ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/699/21 Справа № 210/1587/20 Суддя у 1-й інстанції - Ступак С. В. Суддя у 2-й інстанції - Зубакова В. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 січня 2021 року м.Кривий Ріг

Справа № 210/1587/20

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Зубакової В.П.

суддів - Барильської А.П., Бондар Я.М.

сторони:

позивач - Акціонерне товариство Комерційний банк «ПРИВАТБАНК»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні, у порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, апеляційну скаргу позивача Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» на заочне рішення Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 07 липня 2020 року, яке ухвалено суддею Ступаком С.В. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області та повне судове рішення складено 07 липня 2020 року, -

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2019 року Акціонерне товариство Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (далі - АТ КБ «ПРИВАТБАНК») звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, посилаючись на те, що 20.12.2017 року між банком та відповідачем був укладений договір б/н, відповідно до якого останній отримав кредит у розмірі 10 000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана Заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг та Тарифами банку, які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між ним та банком договір, що підтверджується підписом у Заяві.

Внаслідок невиконання відповідачем своїх зобов`язань за договором, станом на 25 грудня 2020 року, утворилась заборгованість у розмірі 24 532,14 грн., а саме: 17 101,83 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 0,00 грн. заборгованість за нарахованими відсотками; 1220,16 грн. заборгованість за простроченими відсотками; 4 565,76 грн. заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит, згідно ст. 625 ЦК України; 0,00 грн. нарахування пені за прострочене зобов`язання, а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та Правил надання банківських послуг, 500,00 грн. штраф (фіксована частина) та 1 144,39 грн. штраф (процента складова),яку позивач просив суд стягнути з відповідача на його користь та вирішити питання щодо розподілу судових витрат.

Заочним рішенням Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 07 липня 2020 року, з урахуванням додаткового рішення цього ж суду від 06 листопада 2020 року, позовні вимоги задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованості за кредитним договором б/н від 20.12.2017 року в сумі 17 101,83 грн. та судові витрати у розмірі 1 2102,00 грн.

У решті позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач АТ КБ «ПРИВАТБАНК» просить скасувати рішення суду в частині відмови в задоволенні позовних вимог про заборгованості за відсотками за користування кредитними коштами, відсотків за статтею 625 ЦК України і неустойки (штрафів) та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення цих позовних вимог, посилаючись на невірне застосування судом норм матеріального права та неповне дослідження обставин справи. В іншій частині позивач просить залишити рішення суду першої інстанції без змін.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що суд першої інстанції дійшов необґрунтованого висновку щодо відсутності досягнення сторонами кредитного договору згоди про розмір відсотків за користування кредитом та неустойки. На думку позивача, ним було надано всі належні та допустимі докази на підтвердження заявлених позовних вимог, яким суд першої інстанції не надав належної оцінки, не пропонував позивачеві надати додаткові докази для підтвердження заявлених позовних вимог, у зв`язку з чим такі докази надаються до суду апеляційної інстанції. Позивач зазначає, що Верховним Судом у справі №153/1334/16-ц, у постанові від 24.09.2019 року, висловлено позицію з приводу неприйняття судами попередніх інстанції доказів та зазначено, що суд може визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, однак зобов`язаний встановити обставини, які підлягають доказуванню і зобов`язаний вжити всіх необхідних заходів з метою встановлення істини. Принцип змагальності не виключає необхідності всебічного та повного дослідження всіх обставин справи задля встановлення об`єктивної істини та об`єктивного вирішення справи.

Позивач наголошує на тому, що Умови та правила надання банківських послуг є публічними та не потребують підпису позичальника, й аналогічні висновки висловлено у постановах Верховного суду у справах №923/760/18, 642/5533/15-ц, 127/7543/17, 375/250/18.

Крім того, відповідач підписав Паспорт споживчого кредитування, в якому було погоджені всі умови кредитування, у тому числі нарахування відсотків та неустойки, а тому висновок суду першої інстанції щодо відсутності такого погодження є помилковим.

