Справа № 489/1817/20 Головуючий у 1-й інстанції Коваленко І. В.
Провадження № 22ц/812/2093/21 Доповідач в апеляційній інстанції Ямкова О. О.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

24 листопада 2021 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Миколаївського апеляційного суду у складі:

головуючої: Ямкової О. О.,

суддів: Локтіонової О. В., Самчишиної Н. В.,

із секретарем: Горенко Ю. В.,

за участю: представника позивача Чаленка В. В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу

за апеляційною скаргою

Акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України»

(далі АТ «Укрексімбанк»)

на рішення Ленінського районного суду міста Миколаєва від 9 вересня 2021 року, ухваленого під головуванням судді Коваленка І. В. в залі судових засідань в місті Миколаєві о 9 годині зі складанням його повного тексту 10 вересня 2021, по справі

за позовом

АТ «Укрексімбанк» до ОСОБА_1 ,

третя особа ОСОБА_2

про звернення стягнення на предмет іпотеки,

В С Т А Н О В И Л А:

У квітні 2020 року АТ «Укрексімбанк» звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_1 , третя особа ОСОБА_2 , про звернення стягнення 28 906, 19 доларів США та 15 969 грн 77 коп. заборгованості ОСОБА_2 по кредитному договору, яка виникла внаслідок неналежного виконання зобов`язань позичальницею, та стягнута з неї та поручителя на підставі заочного рішення Ленінського районного суду міста Миколаєва від 17 травня 2013 року, на частину предмета іпотеки, яка належить відповідачу, а саме на Ѕ частку квартири АДРЕСА_1 шляхом проведення прилюдних торгів у межах процедури виконавчого провадження за початковою ціною встановленою на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності - незалежним експертом під час проведення виконавчих дій.

В обґрунтування позову банк зазначав, що 9 липня 2007 року між ВАТ «Укрексімбанк», правонаступником якого є АТ «Укрексімбанк», та третьою особою ОСОБА_2 , за погодженням з відповідачем, укладено іпотечний договір №62307Z33 на забезпечення кредитних зобов`язань третьої особи за кредитним договором №62307С27 на суму кредиту в розмірі 75 000 доларів США, та за яким в іпотеку банка передана належна ОСОБА_2 квартира АДРЕСА_1 , що набута нею у шлюбі з відповідачем.

Внаслідок неналежного виконання позичальницею своїх зобов`язань за договором, банком спочатку на її адресу надіслана вимога про добровільне погашення заборгованості за кредитом, яка у подальшому стягнута ним на підставі заочного рішення Ленінського районного суду міста Миколаєва від 17 травня 2013 року в загальному розмірі 28 906,19 доларів США та 15 969 грн 77 коп..

Разом з тим заборгованість за кредитним договором позичальницею не погашена, але за рішенням Ленінського районного суду міста Миколаєва від 1 березня 2017 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Миколаївської області від 11 травня 2017 року, колишнім подружжям ОСОБА_2 та ОСОБА_1 проведено поділ майна в виді квартири, що є іпотечним майном, внаслідок чого за відповідачем ОСОБА_1 визнано право власності на Ѕ частку квартири АДРЕСА_1 .

За такого, посилаючись на не погашення заборгованості позичальницею, перехід прав та обов`язків за іпотечним договором на частину предмета іпотеки до відповідача, як особи, яка хоча і не є боржником, але набула прав та обов`язків іпотекодавця, банк зазначав про виникнення у нього з цього часу права вимоги на звернення стягнення на Ѕ частину квартири, яка є іпотечним майном, та набута відповідачем на праві власності в результаті поділу майна з позичальницею.

Заперечуючи проти позову відповідач ОСОБА_1 відзиву до суду не подав, надавши в той же час заяву про застосування позовної давності, де вказав, що позивач звернувся до суду з цим позов через сім років після виникнення у нього 20 жовтня 2012 року права вимоги, оскільки сам змінив строк виконання кредитного зобов`язання шляхом направлення вимоги про дострокове погашення кредиту, та просив відмовити в задоволенні позову з цих підстав. Посилався на відповідну судову практику.

На заяву про застосування позовної давності АТ «Укрексімбанк» надані заперечення, у яких банк зазначав, що право на звернення на частину предмета іпотеки у нього виникло з моменту, коли він довідався про особу, яка порушила його права, а про таку особу він міг дізнатися лише в результаті набрання рішенням місцевого суду про поділ майна законної сили, та після чого відразу звернувся із цим позовом до суду.

Рішенням Ленінського районного суду міста Миколаєва від 9 вересня 2021 року у задоволенні позову АТ «Укрексімбанк» відмовлено.

Ухвалюючи рішення суд виходив з того, що позивач звернувся до суду з позовом поза межами позовної давності, що є самостійною підставою для відмови у задоволенні позовних вимог.

В апеляційній скарзі АТ «Укрексімбанк», посилаючись на порушення судом норм матеріального права, передчасність висновків суду щодо пропуску банком позовної давності просить його скасувати та ухвалити нове про задоволення позову в повному обсязі з підстав, викладених ним в якості обґрунтування позову.

Зазначав, що судом помилково не взято за початок перебігу позовної давності час початку перегляду судом апеляційної інстанції позову про поділ спільного майна подружжя, як дня коли особа довідалася або могла довідатись про порушення свого права.

Вказував, що оскільки ОСОБА_1 став новим власником Ѕ частини предмету іпотеки, то право на звернення з цим позовом до ОСОБА_1 у банку виникло після набуття ним статусу іпотекодавця.

Вказував, що суд помилково зазначив дату початку перебігу позовної давності, як 23 листопада 2012 року, що є строком виконання кредитного зобов`язання третьою особою за кредитним договором, замість вірної 11 травня 2017 року, набранням законної сили рішенням суду, за яким відповідач набув право власності на частину квартири, та до нього перейшли права та обов`язки за іпотечним договором.

Заперечуючи проти апеляційної скарги відповідач надав письмовий відзив, в якому зазначав, що рішення суду першої інстанції ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, вважав його законним та обґрунтованим.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі, перевіривши наведені в скарзі доводи та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з огляду на наступне.

Судом встановлено, що 9 липня 2007 року між ОСОБА_2 та ВАТ «Укрексімбанк», правонаступником якого є ПАТ «Укрексімбанк», а у подальшому АТ «Укрексімбанк», укладено кредитний договір №62307С27 про надання кредиту на споживчі цілі у загальному розмірі 75 000 доларів США, зі сплатою процентів за користування кредитом на умовах погашення щомісячно рівними частинами, з кінцевою датою погашення 15 липня 2017 року (а.с.5-16).

В забезпечення виконання зобов`язань за кредитною угодою, 9 липня 2007 року між банком та ОСОБА_2 укладено іпотечний договір №62307Z33, зареєстрований в реєстрі за №2000, за умовами якого остання передала в іпотеку належну їй на праві власності квартиру АДРЕСА_1 , визначеною договірною вартістю предмета іпотеки в розмірі 304 096 грн, право власності на яку вона набула згідно договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу 9 липня 2007 року, та зареєстрованого в реєстрі за №1999. При посвідченні іпотечного договору відповідачем ОСОБА_1 , як чоловіком іпотекодавиці, надана згода на укладення цього договору (а.с.21-24).

20 вересня 2012 року банком на адресу третьої особи надіслана вимога про необхідність дострокового погашення кредиту протягом 60 днів, яка вручена боржниці ОСОБА_2 24 вересня 2012 року (а.с.80).

На останній день строку виконання зобов`язань, визначений банком у відповідності до частини 2 статті 1050 ЦК України та пункту 4.2 кредитного договору, а саме 23 листопада 2012 року, позичальницею зобов`язання не виконані, заборгованість не повернута.

Тому на підставі заочного рішення Ленінського районного суду міста Миколаєва від 17 травня 2013 року, залишеного без змін ухвалою Апеляційного суду Миколаївської області від 9 квітня 2015 року, з позичальниці ОСОБА_2 та її поручителя в солідарному порядку на користь банку стягнута заборгованість за кредитним договором в сумі 28 906,19 доларів США, що еквівалентно 231 047 грн 17 коп., та 15 969,77 грн пені (а.с.26-29).

З цього часу заочне рішення суду знаходиться на виконанні, але не виконане, та банком позовів до третьої особи, як іпотекодавиці про звернення стягнення на предмет іпотеки не пред`явлено.

В той же час, рішенням Ленінського районного суду міста Миколаєві від 1 березня 2017 року, залишеним без змін 11 травня 2017 року ухвалою Апеляційного суду Миколаївської області, задоволено позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя та стягнення боргу за позикою, де як третя особа брав участь ПАТ «Укрексімбанк». Внаслідок судового розгляду постановлено про визнання за колишнім чоловіком ОСОБА_1 права власності на Ѕ частину квартири АДРЕСА_1 , яка є іпотечним майном (а.с.30-34).

Право особистої власності на частку квартири, набуту внаслідок поділу, відповідачем ОСОБА_1 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та реєстрі прав власності на нерухоме майно не зареєстровано (а.с.35-36).

Вважаючи, що з квітня 2017 року до відповідача ОСОБА_1 , як нового співвласника Ѕ частини спірної квартири, перейшли усі обов`язки та права іподекодавця за іпотечним договором, укладеним 9 липня 2007 року між банком та третьою особою, банк у квітні 2020 року, а саме через три роки, звернувся до суду із позовом про звернення стягнення заборгованості ОСОБА_2 на частину іпотечного майна, яке перейшло на праві власності до її колишнього чоловіка ОСОБА_1 ..

Згідно з частиною 1 статті 575 ЦК України іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека це вид забезпечення виконання зобов`язанням нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язанням одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно пере іншими кредиторами цього боржника у порядку встановленому цим Законом.

Іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору (частина 5 статті 3 Закону України «Про іпотеку»).

Згідно з частиною 1 статті 7 Закону України «Про іпотеку» за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання.

Частинами 1,3 статті 33 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтю 12 цього Закону. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Отже, законодавством передбачено право іпотекодержателя задовольнити забезпечені іпотекою вимоги за рахунок предмета іпотеки у випадку невиконання або неналежного виконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання.

У разі переходу права власності (права господарського відання) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва (частини1, 2 статті 23 вищенаведеного Закону), іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у випадку, якщо до відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою. Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обов`язки за іпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки.

Таким чином, набувши право власності в порядку поділу іпотечного майна, відповідач ОСОБА_1 набув статус іпотекодавця, та має всі його права і несе його обв`язки за іпотечним договором №62307Z33, укладеним 9 липня 2007 року між банком і позичальницею ОСОБА_2 , а тому до нього, як співвласника іпотечного майна банком, як кредитором, правомірно пред`являються забезпечені іпотекою вимоги, які можуть бути задоволені за рахунок частини предмета іпотеки, що належать відповідачу

Тому подаючи у квітні 2020 року позов до суду з вимогами про звернення стягнення на частину предмета іпотеки, банк вважав, що діє на захист своїх порушених прав та у межах строку, визначеного законом.

Однак відповідачем подана заява про застосування до вимог кредитора позовної давності, оскільки на його думку вона пропущена банком без поважних причин.

В той же час банком заяв про поважність причин поновлення строку давності не подано, а навпаки, у запереченнях на заяву, що подані до суду першої інстанції, та у змісті апеляційної скарги заявлено про те, що перебіг позовної давності у цих правовідносинах повинен відліковуватися від дня, коли банку стала відома нова особа іпотекодавця, що порушує його права (частина 1 стаття 261 ЦК України).

Тому дізнавшись про набуття права власності на частину іпотечного майна відповідачем ОСОБА_1 , що відбулося на підставі рішення суду, яке набрало законної сили 17 квітня 2017 року, банк в межах позовної давності звернувся з цими вимогами до суду 17 квітня 2020 року (а.с.43, 77-79).

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Перебіг позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина 1 статті 261 ЦК України).

За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина 5 статті 261 ЦК України).

Заміна сторін у зобов`язанні не змінює порядку обчислення та перебігу позовної давності (стаття 262 ЦК України).

Відповідно до статті 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Тобто позовна давність шляхом пред`явлення позову переривається саме на ту частину вимог (право на яку має позивач), що визначена ним у його позові. Що ж до вимог, які не охоплюються пред`явленим позовом, та до інших боржників, то позовна давність щодо них не переривається.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина 4 статті 267 ЦК України).

За правовими висновками, що викладені Верховним Судом України у постанові від 24 травня 2017 року при розгляді справи №544/525/15ц, на яку є посилання Верховного Суду у постанові від 26 червня 2019 року при розгляді справи №183/183/16ц та у постанові від 24 квітня 2019 року при розгляді справи №523/10225/15ц, за якими визначено, що перебіг строку позовної давності не перериває й подання позову з недодержанням правил підсудності, а також з іншим предметом спору та з іншими матеріально-правовими підставами.

Відтак, предметом спору у даній справі є звернення стягнення на іпотечне майно, та його пред`явлено кредитором до нового іпотекодателя, що є відмінний від позичальника.

Разом з тим така вимога не пов`язується з особою нового боржника, так як заміна сторін у зобов`язанні не змінює порядку обчислення та перебігу позовної давності.

Сам перебіг позовної давності, за такого роду вимогами кредитору, починається не з моменту надання відомостей про нового іпотекодавця, як особи, що порушує права іпотекодержателя, а зі спливом строку виконання основного зобов`язання, яке забезпечене іпотекою.

Тому вимога про звернення стягнення на іпотеку (заставу) «піддається» окремому впливу позовної давності. До неї поширюється загальна позовна давність тривалістю у три роки. На вимоги про звернення стягнення на заставлене майно поширюються всі правила щодо позовної давності (початок перебігу, зупинення, переривання, наслідки спливу тощо).

За таких обставин, колегія суддів доходить висновку, що набрання законної сили рішенням суду, яким поділене іпотечне майно між колишнім подружжям, та набуто право власності на частину предмета іпотеки новим іпотекодателем у квітні 2017 року, як особи, що є відмінної від особи позичальниці, не є підставою для початку перебігу позовної давності за вимогами про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Отже, банком пропущена позовна давність до основної вимоги про звернення стягнення на частину предмета іпотеки, яка належить новому іпотекодавцю ОСОБА_1 , що вірно визначено судом першої інстанції у якості підстави для відмови у задоволені пред`явленого позову.

Інші, наведені у апеляційній скарзі доводи, не спростовують правильність висновку суду першої інстанції щодо пропуску банком позовної давності до пред`явлених ним вимог, а тому не є підставою для його скасування.

Підстав для перерозподілу судових витрат у відповідності до статті 141 ЦПК України немає.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу АТ «Укрексімбанк» - залишити без задоволення, рішення Ленінського районного суду міста Миколаєва від 9 вересня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів до Верховного Суду, у випадках передбачених статтею 389 ЦПК України.

Головуюча О. О. Ямкова

Судді О. В. Локтіонова

Н. В. Самчишина