Справа № 127/7783/21
Провадження № 22-ц/801/2340/2021
Головуючий у суді 1-ї інстанції Жмудь О. О.
Доповідач:Стадник І. М.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

23 листопада 2021 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого, судді-доповідача Стадника І.М.,

суддів: Войтка Ю.Б., Матківської М.В.,

з участю секретаря судового засідання Безрученко Н.Р.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 2

апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 01 вересня 2021 року, ухвалене під головуванням судді Жмудя О.О., повний текст якого складено того ж дня,

в справі № 127/7783/21

за позовом у справі за позовом ОСОБА_1 (позивач)

до Управління патрульної поліції у Вінницькій області (відповідачі)

про відшкодування моральної шкоди, -

встановив:

Короткий зміст позовних вимог

У березні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про стягнення за рахунок державного бюджету моральної шкоди, обґрунтовуючи його тим, що 20.09.2020 в с. Степанівка Вінницького району Вінницької області було складено протокол про адміністративне правопорушення, згідно з яким позивач керував скутером «Honda» з ознаками наркотичного сп`яніння, від проходження огляду на стан сп`яніння відмовився.

Матеріали адміністративного правопорушення були направлені до Вінницького районного суду для розгляду справи по суті.

Судове засідання 09.10.2020 було відкладене за письмовою заявою ОСОБА_1 , 22.10.2020 розгляд справи також відкладено для витребування відеозапису з нагрудної камери поліцейського. Через ненадходження вказаного відеозапису судове засідання, призначене на 03.11.2020. Однак, відповіді від ВП не надійшло, відеозапис наданий суду не був.

Суд дійшов висновку про недоведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення та закрив провадження у справі.

Таким чином, ОСОБА_1 був позбавлений права володіти автомобілем з 20.09.2020 (дата складення протоколу про адміністративне правопорушення) до 18.11.2020 (закриття провадження у справі судом).

Позивач зазначає, що внаслідок незаконного складання протоколу про адміністративне правопорушення та вилучення водійського посвідчення, йому заподіяно моральної шкоди, яка полягає в тому, що він був позбавлений права заробляти кошти, доставляти дружину на роботу та у лікарню, що негативно вплинуло на сімейні стосунки та стосунки з оточуючими. Крім того, увесь час - 2 місяці його сприймали як правопорушника. Вказані обставини призвели до порушення нормальних життєвих зв`язків позивача та важких переживань.

Посилаючись на зазначені обставини, просив стягнути на свою користь за рахунок державного бюджету в рахунок відшкодування моральної шкоди кошти в розмірі 234 000,34 грн.

Рішення суду першої інстанції

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 01 вересня 2021 року в задоволенні позову відмовлено.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

06 жовтня 2021 року позивач ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апелянт вважає рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 01 вересня 2021 року незаконним та необґрунтованим, винесеним з порушенням норм матеріального права.

Доводи апелянта ОСОБА_1 полягають у тому, що висновок суду про недоведеність підстав позову є хибним.

Стверджує також, що суд помилково розглянув справу в порядку спрощеного провадження.

Також апелянт вказує на неоднакове застосування норм права, вказуючи на задоволення аналогічного спору, позивачем в якому була суддя Житомирського районного суду.

Узагальнені доводи і заперечення інших учасників справи

У відзиві на апеляційну скаргу Управління патрульної поліції у Вінницькій області в особі представника - Цубера М.М. просило рішення суду залишити без змін, а апеляційну скаргу позивача без задоволення.

Провадження у справі в суді апеляційної інстанції

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 01 листопада 2021 року відкрито апеляційне провадження у справі, а ухвалою від 10 листопада 2021 року закінчено підготовчі дії та призначено справу до розгляду.

Учасники справи, повідомлені в установленому законом порядку про дату, час і місце судового засідання, до суду не з`явилися, що відповідно до частини 2 статті 372 ЦПК України не перешкоджає апеляційному розглядові справи.

Висновки суду першої інстанції

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що незаконного застосування адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна, незаконного накладення штрафу відносно ОСОБА_1 не було застосовано. Судом не встановлено, а позивачем не доведено незаконних дій поліцейських, а відтак і підстав для відшкодування моральної шкоди..

Позиція апеляційного суду

Вивчивши матеріали справи і перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, позовних вимог та підстав позову, заявлених в суді першої інстанції, апеляційний суд дійшов таких висновків.

Згідно зі статтею 263 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Частиною першою статті 15 ЦК України встановлено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

Статтею 56 Конституції України кожному гарантовано право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

На підставі вказаної норми права, відшкодуванню за рахунок держави підлягає шкода у випадку встановлення факту заподіяння такої шкоди незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, визначені частиною сьомою статті 1176 ЦК України.

Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою у випадках вчинення незаконних дій, перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду.

За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу).

Статтями 2, 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» передбачено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку, зокрема, закриття справи про адміністративне правопорушення.

У статті 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» визначено, що в наведених у статті цього Закону випадках громадянинові відшкодовується, зокрема, моральна шкода.

Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного та психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру (частини п`ята, шоста статті 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду»).

Звернувшись з цим позовом до суду, позивач зазначав, що відповідачі протиправно склали щодо нього протокол про адміністративне правопорушення, передбачене частиною першою статті 130 КпАП України, чим завдали йому суттєвих моральних страждань, що призвело до порушення його нормальних життєвих та професійних зв`язків.

За змістом статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

За загальним правилом, підставою виникнення зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є завдання моральної шкоди іншій особі. Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди завданої особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади при здійсненні своїх повноважень виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою.

Застосовуючи статті 1173, 1174 ЦК України, суд має встановити: по-перше, невідповідність рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування чи відповідно їх посадової або службової особи вимогам закону чи іншого нормативного акта; по-друге, факт заподіяння цим рішенням, дією чи бездіяльністю шкоди фізичній або юридичній особі. За наявності цих умов є підстави покласти цивільну відповідальність за завдану шкоду саме на державу, Автономну Республіку Крим або орган місцевого самоврядування.

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, установлених цим Кодексом.

Згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 80 ЦПК України визначено, що достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Позивачем в порушення вищевказаних норм, на підтвердження вимог та мотивів позову не надано жодних доказів, в тому числі копій матеріалів справи про адміністративне правопорушення.

Самі переконання позивача без підтвердження їх належними і допустимими доказами не можуть бути підставою для задоволення позову.

Крім того, апеляційний суд звертає увагу на те, що сам по собі факт закриття справи про адміністративне правопорушення не тягне обов`язковий наслідок цивільно-правового характеру і не може бути доказом того, що дії та бездіяльність відповідачів заподіяли позивачу моральної шкоди.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд при розгляді справи №312/262/18 у постанові від 21.10.2020.

Щодо доводів апелянта про порушення судом першої інстанції норм процесуального права, так як справу було розглянуто в порядку спрощеного, а не загального позовного провадження, апеляційний суд зазначає таке.

Статтею 274 ЦПК України визначено категорії справ, які розглядаються у порядку спрощеного позовного провадження (частина 1), встановлені критерії, які суд враховує при вирішенні питання про розгляд справи в порядку спрощеного або загального позовного провадження (частина 3), а також передбачено (частина 2), що у порядку спрощеного провадження може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.

Дана цивільна справа не є такою, що не могла бути розглянута в порядку спрощеного провадження відповідано до частини 4 статті 274 ЦПК України, а позивач як в позовній заяві, так і в апеляційній скарзі жодним чином не обґрунтував необхідності її розгляду в порядку загального позовного провадження виходячи з критеріїв, визначених частиною 3 статті 274 ЦПК України.

Відтак враховуючи ціну позову, значення справи для сторін, обраний позивчем спосіб захисту, категорію та складність справи, а також відсутність доказів по спрві, зокрема те, що позивачем не ставилося питання про призначення експертизи, виклик свідків тощо, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про можливість розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження.

Встановивши, що позивач не надав належних та допустимих доказів незаконності дій відповідачів, а складання протоколу про адміністративне правопорушення не є притягненням особи до адміністративної відповідальності, так як відповідно до статей 283, 284 КУпАП таке питання може бути вирішено лише судом, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Отже колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, суд ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, що відповідно до статті 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення - без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст. 367, 368, 375, 382, 384 ЦПК України, Суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 01 вересня 2021 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Головуючий: І. М. Стадник
Судді: Ю.Б. Войтко М.В. Матківська