Стосовно відмови в стягнення процентів за статтею 625 ЦК України, позивач зазначив, що нарахування таких відсотків ним здійснено у порядку, визначеному Умовами та Правилами надання банківських послуг, які розміщені на сайті www.privatbank.ua та почали діяти з 01 березня 2019 року, згідно п. 2.1.1.2.12 яких сторони дійшли згоди, що в разі порушення Клієнтом зобов`язань з погашення заборгованості, починаючи з 181-го дня з моменту порушення зобов`язань Клієнта з погашення кредиту, Клієнт зобов`язується сплатити на користь Банку заборгованість по кредиту, а також проценти від суми неповернутого в строк кредиту, які, відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, встановлюються за домовленістю сторін у процентах від простроченої суми заборгованості у розмірі 86,4% - для картки «Універсальна», 84,00% - для картки «Універсальна Голд». Оскільки, відповідач використовував кредитний ліміт та здійснював погашення заборгованості, він прийняв та погодився із зміненими умовами договору та зобов`язаний сплатити відсотки саме у визначеному Банком розмірі.

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, за наявними матеріалами справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенн, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 20.12.2017 року між Публічним акціонерним товариством Комерційним банком «ПРИВАТБАНК», правонаступником якого є АТ КБ «ПРИВАТБАНК», та ОСОБА_1 укладено кредитний договір, згідно з умовами якого останній отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту 10000,00 грн. на картковий рахунок. Базова процентна ставка по кредитному ліміту на момент підписання договору 3,0 % на місяць з розрахунку 360 днів на рік (а.с.10-12).

Кредитний договір укладено шляхом підписання відповідачем Анкети-заяви про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг, згідно зі змістом якої відповідач погодився, що вказана Заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами і Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку становлять між сторонами договір про надання банківських послуг.

До позовної заяви позивачем додано Довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», згідно з якою ОСОБА_1 своїм підписом засвідчив, що отримав кредит з видачею кредитної картки у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування ним за базовою ставкою 3,0 % в місяць (нараховується на залишок заборгованості виходячи з розрахунку 360 днів у році), та визначенням строку внесення щомісячних платежів до 25 числа місяця, наступного за датою виникнення заборгованості, з визначенням їх розміру (включаючи плату за використання кредитних коштів в звітному періоді) в розмірі 7% від заборгованості, але не менше 50 грн. та не більше залишку заборгованості, зі сплатою пені за несвоєчасне погашення заборгованості у розмірі, який розраховується за наступною формулою: пеня = пеня 1 + пеня 2, де пеня 1 = базова відсоткова ставка по договору/30 - нараховується на кожен день прострочення кредиту, пеня 2 = 1% від заборгованості, але не менше 30 грн. в місяць, нараховується 1 раз в місяць, при наявності заборгованості по кредиту або відсоткам 5 і більше днів при виникненні прострочення на суму від 50 грн. та більше, штрафів у розмірі 500,00 грн. + 5% від суми позову (а.с.13).

За таких обставин, відповідачем ОСОБА_1 підписано Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», правонаступником якого є АТ КБ «ПРИВАТБАНК», та фінансові умови надання кредитки «Універсальна 30 днів льотного періоду», якими погоджено тарифи банку, порядок та розмір нарахування процентів та неустойки, що становлять договір приєдання.

Відповідач ОСОБА_1 свої зобов`язання за кредитним договором в повному обсязі не виконував, в результаті чого, станом на 25.12.2019 року, має заборгованість 24532,14 грн., яка складається: 0,00 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 17101,83 грн. заборгованість за простроченим тілом кредиту; 0,00 грн. - заборгованість за нарахованими відсотками; 1220,16 грн. заборгованість за простроченими відсотками; 4565,76 грн. заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України;. 0,00 грн. нарахована пеня; 0,00 грн. нараховано комісії, а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. штраф (фіксована складова), 1144,39 грн. штраф (процента складова). (а.с. 7- 9).

Встановивши, що відповідач ОСОБА_1 не виконував умови договору в частині повернення кредитних коштів, суд першої інстанції дійшов висновку про стягнення на користь позивача АТ КБ «ПРИВАТБАНК» з відповідача суми заборгованості за тілом кредиту, розмір якої останнім не оскаржується.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог АТ КБ «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення відсотків за користування кредитом та неустойки за порушення строків виконання зобов`язання, суд першої інстанції виходив з того, що, при укладенні Договору б/н від 20.12.2017 року, погоджено порядок нарахування відсотків у розмірі за базовою ставкою 3,0% в місяць (нараховується на залишок заборгованості виходячи з розрахунку 360 днів у році) з урахуванням пільгового періоду протягом 55 днів, пільговим періодом нарахування відсотків у розмірі 0,01% до 55 днів (льотна ставка діє при умові погашення заборгованості до 25 сила місяця, наступного за датою виникнення заборгованості), та нарахування неустойки за порушення виконання зобов`язань за цим договором, у зв`язку з чим для належного дослідження та перевірки наданого стороною позивача розрахунку заборгованості за кредитом, суд має володіти інформацією щодо строку дії картки, адже після закінчення такого строку припиняється право Банку з нарахування відсотків та неустойки в розмірах погоджених сторонами, а, оскільки АТ КБ «ПРИВАТБАНК» не надав суду жодного належного та допустимого доказу щодо видачі позичальнику кредитної картки та щодо строку її дії, а також щодо користування позичальником кредитними коштами, що позбавило суд можливості здійснити перевірку правильності нарахування відсотків за кредитом та штрафів за порушення строків виконання зобов`язань, відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог позивача про стягнення з відповідача заборгованості по відсотках за користування кредитом та штрафів за порушення строків виконання зобов`язань.При цьому, суд першої інстанції дійшов висновку, що АТ КБ «ПРИВАТБАНК» не надано належних та допустимих доказів погодження з позичальником ОСОБА_1 умов щодо розміру та порядку нарахування збільшених відсотків, нарахованих на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України, а тому відмовив в задоволенні цих позовних вимог з підстав їх недоведеності та необґрунтованості.

Зважаючи на те, що позивач АТ КБ «ПРИВАТБАНК» в апеляційній скарзі просить суд скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови в стягненні заборгованості за відсотками за користування кредитними коштами та відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України, і штрафами та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення позовних вимог АТ КБ «ПРИВАТБАНК» у повному обсязі, та доводи апеляційної скарги зводяться саме до незгоди з висновками суду в частині відсутності правових підстав для стягнення відсотків за кредитом у визначеному позивачем розмірі, а також неустойки, колегія суддів перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду в частині відмови в задоволенні позовних вимог АТ КБ «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення відсотків за користування кредитними коштами та відсотків, нарахованих на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України, та неустойки (штрафів) за порушення строків виконання зобов`язань, адже, згідно ч. 1 ст. 13, ч. 1 ст. 367 ЦПК України, і зважаючи на роз`яснення, викладені в п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 12 від 24.10.2008 року, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги та заявлених позовних вимог у суді першої інстанції.

За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику, грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем, у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлену законом, розмір та підстави стягнення якоих визначаються актами законодавства, та договірні, розмір та підстави стягнення якої визначаються сторонами в самому договорі.

Згідно п. 2.1.1.2.10 Умов та Правил наданя банківських послуг, за користування кредитом (за виключенням Пільгового періоду) Клієнт сплачує Банку фіксовану процентну ставку від суми трат, здійснених за рахунок кредиту. Розмір процентів залежить від виду картки та зазначений у Тарифах Банку та Паспорті споживчого кредиту.

Отже, для підтвердження заявлених позовних вимог щодо стягнення з відповідача заборгованості за простроченими відсотками, у розмірі 1 220,16 грн., та заборгованості за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України, у розмірі 4 565,76 грн., позивач АТ КБ «ПРИВАТБАНК» має надати суду належні та допустимі докази щодо виду картки, наданої позичальникові.

Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони на інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Отже, обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

Сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. В іншому випадку, за умови недоведеності тих чи інших обставин, суд вправі винести рішення у справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі.

Процесуальний закон містить вимоги до доказів, на підставі яких суд встановлює обставини справи, а саме: докази повинні бути належними, допустимими, достовірними, а у своїй сукупності - достатніми. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

За своєю природою змагальність судочинства засновується на розподілі процесуальних функцій і відповідно правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства суду та сторін (позивача та відповідача). Розподіл процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності втілюється у площині лише прав та обов`язків сторін. Отже, принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову за загальним правилом покладається на позивача, а доведення заперечень щодо позовних вимог покладається на відповідача.

