ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 січня 2021 року м. Херсон

справа № 766/7103/20

провадження № 22-ц/819/82/21

Херсонський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого ( суддя-доповідач)Чорної Т.Г.,
суддів:Пузанової Л.В.
Склярської І.В.

секретарПавловська Ю.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Акцент-Банк» на рішення Херсонського міського суду Херсонської області у складі судді Рядчої Т.І. від 13 серпня 2020 року у цивільній справі за позовною заявою Акціонерного товариства «Акцент-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2020 року Акціонерне товариство «Акцент-Банк», (далі - АТ «Акцент-Банк»), яке є правонаступником прав та обов?язків Публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк», звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості.

Позов мотивовано тим, що 28 липня 2016 року ОСОБА_1 приєднався до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку з метою укладання кредитного договору № SAMABWFC9 та отримання кредитної картки.

На підставі підписаної Анкети-Заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківської послуг в А-Банку відповідачу надано кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 46,80 % щомісячно на суму залишку заборгованості за кредитом.

Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана ним Анкета-Заява разом з Умовами та Правилами і Тарифами, які викладені на банківському сайті https://а-bank.com.ua/terms, складає між ним та Банком кредитний договір, що підтверджується підписом у Анкеті-Заяві.

Посилаючись на порушення відповідачем умов договору щодо повернення кредитних коштів, позивач просив суд стягнути із ОСОБА_1 заборгованість за кредитними зобов`язаннями станом на 11 квітня 2020 року в сумі 28 794 грн 77 коп., яка складається із заборгованості за кредитом у розмірі 18 535 грн 82 коп., заборгованості по процентам за користування кредитом у розмірі 9 628 грн 95 коп., пені - 630 грн.

Рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 13 серпня 2020 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційний скарзі Акціонерне товариство «Акцент-Банк», посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення суду скасувати і ухвалити нове рішення про задоволення позову.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги банк посилається на те, що ОСОБА_1 в Анкеті-Заяві про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку підтвердив під розпис факт ознайомлення з Умовами та Правилами надання банківських послуг та зобов?язався в подальшому регулярно знайомитись зі змінами до них, викладеними на сайті банку. Як вбачається з розрахунку заборгованості, боржник користувався кредитом, а значить ознайомився з Умовами і Правилами надання банківських послуг в А-Банку і погодився з ними, оскільки даний кредитний договір є договором оферти. Своїм підписом позичальник підтвердив факт виконання банком усіх переддоговірних формальностей, щодо яких є застереження у законодавстві, зокрема у постанові правління НБУ №168 від 10.05.2007 року і саме це є доказом обізнаності позичальника з усіма умовами кредитування на момент підписання кредитного договору. Крім того, скаржник не погоджується з доводами суду першої інстанції в частині відмови у стягненні процентів, посилаючись на положення ч.1 ст.1048 ЦК України, відповідно до якої суд повинен був стягнути відсотки на рівні облікової ставки Національного банку України.

Письмовий відзив до суду апеляційної інстанції не надходив.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах, визначених статтею 367 ЦПК України, апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ зробив висновок про те, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.

Із матеріалів справи вбачається, що 28 липня 2016 року ОСОБА_1 підписав Анкету-Заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку.

Відповідач підтвердив свою згоду на те, що вказана анкета-заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг і тарифами, правилами користування, основними умовами обслуговування і кредитування, розміщеними в рекламному буклеті, становлять між ним і банком договір про надання банківських послуг, а також, що він ознайомився та погодився з умовами договору про надання банківських послуг до його укладення, екземпляр договору про надання банківських послуг погодився отримати шляхом самостійного роздрукування з офіційного сайту www.a-bank.com.ua та зобов`язується виконувати вимоги Умов та Правил надання банківських послуг, а також регулярно самостійно знайомитися з їх змінами на сайті А-Банку www.a-bank.com.ua.

Анкета-заява не містить суми наданих кредитних коштів та розміру відсоткової ставки за користування кредитом, пені за несвоєчасне погашення кредиту, які має сплатити боржник.

В наданому розрахунку заборгованості, яким позивач обґрунтовував свої вимоги зазначено, що станом на 11 квітня 2020 року ОСОБА_1 має заборгованість у розмірі 28 794,77 грн., яка складається з: 18 535,82 грн. - заборгованості за кредитом, 9628,95 грн. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 630 грн - пеня.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ «Акцент-Банк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

У заяві позичальника від 28 липня 2016 року, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді пені за порушення зобов?язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру, а також відсотків.

За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та поділяються на встановлені законом (розмір та підстави, стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави, стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

У заяві позичальника від 28 липня 2016 року процентна ставка не зазначена.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги стягнення заборгованості за тілом кредиту, відсотками та пені, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 28 липня 2016 року посилався на Витяг з Умов та правил надання банківських послуг у ПАТ «Акцент-Банку» розміщеного на сайті: https://а-bank.com.ua/terms, та на Витяг з Тарифів обслуговування кредитною карткою «Універсальна Gold», як невід`ємних частин спірного договору.

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей Витяг з Умов та правил розумів відповідач та ознайомився і погодився з ним, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг А-Банку, а також те, що вказаний документ на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містив умови, зокрема й щодо сплати відсотків та пені, та, саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.

Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.

Також варто зазначити, що в даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (https://а-bank.com.ua/terms) неодноразово змінювалися самим АТ «Акцент-Банк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин (28 липня 2016 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом ( 04 травня 2020 року ), тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату пені, відсотків, за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Умов не може розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин, в той час, як відповідно до частини шостої статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Надані позивачем Умови та Правила надання банківських послуг, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

Такі висновки відповідають правовій позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19) та в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 10 червня 2020 року в справі № 658/4229/18 (провадження № 61-9102св19), а тому посилання апелянта на постанови Верховного Суду від 09.07.2018 року по справі № 202/19403/13-ц, від 18.04.2018 року по справі № 705/6051/15-ц, від 14.02.2018 року по справі № 265/7652/15-ц, № 203/7644/13-ц ( 61-936св18) та № 2604/29253/12-ц (61-2741св18) є безпідставним.

Враховуючи наведене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що банк не довів, що саме надані ним Умови та Правила надання банківських послуг є складовою частиною кредитного договору і що саме ці Умови відповідач мав на увазі, підписуючи анкету-заяву позичальника, та відповідно брав на себе зобов`язання зі сплати процентів за користування кредитними коштами та пені в обумовленому позивачем розмірі.

Оскільки сторони у передбаченому законодавством порядку не передбачили розмір та порядок стягнення відсотків та пені колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно відмовив у задоволенні позову у цій частині.

При цьому доводи апеляційної скарги про те, що згідно до ч.1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів на рівні облікової ставки Національного банку України, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки такі вимоги позивачем не заявлялися, судом ці обставини не перевірялися.

Разом з тим, колегія суддів не може не погодитися з висновком суду першої інстанції про відмову в задоволенні позову в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту.

Відмовляючи у задоволенні позову в цій частині суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не було надано виписок операцій по банківському рахунку відповідача або інших первинних документів, які б підтверджували видачу/перерахування кредитних коштів, здійснення інших операцій по рахунку, наявність заборгованості та її розмір, а також наданий банком розрахунок кредитної заборгованості не є безспірним доказом існування між сторонами договірних відносин та розміру боргу, оскільки останнім не доведено факт укладення кредитного договору з відповідачем.

Проте судом не було з?ясовано характер спірних правовідносин, предмет доказування для всебічного встановлення обставин справи.

В той час, як до апеляційної скарги банк надав виписку по рахунку ОСОБА_1 за період з 28.07.2016 року по 15.09.2020 року з якої вбачається, що останній користувався кредитом, здійснював платежі з метою погашення кредитної заборгованості та оплати за послуги, товари, а тому вимоги банку щодо стягнення заборгованості за тілом кредиту підлягають задоволенню.

Розмір заборгованості за тілом кредиту відповідач належними та допустимими доказами не спростував.

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права (частина 1 статті 376 ЦПК України).

На підставі вищезазначеного, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга АТ «Акцент-Банку» підлягає частковому задоволенню, рішення суду в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту, як таке що прийняте з порушенням норм матеріального права і висновки якого не відповідають обставинам справи, підлягає скасуванню, з ухваленням в цій частині нового судового рішення про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «Акцент-Банк» заборгованості за кредитним договором у розмірі 18 535,82 грн, а в решті рішення суду залишити без змін.

Керуючись статтями 367, 374, 376 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Акцент-Банк» задовольнити частково.

Рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 13 серпня 2020 року в частині відмови у стягненні заборгованості за тілом кредиту скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення.

Стягнути з ОСОБА_1 який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податку НОМЕР_1 , на користь Акціонерного товариства «Акцент-Банк» яке знаходиться в м. Дніпрі, вул. Батумська, 11, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України 14360080, заборгованість за тілом кредиту за кредитним договором № № SAMABWFC1 від 24 липня 2016 року у розмірі 18 535,82 грн.

В решті рішення суду залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податку НОМЕР_1 , на користь Акціонерного товариства «Акцент-Банк», яке знаходиться в м. Дніпрі, вул. Батумська, 11, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України 14360080, судовий збір сплачений при подачі позовної заяви та апеляційної скарги у розмірі 3 363,20 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків передбачених п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий Т.Г.Чорна

Судді: Л.В.Пузанова

І.В.Склярська

Повний текст постанови складено 25 січня 2021 року

Суддя Т.Г. Чорна