Справа № 167/911/21
Номер провадження 2-о/167/76/21
У Х В А Л А

про залишення заяви без руху

23 листопада 2021 року м. Рожище

Суддя Рожищенського районного суду Волинської області Гармай І. Т. вивчивши заяву ОСОБА_1 , зацікавлені особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про встановлення факту, що має юридичне значення

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернулася в суд з заявою про встановлення факту постійного проживання її та ОСОБА_3 разом із спадкодавцем ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Статтею 293 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) визначено, що окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Відповідно до ч. 3 ст. 294 ЦПК України справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду.

Згідно з ст. 187 ЦПК України, суд відкриває провадження у справі за відсутності підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви чи відмови у відкритті провадження.

Вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, суд доходить такого висновку.

Відповідно до ч. 3 ст. 42 ЦПК України у справах окремого провадження учасниками справи є заявники, інші заінтересовані особи.

Верховний Суд України у своєму листі від 01 січня 2012 року вказує на те, що сторонами у справах окремого провадження є заявники, заінтересовані особи, які є спеціальними суб`єктами цього виду провадження.

В порушення зазначеним вимог заявником в якості сторони зазначені «зацікавлені особи» замість «заінтересованих осіб».

Таким чином, заявнику необхідно уточнити коло осіб, які мають брати участь при розгляді цієї заяви з урахуванням вищевказаних вимог законодавства.

Згідно вимог ст. 318 ЦПК України у заяві повинно бути зазначено: 1) який факт заявник просить встановити та з якою метою; 2) причини неможливості одержання або відновлення документів, що посвідчують цей факт; 3) докази, що підтверджують факт. До заяви додаються докази, що підтверджують викладені в заяві обставини, і довідка про неможливість відновлення втрачених документів.

Із заяви ОСОБА_1 убачається, що встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини їй необхідно для оформлення спадщини після смерті матері ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Листом Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» роз`яснено, що при розгляді справ про спадкування суди мають звертати увагу на наявність у матеріалах справи обґрунтованої постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, зокрема, відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину.

Згідно приписів ч. 4 ст. 49 Закону України «Про нотаріат» на вимогу особи, якій відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, зобов`язані викласти причини відмови в письмовій формі і роз`яснити порядок її оскарження. Про відмову у вчиненні нотаріальної дії нотаріус протягом трьох робочих днів виносить відповідну постанову.

У поданій заяві ОСОБА_1 зазначено, що у встановлений законом строк вона не подала заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини, так як вважала, що спадщину прийняла фактично, оскільки постійно проживала із спадкодавцем на день її смерті.

Проте, до заяви не додано відповідних доказів, що підтверджують звернення заявника до нотаріуса з метою оформлення спадщини, та доказів того, що їй було відмовлено в цьому із зазначенням причин відмови, які б перебували у причинно-наслідковому зв`язку з тим фактом, який просить встановити заявник (обґрунтованої постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, зокрема, відмови у прийнятті заяви про прийняття спадщини після смерті матері, яка слугувала б підтвердженням того, що в заявника на стадії оформлення права на спадщину виникли труднощі при підтвердженні постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини).

За змістом ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Разом з цим, право на пред`явлення заяви не є абсолютним, подаючи заяву заявник повинен дотримуватись вимог ЦПК України щодо форми, змісту.

Тлумачення ч. 1 ст. 293 ЦПК України дає підстави для висновку, що суд розглядає справи про встановлення фактів, які мають юридичне значення для заявника, з метою підтвердження наявності або відсутності таких фактів.

Як вбачається з вимог заяви, заявник просить встановити не тільки факт її проживання разом з спадкодавцем, а також і ОСОБА_3 , який в заяві вказаний як зацікавлена особа, що суперечить приписам ст. 293 ЦПК Украхни.

Ураховуючи вищенаведене, заявнику необхідно виправити вказані в ухвалі недоліки, а саме: уточнити статус осіб, які мають брати участь під час розгляду заяви, прохальну частину заяви та надати постанову нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії.

Означені вище недоліки позбавляють суд можливості відкрити провадження за цією справою та призначити її до судового розгляду.

Європейський суд з прав людини у своїй практиці неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у статті 6 розділу 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, не є абсолютним: воно може бути піддане допустимим обмеженням, оскільки вимагає за своєю природою державного регулювання. Держави-учасниці користуються у цьому питанні певною свободою розсуду (справа «Принц Ліхтенштейну Ганс-Адам ІІ проти Німеччини»).

Частиною 1 ст. 185 ЦПК України встановлено, що суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху, строк їх усунення не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Керуючись ст. ст. 175, 177, 185 ЦПК України, суддя

п о с т а н о в и в :

Заяву ОСОБА_1 , зацікавлені особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про встановлення факту, що має юридичне значення - залишити без руху.

Надати заявнику строк для усунення недоліків протягом десяти днів з дня вручення копії ухвали про залишення заяви без руху.

У разі невиконання вимог суду заява буде вважатися неподаною та повернута позивачу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя І. Т. Гармай