Натомість, АТ КБ «ПРИВАТБАНК» не надав суду жодного доказу щодо типу виданої відповідачу ОСОБА_1 кредитної картки, здійснивши нарахування відсотків виходячи з відсоткової ставки 3,5% на місяць, з наданням суду Витягу з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», «Універсальна CONTRACT», «Універсальна GOLD» та Паспорту споживчого кредитування, які не містять інформації щодо предмета доказування, зокрема, щодо типу виданої відповідачеві кредитної картки.

Так, наданий позивачем Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», «Універсальна CONTRACT», «Універсальна GOLD» містить лише виклад умов використання всіх кредитних карт, які випускаються та обслуговуються АТ КБ «ПРИВАТБАНК», що не має правового значення для вирішення даного спору, а Паспорт споживчого кредиту містить інформацію щодо використання кредитних карт «Універсальна» та «Універсальна GOLD», порядок та умови використання яких не є тотожними.

При цьому, в Паспорті споживчого кредиту, підписаному відповідачем ОСОБА_1 20 грудня 2017 року, зазначено, що ця інформація зберігає чинність та є актуальною до 04 січня 2018 року та умови договору про споживчий кредит можуть відрізнятися від інформації, наведеної в цьому Паспорті споживчого кредиту, та можуть залежати від проведеної кредитодавцем оцінки кредитоспроможності споживача з урахуванням, зокрема, наданої ним інформації про майновий та сімейний стан, розмір доходів, тощо (а.с. 11-12).

На підставі наведеного вище, колегія суддів вважає цілком правомірним та обґрунтованим висновок суду першої інстанції про те, що відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог позивача про стягнення з відповідача заборгованості по за простроченими відсотками у розмірі 1 220,16 грн., оскільки нарахування такої заборгованості не підтверджено належними доказами.

Щодо стягнення заборгованості за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України, то слід зазначити наступне.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12 зазначено, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. З огляду на вказане Велика Палата Верховного Суду відхиляє аргументи позивача про те, що на підставі статті 599 та частини четвертої статті 631 ЦК України він мав право нараховувати передбачені договором проценти до повного погашення заборгованості за кредитом.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 4 лютого 2020 року у справі №912/1120/16 вказано, що у межах кредитного договору позичальник отримує позичені кошти у своє тимчасове користування на умовах повернення, платності і строковості. Цивільне законодавство передбачає як випадки, коли боржник правомірно користується наданими йому коштами та має право не сплачувати кредитору свій борг протягом певного узгодженого часу, так і випадки, коли боржник повинен сплатити борг кредитору, однак не сплачує коштів, користуючись ними протягом певного строку неправомірно. Зокрема, відносини щодо сплати процентів за одержання боржником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу врегульовані частиною першою статті 1048 ЦК України. Такі проценти є звичайною платою боржника за право тимчасово користуватися наданими йому коштами на визначених договором та законодавством умовах. Натомість наслідки прострочення грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити грошові кошти, але неправомірно не сплачує їх, урегульовані частиною другою статті 625 цього Кодексу, згідно яких на боржника за прострочення виконання грошового зобов`язання покладається обов`язок сплатити кредитору на його вимогу суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Такі проценти підлягають стягненню саме при наявності протиправного невиконання (неналежного виконання) грошового зобов`язання. Тому, за період до прострочення боржника підлягають стягненню проценти від суми позики (кредиту) відповідно до умов договору та частини першої статті 1048 ЦК України, як плата за надану позику (кредит), а за період після такого прострочення, підлягають стягненню річні проценти відповідно до частини другої статті 625 ЦК України як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, тобто як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання.

Таким чином, якщо строк кредитування закінчився або кредитор реалізував своє право на дострокове повернення кредиту, то з цього моменту припиняється нарахування процентів за кредитом і позичальник зобов`язаний сплатити неустойку та суми передбачені статтею 625 ЦК України.

Верховний Суд України у постанові від 22 жовтня 2014 року у справі №127цс14 висловив правовий висновок про те, що строк дії картки є кінцевим терміном кредитування.

Отже, АТ КБ «ПРИВАТБАНК» має право на стягнення відсотків, нарахованих на прострочений кредит відповідно до ст. 625 ЦК України, з моменту пред`явлення вимоги про дострокове повернення суми заборгованості за кредитом або ж після закінчення строку кредитування, тобто строку діє кредитної картки.

За змістом позовної заяви, вимоги про стягнення відсотків, нарахованих на прострочений кредит відповідно до ст. 625 ЦК України, пред`явлені станом на 25 грудня 2019 року, й матеріали справи не містять відомостей щодо того, в якому ж саме порядку заявлено ці вимоги - з моменту пред`явлення вимоги про дострокове повернення суми заборгованості за кредитом, або ж після закінчення строку кредитування, тобто строку діє кредитної картки.

За викладених обставин колегія суддів дійшла висновку щодо відсутності правових підстав для задоволення цих позовних вимог.

Посилання ж АТ КБ «ПРИВАТБАНК» на пункт 2.1.1.2.12. в редакції Умов та Правил надання банківських послуг, що почала діяти з 01.03.2019 року, в якому зазначено, що в разі порушення клієнтом зобов`язань з погашення заборгованості, починаючи з 181-го дня з моменту порушення зобов`язань, він зобов`язаний сплатити на користь банку заборгованість по кредиту, а також проценти від суми неповернутого в строк кредиту, які, у відповідності до ст. 625 ЦК України, встановлюються за домовленістю сторін у процентах від простроченої суми заборгованості в розмірі 86,4% для картки «Універсальна» та в розмірі 84% для картки «Універсальна голд», колегією суддів не беруться до уваги, з вищенаведених підстав, а саме, у зв`язку з відсутністю відомостей щодо типу виданої позичальнику кредитної картки та строку її дії.

Перевіряючи наявність правових підстав для задоволення позовних вимог АТ КБ «ПРИВАТБАНК» в частині покладення на відповідача обов`язку зі сплати штрафів на підставі пункту 2.1.1.7.6. Умов та Правил надання банківських послуг: 500,00 грн. штраф (фіксована частина) та 1 144,39 грн. штраф (процентна складова), колегія суддів дійшла висновку про необґрунтованість та безпідставність цих позовних вимог, оскільки, надані позивачем АТ КБ «ПРИВАТБАНК» Умови та Правила надання банківських послуг, не містять такого пункту, а покладення на позичальника відповідальності, яка не передбачена умовами Договору, є незаконною.

При цьому, колегією суддів враховано, що відповідальність сторін за цим Договором викладена у пункті 2.1.1.8 Умов та Правил надання банківських послуг, згідно якого за несвоєчасне виконання Клієнтом будь-якого грошового зобов`язання за цим Договором Банк має право нараховувати пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожний день прострочення виконання, тобто нарахування штрафів взагалі не передбачено кредитним договором.

Надання ж позивачем Паспорту споживчого кредиту, підписаного позичальником ОСОБА_1 20 грудня 2017 року (а.с. 11-12), не має правового значення для вирішення цих позовних вимог, оскільки в ньому сторони чітко погодили, що інформація за цим паспортом надана позичальнику 20 грудня 2017 року та зберігає чинність і є актуальною до 04 січня 2018 року, тобто, станом на день звернення позивача до суду з даним позовом (березень 2020 року), положення паспорта щодо права кредитора нараховувати штрафи є неактуальними, у зв`язку з чим заявлені позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.

За таких обставин, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції про відмову в задоволенні позовних вимог АТ КБ «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за простроченими відсотками у розмірі 1 220,16 грн., заборгованості за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України, у розмірі 4 565,76 грн. та штрафів у розмірі 500,00 грн. (фіксована частина) і 1 144,39 грн. (процентна складова), нарахованих відповідно до пункту 2.1.1.7.6. Умов та Правил надання банківських послуг, вважає за необхідне змінити мотиви відмови у задоволенні цих позовних вимог, у зв`язку з чим частково задовольняє апеляційну скаргу, а рішення суду, на підставі п.1 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, в зв`язку з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, змінює в частині мотивів відмови у задоволенні цих позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, п. 1 ч. 1 ст. 376, ст.ст. 381, 382 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу позивача Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» - задовольнити частково.

Заочне рішення Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 07 липня 2020 року та додаткове рішення Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 06 листопада 2020 рокузмінити в частині мотивів відмови в задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за простроченими відсотками, заборгованості за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України, та штрафів, нарахованих відповідно до пункту 2.1.1.7.6. Умов та Правил надання банківських послуг, виклавши їх у редакції цієї постанови.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повне судове рішення складено 26 січня 2021 року.

Головуючий:

Судді: