

Згідно п. п. 3.3.1. Кредитного договору (в редакції від 14.05.2014 року), відповідач ОСОБА_2 зобов`язався сплачувати проценти за користування кредитом в наступному розмірі: з 01.12.2006 року по 13.05.2014 року у розмірі 12 відсотків річних, з 14.05.2014 року по 14.05.2015 року у розмірі 10 відсотків річних, з 15.05.2015 року по 01.12.2021 року у розмірі 12 відсотків річних.

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_2 , починаючи з грудня 2014 року, свої зобов`язання за Кредитним договором не виконує.

Зі справи вбачається, що в забезпечення виконання ОСОБА_2 , зобов`язань за Кредитним договором, 29 жовтня 2012 року між Банком та ОСОБА_3 укладено Договір поруки № 101.8-02/208 від 29.10.2012 р.

14 травня 2015 року між Позивачем та ОСОБА_3 укладено Договір про внесення змін №1 до Договору поруки № 101.8-02/208 від 29.10.2012 року.

Відповідно до умов Договору поруки ОСОБА_3 на добровільних засадах поручається перед позивачем за виконання відповідачем ОСОБА_2 зобов`язань щодо повернення кредиту, сплати процентів за користування кредитом, комісій, пені, штрафних санкцій та збитків, розмір, термін, умови повернення та сплати яких встановлюється Кредитним договором.

Згідно з п. 2.1. Договору поруки, у разі невиконання зобов`язань за кредитним договором ОСОБА_2 , ОСОБА_3 несуть солідарну відповідальність перед Банком у повному обсязі зобов`язань Позичальника за Кредитним договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.

Порукою може забезпечуватися виконання зобов`язання частково або у повному обсязі. (ч. 2 ст. 553 ЦК України)

Згідно із ч. ч. 1, 2 ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Правовідносини, що виникли між сторонами регулюються нормами Цивільного кодексу України, умовами кредитного договору.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно розрахунку заборгованості за кредитним договором № 2И від 01.12.2006 року, наданого позивачем, заборгованість ОСОБА_2 станом на 25 листопада 2016 року складає суму 130 930,11 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 25.11.2016 року становить 3 350 245, 55 грн. яка складається з:

-простроченої заборгованості за кредитом в розмірі 14 044,57 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 25.11.2016 року становить 359 373, 09 грн.,

-строкової заборгованості по кредиту в розмірі 71 102,24 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 25.11.2016 року становить 1 819 367, 32 грн.,

- заборгованості за простроченими процентами в розмірі 28 169,26 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 25.11.2016 року становить 720 796, 29 грн.,

-заборгованості за нарахованими процентами в розмірі 1 165,01 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 25.11.2016 року становить 29 810,33 грн.,

-пені за несвоєчасну сплату процентів в розмірі 15 183,72 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 25.11.2016 року становить 388 521, 71 грн.,

- 3% річних за весь час прострочення сплати кредиту в розмірі 408,23 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 25.11.2016 року становить 10 445, 81 грн.,

-3% річних за весь час прострочення повернення процентів за користування кредитом в розмірі 857,08 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 25.11.2016 року становить 21 931, 00 грн.

З матеріалів справи також слідує, що 09 квітня 2015 року позивачем на адресу відповідача ОСОБА_2 була надіслана вимога про дострокове повернення протягом 60 календарних днів від дати отримання цього повідомлення всієї суми заборгованості за кредитом та процентів, яка станом на 01.04.2015 р. складає 90 826, 89 доларів США (а.с.46, т.1).

Аналогічна вимога про дострокове повернення всієї суми заборгованості за кредитом та процентів, яка станом на 01.04.2015 р. складає 91 436, 73 доларів США, була 15.05.2015 р. надіслана позивачем відповідачці ОСОБА_3 (а.с. 47 т.1).

З позовом Банк звернувся 25 серпня 2015 року, в якому, з урахуванням збільшених позовних вимог, просив стягнути заборгованість за кредитним договором, яка утворилась станом на 25.11. 2016 року.

Статтею 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

За змістом ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За умовами п. 7.1 кредитного договору, у разі прострочення позичальником зобов`язань з погашення кредиту та /або слати процентів за його користування та /або інших платежів згідно умов договору, позичальник зобов`язаний сплатити на користь Банку пеню за кожний день прострочення у розмірі 0,1% від суми прострочених зобов`язань за кожен день прострочки.

У постанові від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18) Велика Палата Верховного Суду відступила від правових висновків Верховного Суду України, викладених у постановах: від 23 вересня 2015 року у справі № 6-1206цс15, від 21 вересня 2016 року у справі № 6-1252цс16 та зробила висновок про те, що звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно засвідчує такі зміни. Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Наявність судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник виконав не в повному обсязі, не є підставою для нарахування процентів та пені за кредитним договором, який у цій частині змінений кредитором, що засвідчено в судовому рішенні. Якщо за рішенням про звернення стягнення на предмет застави заборгованість за кредитним договором указана в такому рішенні у повному обсязі, кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України.

Крім того, після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання (висновок, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 ).

Відповідно до ч.4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Таким чином, Банк у квітні 2015 році скористався своїм правом на дострокове повернення кредитної заборгованості та на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів та порядку сплати процентів за користування кредитом, що підтверджено направленими на адресу відповідачів досудовими вимогами від 09 квітня 2015 року та від 15 травня 2015 р. (а.с.46,47 т.1).

Вказану вимогу було отримано відповідачкою ОСОБА_3 11 червня 2015 року (а.с.48 т.1)

При цьому, умови кредитного договору, укладеного сторонами, не містять домовленості про порядок сплати процентів поза межами строку дії договору.

З матеріалів справи слідує, що останній платіж відповідач здійснив в грудні 2014 року. З урахуванням дати одержання відповідачами досудової вимоги про дострокове погашення кредитної заборгованості протягом двох місяців право позивача нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припинилося 12 серпня 2015 року, тому до цієї дати нарахування відсотків має здійснюватися, виходячи із 12 % річних відповідно до умов договору, однак з 12 серпня 2015 року до 25 листопада 2016 року розмір відсотків має вираховуватися із 3 % річних відповідно до ст. 625 ЦК України.

Отже, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припинилося з 12 серпня 2015 року, однак позивачем відповідно до наданого розрахунку кредитної заборгованості проценти за користування кредитом було нараховано станом на 25 листопада 2016 року у розмірі, визначеному договором кредиту, а не відповідно до положень частини другої статті 625 ЦК України, в зв`язку з чим з відповідачів підлягає стягненню наступна заборгованість:

4 468,11 доларів США заборгованість за простроченим кредитом,

80678,70 доларів США - поточна заборгованість

47,76 доларів США - 3 % річних на прострочену заборгованість за кредитом,

9760,68 доларів США - прострочена заборгованість за відсотками, станом на 11 серпня 2015 року;

134,39 доларів США - 3% річних, вирахуваної від простроченої заборгованості за відсотками в сумі 9760,68 доларів США, станом на 25 листопада 2016 року;

643,05 доларів США - заборгованість за нарахованими процентами за період з 28 липня 2015 року по 11 серпня 2015 року;

4228,19 доларів США. - пеня, нарахована у зв`язку з несвоєчасною сплатою процентів та кредиту в розмірі 0,1% за кожен день прострочення платежу за період з 01 грудня 2014 року по 25 листопада 2016 року, а всього: на загальну суму 99 960,67 доларів США, що за офіційним курсом становить .

Враховуючи наведене, рішення суду слід змінити, зменшивши суму стягнутої солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь Банку заборгованості за кредитним договором №24 від 01 грудня 2006 року з 130 930 доларів США до 99 960,67 доларів США, що за офіційним курсом становить 2 557 798 грн. 12 коп.

У відповідності до приписів ст. 141 ЦПК України підлягає зменшенню стягнутий з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 судовий збір з 25 126,84 грн. до 19 181 грн. 83 коп. з кожного.

Щодо заперечень, викладених в апеляційній скарзі на ухвалу про відмову у задоволенні клопотання про призначення експертизи від 12 березня 2020 року, колегія суддів зазначає наступне.

З матеріалів справи слідує, що судом першої інстанції неодноразово задовольнялося клопотання представника відповідачів про призначення економічної експертизи в даній справі, яка була призначена відповідно до ухвал Дніпровського районного суду м. Києва від 25 січня 2017 року, 27 липня 2017 року, 01 серпня 2018 року та 07 листопада 2019 року.

Поряд з цим, дана експертиза не була виконана, оскільки відповідачами не було виконано зобов`язання щодо оплати вартості її проведення.

Посилання представника відповідача ОСОБА_2 про те, що недоплата експертизи, призначеної ухвалою суду першої інстанції від 07 листопада 2019 року відбулась не з вини відповідача, оскільки рахунок на оплату №2888 від 19 грудня 2019 року ОСОБА_2 отримав лише 10 лютого 2020 року, а 12 березня 2020 року в Україні було запроваджено карантин, в зв`язку з чим у останнього не було фізичної можливості здійснити доплату за проведення експертизи, не заслуговують на увагу, так як з дати отримання рахунку та до запровадження карантину у ОСОБА_2 було достатньо часу (один місяць) для оплати суми за проведення призначеної судом експертизи.

За приписами ч. 1 ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню цивільного судочинства, зокрема, подання клопотання (заяви) для вирішення питання, яке вже вирішено судом.

Дана справа перебувала в провадженні суду першої інстанції з серпня 2015 року.

Враховуючи наведене, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні клопотання від 12 березня 2020 року про призначення у даній справі економічної експертизи, оскільки неодноразові не виконання стороною відповідачів вимог ухвал про призначення економічної експертизи та клопотань експертів про оплату призначеної експертизи слугували затягуванню розгляду справи понад п`ять років, що є не розумним строком розгляду справи у відповідності до цивільного процесуального законодавства, і такі дії є зловживання процесуальними правами.

Керуючись ст.ст.367, 374, 376, 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , діючого в інтересах ОСОБА_2 , - задовольнити частково.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 26 березня 2021 року - змінити.

Зменшити розмір стягнутої солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь Акціонерного товариства «Універсал Банк» заборгованості за кредитним договором №24 від 01 грудня 2006 року з 130 930 доларів США до 99 960,67 доларів США, що за офіційним курсом становить 2 557 798 грн. 12 коп.

Зменшити стягнутий з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 судовий збір з 25126,84 грн. до 19181 грн. 83 коп. з кожного.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня виготовлення повної постанови.

Повний текст постанови виготовлений 22 листопада 2021 року.

Головуючий

Судді: