П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

„ 19 " січня 2021 року місто Маріуполь Донецької області

Єдиний унікальний номер 263/9428/20

Номер провадження 22-ц/804/408/21

Донецький апеляційний суд у складі:

головуючого: Зайцевої С.А.

суддів: Пономарьової О.М., Попової С.А.

за участю секретаря: Грішко С. В.

учасники справи:

позивач - Східне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Харків)

відповідач - ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Маріуполі Донецької області з повідомленням учасників справи апеляційну скаргу Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) на ухвалу Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 26 листопада 2020 року головуючого судді Кияна Д.В. зі складанням повного тексту судового рішення 26 листопада 2020 року по цивільній справі про стягнення коштів,-

В С Т А Н О В И В :

У липні 2020 року Східне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Харків) звернулося до суду з заявою про забезпечення позову шляхом накладення арешту на все майно, що належить ОСОБА_1 в межах суми позову 275 790, 72 грн.

Заяву мотивовано тим, що відповідно до наказу Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) від 26 грудня 2020 року № 267/к з 28 грудня 2019 року ОСОБА_1 працює на посаді головного спеціаліста Маріупольського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) (далі - Управління) та є державним службовцем відповідно до ч. 2 ст. 1 Закону України «Про державну службу». У червні 2020 року при перевірці первинних документів з обліку заробітної плати, саме розрахункових листів, відділом оплати праці Управління бухгалтерського обліку, фінансового та господарського забезпечення Управління було виявлено факт надмірно виплачених коштів заробітної плати ОСОБА_1 за першу половину червня 2020 року у сумі 275 790,72 грн. Дана виплата сталася внаслідок помилки, яка виникла в програмному комплексі «ІС-ПРО» у зв`язку з внесенням нових даних про присвоєння чергового рангу державного службовця ОСОБА_1 відповідно до наказу від 05 червня 2020 року № 2015/к, а саме: невірно зазначеної дати зміни рангу. Позивач вимушений був звернутися до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення надмірно сплачених коштів. Враховуючи, що заробітна плата ОСОБА_1 відповідно до щорічної декларації за 2019 рік становить 178 607 грн, просив забезпечити пред`явлений позов, оскільки у позивача є підстави вважати, що вказані обставини можуть істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду.

Ухвалою Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 26 листопада 2020 року заяву Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) про забезпечення позову по справі за позовом до ОСОБА_1 про стягнення коштів - залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі Східне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Харків) просить скасувати ухвалу суду та задовольнити заяву про вжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на все майно, що належить ОСОБА_1 в межах суми позову 275 790,72 грн, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права.

Зокрема зазначено, що кошти у сумі 275 790, 72 грн отримані ОСОБА_1 підлягають поверненню на рахунок управління, оскільки відповідна виплата сталася внаслідок рахункової помилки, тому на даний час у ОСОБА_1 відсутні правові підстави для набуття коштів. Між тим, у судовому засіданні під час розгляду справи ОСОБА_1 повідомила, що не має наміру повертати вказані кошти. Відповідно до декларації останньої про майно, доходи, втрати та зобов`язання фінансового характеру за 2019 рік, яка міститься на сайті НАЗК та була надана позивачем до заяви про забезпечення позову, заробітна плата ОСОБА_1 становила всього 178 607 грн, іншого доходу відповідач не має, тому є об`єктивні підстави вважати, що вказані обставини можуть істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду.

Відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 мотивований законністю та обґрунтованістю судового рішення. Зокрема,зазначила,що заявник належним чином не мотивував те,що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду . 26 листопада 2020 року Жовтневим районним судом міста Маріуполя Донецької області у справі за позовом Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) про стягнення з ОСОБА_1 безпідставно отриманих коштів в сумі 275 790,72 грн у задоволенні позову відмовлено. На теперішній час вказане рішення суду в апеляційному порядку не оскаржено та не скасовано,а тому задоволення заяви про забезпечення позову в рамках цивільної справи є неможливим. Позивач просить суд накласти арешт в рамках забезпечення позову на все майно, тим самим максимально уразити її в законних правах та інтересах, не обґрунтовуючи необхідність застосування таких найбільш обтяжливих заходів забезпечення, що не відповідає критеріям співрозмірності вимог позивача щодо забезпечення позову. Фактичне виконання судового рішення, враховуючи ціну позову у 275 790,72 грн,можливо і без застосування заходів забезпечення у вигляді арешту всього належного їй майна. Будь-яких доказів її недоброчесної поведінки, яка свідчила б про наміри уникнути відповідальності, та не виконувати рішення суду у випадку задоволення позовної заяви заявником не надано.

