Ухвала

26 січня 2020 року

м. Київ

справа № 607/17468/19

провадження № 61-16831ск20

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Черняк Ю. В. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 19 червня 2020 року та постанову Тернопільського апеляційного суду від 19 жовтня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Комунального некомерційного підприємства «Тернопільська університетська лікарня» Тернопільської обласної ради про відшкодування шкоди,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Комунального некомерційного підприємства «Тернопільська університетська лікарня» Тернопільської обласної ради про відшкодування шкоди.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 19 червня 2020 року, залишеним без змін постановою Тернопільського апеляційного суду від 19 жовтня 2020 року, у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

У листопаді 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 19 червня 2020 року та постанову Тернопільського апеляційного суду від 19 жовтня 2020 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати оскаржувані судові рішення і ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Ухвалою Верховного Суду від 01 грудня 2020 року касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 19 червня 2020 року та постанову Тернопільського апеляційного суду від 19 жовтня 2020 року залишено без руху для зазначення в касаційній скарзі обов`язкових підстав касаційного оскарження та надання касаційної скарги (у новій редакції) та її копії відповідно до кількості осіб, які беруть участь у справі.

У січні 2021 року до суду на виконання вказаної ухвали Верховного Суду надійшли матеріали для усунення недоліків касаційної скарги, зокрема, уточнена касаційна скарга, в якій заявник лише узагальнено посилається на пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України та не вказує, які саме висновки Верховного Суду щодо застосування норми права не були враховані судами першої та апеляційної інстанцій під час ухвалення оскаржуваних судових рішень.

Таким чином, заявником так і не було обґрунтовано зазначено обов`язкові підстави касаційного оскарження судових рішень, передбачені частиною другою статті 389 ЦПК України.

Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, узгоджуються із положеннями Конституції України, відповідно до статті 129 якої основними засадами судочинства є, серед інших, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Відповідно до Рекомендації № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року рекомендовано державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключають з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягнення таких цілей.

Наведене повністю узгоджується з правовими позиціями, сформованими Європейським судом з прав людини у справах Levages Prestations Services v. France (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) та Brualla Gomez de la Torre v. Spain (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії), згідно з якими умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції.

Згідно із частиною третьою статті 185, частиною другою статті 393 ЦПК України, у разі невиконання ухвали суду про залишення касаційної скарги без руху вона вважається неподаною та повертається заявникові.

Враховуючи викладене, невиконання вимог суду про усунення недоліків касаційної скарги перешкоджає суду касаційної інстанції вирішити питання про відкриття касаційного провадження, а тому касаційна скарга ОСОБА_1 підлягає поверненню.

Керуючись статтями 392, 393 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 19 червня 2020 року та постанову Тернопільського апеляційного суду від 19 жовтня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Комунального некомерційного підприємства «Тернопільська університетська лікарня» Тернопільської обласної ради про відшкодування шкоди повернути заявнику.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та оскарженню не підлягає.

Суддя Ю. В. Черняк