Крім того ,надала суду апеляційної інстанції копії договорів дарування : - від 06 липня 2020 року ,відповідно якого ОСОБА_1 передала у дарунок ОСОБА_2 квартиру АДРЕСА_1 ,посвідчений приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу Донецької області Саховою М.А.,реєстровий № 2172 ; - від 06 липня 2020 року ,відповідно якого ОСОБА_1 передала у дарунок ОСОБА_2 ,земельну ділянку площею 0,1000 гектарів,розташовану за адресою : АДРЕСА_2 ,земельна ділянка ? наданої для будівництва і обслуговування житлового будинку,господарських будівель і споруд, кадастровий номер :02:000:2157, посвідчений приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу Донецької області Саховою М.А.,реєстровий № 2173 (а.с. 102-108 матеріалів оскарження ухвали ).

У судовому засіданні апеляційного суду, проведеному у режимі відеоконференції, представник Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Іванова Т.О. підтримала доводи апеляційної скарги, ОСОБА_1 підтримала аргументи відзиву та просила залишити апеляційну скаргу без задоволення,ухвалу суду від 26 листопада 2020 року про відмову у забезпеченні позову залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників справи, дослідивши матеріали оскарження ухвали та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

З досліджених матеріалів справи вбачається,що 31 липня 2020 року Східне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Харків) звернулося до суду з позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення коштів та із заявою про забезпечення позову шляхом накладення арешту на все майно, що належить ОСОБА_1 в межах суми позову 275 790, 72 грн.

Ухвалою Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 19 серпня 2020 року заяву про забезпечення позову повернуто заявнику.

Постановою Донецького апеляційного суду від 06 жовтня 2020 року апеляційну скаргу Східного межрегіонального управління Міністерства юстиції ( м.Харків) в особі головного спеціаліста відділу судової роботи та міжнародної правової допомоги Іванової Т.О. задоволено,ухвалу Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 19 серпня 2020 року скасовано, направлено справу для продовження розгляду до суду першої інстанції .

Ухвалою Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 26 листопада 2020 року заяву Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) про забезпечення позову по справі за позовом до ОСОБА_1 про стягнення коштів - залишено без задоволення.

Суд першої інстанції встановивши, що між сторонами існує спір щодо стягнення з відповідача надмірно сплачених коштів, дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення заяви про забезпечення позову, оскільки у ній належним чином не мотивовано те, що невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Апеляційний суд не погоджується з вказаним висновком з наступних підстав.

Статтею 124 Конституції України визначений принцип обов`язковості судових рішень, який із огляду на положення статей 18, 153 ЦПК України поширюється також на ухвалу суду про забезпечення позову.

Забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Інститут забезпечення позову являє собою сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.

Відповідно до вимог статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Згідно зі статтею 150 ЦПК України позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

За змістом ч.2 ст. 151 ЦПК України підставою для забезпечення позову є заява у якій повинно бути зазначено причини, у зв`язку з якими потрібно забезпечити позов, вид забезпечення позову, який належить застосовувати, з обґрунтуванням його необхідності, а також інші відомості необхідні для забезпечення позову.

Згідно ч.3 ст. 151 ЦПК України забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Пленум Верховного Суду України в п. 4 Постанови «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» № 9 від 22 грудня 2006 року роз`яснив, що, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.

Зокрема, заява про забезпечення позову повинна містити причини, у зв`язку з якими потрібно забезпечити позов; вид забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності, а також інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

При цьому варто врахувати, що підтвердити за допомогою реально існуючих доказів подію, яка ймовірно настане або може настати в майбутньому, фактично неможливо, а тому наявність чи відсутність підстав для забезпечення позову оцінюються судом в залежності від кожного конкретного випадку, з урахуванням фактичних обставин справи і змісту позовних вимог.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Отже, суд при з`ясуванні підстав для забезпечення позову повинен об`єктивно оцінювати можливість настання несприятливих наслідків, пов`язаних з виконанням судового рішення.

Види забезпечення позову визначені статтею 150 ЦПК України та мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.

Забезпечення позову повинно застосовуватися із врахуванням принципу рівноправності сторін у спорі і не повинно призводити до невиправданого обмеження майнових прав відповідача, так як справа по суті ще не вирішена та факт порушення законних прав позивача не встановлений.

Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.

Звертаючись до суду із заявою про забезпечення позову, позивач повинен обґрунтувати причини звернення з такою заявою та надати суду докази наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову.

Отже, в кожному конкретному випадку розглядаючи заяву про забезпечення позову суду належить встановити наявність обставин, які свідчать про те, що в разі невжиття таких заходів можуть виникнути перешкоди для виконання рішення суду у разі задоволення позову. При цьому обов`язок доказування наявності таких обставин покладається на заявника.

Зі змісту заяви про забезпечення позову ,а також із позовної заяви вбачається, що між сторонами виник спір щодо стягнення з відповідача надмірно сплачених коштів , які отримані ОСОБА_1 внаслідок внесення нових даних до програмного комплексу « IC-Про » та відбулось автоматизоване помилкове надмірне нарахування заробітної плати працівнику на суму 275 790,72 грн ,а отже виплата ОСОБА_1 вказаних коштів,на думку заявника , відбулася безпідставно, та на даний час правові підстави для набуття (збереження) коштів у ОСОБА_1 відсутні,оскільки відповідна виплата сталася внаслідок лічильної (рахункової) помилки. Проте,заробітна плата ОСОБА_1 ,відповідно до декларації про майно,доходи,витрати та зобов*язання фінансового характеру за 2019 рік,яка міститься на сайті НАЗК та була надана позивачем до заяви про забезпечення позову,становила всього 178 607 грн.Іншого доходу відповідач не має,а сума стягнення за позовом становить 275 790,72 грн,а тому у позивача є об*єктивні підстави вважати,що вказані обставини можуть істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду,та ОСОБА_1 повідомила,що не має наміру повертати вказані кошти. У декларації ОСОБА_1 про майно,доходи,витрати та зобов*язання фінансового характеру за 2019 рік,крім іншого зазначено,що вона з 20 грудня 2006 року є власником квартири ,загальною площею 66,7 кв.м., вартістю на дату набуття права або за останньою грошовою оцінкою 93 625 грн. та з 20 грудня 2006 року є власником земельної ділянки,площею 100 кв.м.,вартістю на дату набуття права або за останньою грошовою оцінкою 53 500 грн. Заходи забезпечення позову ,шляхом накладення арешту на все майно,що належить ОСОБА_1 в межах суми позову 275 790,72 грн,є співмірними із заявленою вимогою,а невжиття заходів забезпечення позову призведе до ускладення чи неможливості виконання майбутнього рішення суду з огляду на дохід відповідача.

Тобто,заявником дотримані вимоги ст.151 ЦПК України, та обґрунтовано існування реальної загрози відчуження відповідачем майна .

Окрім вказаного , у матеріалах справи містяться договори дарування від 06 липня 2020 року, відповідно яких ОСОБА_1 подарила квартиру та земельну ділянку ,та не є їх власником .

З урахуванням доказів, що містяться у матеріалах судової справи,з*ясованих обставин, беручи до уваги обґрунтованість, розумність та адекватність вимог позивача, наявність зв`язку між заходом забезпечення позову та предметом позовних вимог, а також імовірність утруднення виконання можливого рішення суду, суд апеляційної інстанції , дійшов висновку про необхідність забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно ОСОБА_1 в межах суми позову 275 790, 72 грн , оскільки такий вид забезпечення позову є співмірним із заявленими позивачем вимогами, а також не позбавляє права володіння та користування відповідача належним йому майном.

Аргументи відзиву ОСОБА_1 про те,що рішення суду першої інстанції від 26 листопада 2020 року про відмову у задоволенні позову по справі № 263/9428/20 не оскаржується заявником управлінням,а тому задоволення заяви про забезпечення позову в рамках цивільної справи є неможливим , відхиляються судом апеляційної інстанції,оскільки ухвалою Донецького апеляційного суду від 06 січня 2021 року відкрито провадження за апеляційною скаргою Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) на рішення Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 26 листопада 2020 року.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Таким чином, апеляційна скарга підлягає задоволенню , а ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню ,з ухваленням нового судового рішення про задоволення заяви заявника та вжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно ОСОБА_1 в межах суми позову .

Керуючись ст.ст. 374,376,381,382 ЦПК України, апеляційний суд -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) - задовольнити .

Ухвалу Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 26 листопада 2020 року скасувати та ухвалити нове рішення .

Заяву Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м. Харків) про забезпечення позову по цивільній справі № 263/9428/20 до ОСОБА_1 про стягнення коштів задовольнити .

Вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 , яка зареєстрована за адресою : АДРЕСА_3 в межах суми позову 275 790 (двісті сімдесят п*ять тисяч сімсот дев*яносто ) грн 72 коп.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 22 січня 2021 року .

Судді: