Справа № 591/5815/20
Провадження № 2/591/728/21
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
18 січня 2021 року Зарічний районний суд м. Суми в складі:
головуючого судді - Северинової А.С.,
з участю секретаря судового засідання - Терещенко М.П.,
представника позивача - ОСОБА_1 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Суми цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 про розірвання договору підряду, стягнення збитків, пені, трьох процентів річних та моральної шкоди,
У вересні 2020 року ОСОБА_2 звернувся до суду з вказаним позовом, мотивуючи вимоги тим, що 17 грудня 2019 року між ним та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 було укладено договір підряду на виготовлення металопластикових конструкцій (вікон, дверей) на загальну суму 113 464 грн 09 коп. На виконання умов укладеного договору позивачем на користь відповідача були сплачені грошові кошти в сумі 113 464 грн.
Зазначає, що між сторонами було досягнуто домовленості щодо строків виконання договору підряду від 17 грудня 2019 року, а саме: протягом трьох тижнів з моменту внесення оплати. В подальшому, за ініціативою відповідача остаточний строк виконання робіт неодноразово переносився без обґрунтування останнім причин невиконання робіт в установлені раніше строки.
30 липня 2020 року позивач направив на адресу відповідача лист-повідомлення про встановлення граничного терміну виконання зобов`язання за укладеним договором підряду від 17 грудня 2019 року - 10 серпня 2020 року. Однак, станом на 21 серпня 2020 року роботи з виготовлення металопластикових конструкцій (вікон, дверей) відповідачем не були виконані.
У зв`язку із зазначеним, 21 серпня 2020 року позивач направив на адресу відповідача повідомлення/вимогу про відмову від договору та повернення грошових коштів в сумі 113 464 грн протягом 7 календарних днів з дня отримання даної вимоги, яку відповідач отримав 21 серпня 2020 року, проте станом на день розгляду даної справи судом договір підряду не виконаний, грошові кошти в сумі 113 464 грн позивачу не повернуті.
Посилаючись на вказані обставини, позивач просить суд:
- розірвати договір підряду від 17 грудня 2019 року на виготовлення металопластикових конструкцій (вікон, дверей), укладений між ним та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 ;
Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 08 жовтня 2020 року відкрито провадження у даній справі за правилами спрощеного позовного провадження та призначено справу до судового розгляду.
Протокольною ухвалою суду від 20 жовтня 2020 року відкладено розгляд справи на 13 листопада 2020 року у зв`язку з неявкою відповідача, щодо якого відсутні відомості про належне повідомлення про дату, час і місце розгляду справи.
13 листопада 2020 року протокольною ухвалою суду відкладено розгляд справи на 10 грудня 2020 року у зв`язку з неналежним повідомленням відповідача про дату, час і місце розгляду справи.
10 грудня 2020 року протокольною ухвалою суду розгляд справи відкладено на 18 січня 2021 року за клопотанням представника позивача.
В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_2 ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити. Відповідач про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, в судове засідання не з`явився, відзив не подав.
Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.
Заслухавши думку представника позивача, дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного.
Судом встановлено, що 17 грудня 2019 року між ОСОБА_2 та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 було укладено договір підряду у формі замовлення № 17.12-1 від 17 грудня 2019 року на виготовлення металопластикових конструкцій (вікон, дверей) на загальну суму 113 464 грн 09 коп. (а.с. 7, 8-10).
Відповідно до квитанції до прибуткового касового ордера від 28 квітня 2020 року за № 28.04/1 на виконання умов указаного договору позивачем на користь відповідача були сплачені грошові кошти в сумі 113 464 грн 00 коп. (а.с. 11).
30 липня 2020 року позивач направив на адресу відповідача листа про встановлення граничного строку виконання зобов`язання за укладеним договором підряду від 17 грудня 2019 року, а саме: 10 серпня 2020 року, який відповідач отримав 07 серпня 2020 року (а.с. 12, 13, 14).
21 серпня 2020 року позивач направив на адресу відповідача повідомлення/вимогу про відмову від договору та повернення грошових коштів в сумі 113 464 грн протягом 7 календарних днів з дня отримання даної вимоги, яку відповідач отримав 21 серпня 2020 року (а.с. 15, 16, 17), проте станом на день розгляду даної справи судом договір підряду не виконаний, грошові кошти в сумі 113 464 грн позивачу не повернуті.
Згідно зі статтею 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.
Відповідно до статей 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Відповідно до статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди.
Положеннями статті 614 ЦК України передбачено, що особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання.
Згідно із частиною першою статті 837 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу.
Статтею 846 ЦК України передбачено, що строки виконання роботи або її окремих етапів встановлюються у договорі підряду. Якщо у договорі підряду не встановлені строки виконання роботи, підрядник зобов`язаний виконати роботу, а замовник має право вимагати її виконання у розумні строки, відповідно до суті зобов`язання, характеру та обсягів роботи та звичаїв ділового обороту.
Частиною 2 статті 530 ЦК України визначено, що якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.
Як передбачено статтею 865 ЦК України, за договором побутового підряду підрядник, який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується виконати за завданням фізичної особи (замовника) певну роботу, призначену для задоволення побутових та інших особистих потреб, а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір побутового підряду є публічним договором. До відносин за договором побутового підряду, не врегульованих цим Кодексом, застосовується законодавство про захист прав споживачів.
Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач має право відмовитися від договору про виконання робіт (надання послуг) і вимагати відшкодування збитків, якщо виконавець своєчасно не приступив до виконання зобов`язань за договором або виконує роботу так повільно, що закінчити її у визначений строк стає неможливим.
Якщо під час виконання робіт (надання послуг) стане очевидним, що їх не буде виконано з вини виконавця згідно з умовами договору, споживач має право призначити виконавцю відповідний строк для усунення недоліків, а в разі невиконання цієї вимоги у визначений строк - розірвати договір і вимагати відшкодування збитків або доручити виправлення недоліків третій особі за рахунок виконавця.
У разі коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення.
Сплата виконавцем неустойки (пені), встановленої в разі невиконання, прострочення виконання або іншого неналежного виконання зобов`язання, не звільняє його від виконання зобов`язання в натурі.
З урахуванням наведених норм права та встановлених судом обставин щодо невиконання ФОП ОСОБА_3 умов договору у визначений строк, суд дійшов висновку, що право позивача на належне виконання умов договору підряду порушене з боку відповідача, тому підлягає захисту. Ураховуючи обставини того, що відповідач не виконав роботу у строк, визначений позивачем у листі від 30 липня 2020 року, тому обґрунтованими є вимоги позивача про розірвання договору підряду та стягнення збитків у вигляді сплачених позивачем на виконання договору підряду грошових коштів у сумі 113 464 грн.
Також суд вважає обґрунтованими доводи позивача про наявність підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача на користь позивача пені на підставі частини 5 статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» у розмірі трьох відсотків вартості роботи за кожний день прострочення за період з 11 серпня 2020 року, тобто, з наступного дня після встановлення позивачем граничного строку виконання робіт за договором підряду, до 18 вересня 2020 року, що становить 362 грн 71 коп., виходячи з наступного розрахунку: 113464 грн * 3 % * 39 днів / 366 днів.
Крім того, суд погоджується з доводами позивача про наявність підстав для стягнення з відповідача трьох процентів річних на підставі частини 2 статті 625 ЦК України за період з 29 серпня 2020 року, тобто з моменту отримання відповідачем вимоги про розірвання договору та повернення сплачених коштів, до 18 вересня 2020 року, що становить 195 грн 31 коп., виходячи з наступного розрахунку: 113464 грн * 3 % * 21 день / 366 днів.
Що стосується позовних вимог про стягнення моральної шкоди, суд виходить з наступного.
Відповідно до частини першої та пункту 9 частини другої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу з застосуванням, зокрема, такого способу захисту, як відшкодування моральної (немайнової) шкоди.
За загальним правилом зобов`язання з відшкодування шкоди (майнової та немайнової) є прямим наслідком правопорушення, тобто порушення охоронюваних законом суб`єктивних особистих немайнових і майнових прав та інтересів учасників цивільних відносин. При цьому одне і те ж правопорушення може призводити до негативних наслідків як у майновій, так і немайновій сферах, тобто виступати підставою для відшкодування майнової та моральної шкоди одночасно.
Заподіяння моральної шкоди та компенсація відповідних немайнових втрат може мати місце як в договірних, так і в деліктних правовідносинах (поза межами існуючих між потерпілим і завдавачем шкоди договірних чи інших правомірних зобов`язальних відносин).
Згідно з частинами першою та другою статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку зі знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
Відповідно до частин третьої, четвертої статті 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.
Відповідно до статті 611 ЦК України моральна шкода підлягає відшкодуванню у разі порушення зобов`язання, якщо таке відшкодування встановлено договором або законом. Тобто законодавець указує на два випадки компенсації моральної шкоди - вони визначені умовами договору або випливають із положень законодавства (зокрема статті 4, 22 Закону про захист прав споживачів).
Спори про відшкодування фізичній особі моральної шкоди розглядаються, зокрема: коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції України або випливає з її положень; у випадках, передбачених законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди; при порушенні зобов`язань, які підпадають під дію Закону про захист прав споживачів чи інших законів, що регулюють такі зобов`язання і передбачають відшкодування моральної шкоди.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 01 вересня 2020 року у справі № 216/3521/16-ц дійшла наступних висновків, які відповідно до частини 4 статті 263 ЦПК України мають враховуватися судом при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин.
Виходячи з положень статей 16 і 23 ЦК України та змісту права на відшкодування моральної шкоди в цілому як способу захисту суб`єктивного цивільного права, компенсація моральної шкоди повинна відбуватися у будь-якому випадку її спричинення - право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди виникає внаслідок порушення права особи незалежно від наявності спеціальних норм цивільного законодавства.
Статті 4 та 22 Закону про захист прав споживачів у чинній редакції прямо передбачають право споживача на відшкодування моральної шкоди у правовідносинах між споживачами та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг.
Так, вирішуючи спір щодо відшкодування моральної шкоди за порушення споживчого договору, суди мають враховувати, що моральна шкода за порушення цивільно-правового договору як спосіб захисту суб`єктивного цивільного права може бути компенсована і в тому разі, якщо це прямо не передбачено законом або тим чи іншим договором, і підлягає стягненню на підставі статей 16 та 23 ЦК України і статей 4 та 22 Закону про захист прав споживачів навіть у тих випадках, коли умовами договору право на компенсацію моральної шкоди не передбачено.
Обґрунтовуючи позовні вимоги щодо наявності підстав для відшкодування моральної шкоди, позивач вказав, що внаслідок невиконання відповідачем своїх зобов`язань за договором підряду він переніс нервовий зрив та емоційне потрясіння, адже сума договору є значною, що становить в еквіваленті близько 4000 доларів США. Дана ситуація позначила негативні зміни у житті позивача, зокрема, щоденні думки про способи повернення своїх коштів, пошуку виходу з ситуації, негативні переживання безвихідності ситуації, постійна тривога, фіксованість уваги на проблемі, знижений нестійкий настрій, порушення сну, нервозність, дратівливість.
Таким чином, суд дійшов висновку, що знайшов підтвердження факт заподіяння позивачу моральної шкоди, яка полягає у душевних стражданнях, яких той переніс у зв`язку з невиконанням відповідачем своїх зобов`язань за договором підряду, що вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя та відновлення порушеного права.
Визначаючи розмір моральної шкоди, суд, виходить з характеру правопорушення, глибини душевних страждань, а також враховуючи вимоги розумності і справедливості вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача 5000 грн для відшкодування моральної шкоди.
За таких обставин, суд дійшов висновку, що право позивача порушене і підлягає захисту шляхом розірвання укладеного між сторонами договору підряду від 17 грудня 2019 року та стягнення з відповідача на користь позивача збитків у сумі 113 464 грн 00 коп., пені у сумі 362 грн 71 коп., трьох процентів річних від простроченої суми у сумі 195 грн 31 коп. та моральної шкоди в сумі 5000 грн.
Отже, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.
Судові витрати підлягають розподілу в порядку, встановленому ст. 141 ЦПК України.
Оскільки позов задоволено частково, а саме: на 95,97 % (199022,02 грн * 100 % / 124022,02 грн), тому з відповідача на користь позивача пропорційно до задоволених позовних вимог підлягають стягненню судові витрати зі сплати судового збору, які позивач поніс за подання заяви про забезпечення позову у сумі 420 грн 40 коп. (2102 грн * 0,2) та за подачу апеляційної скарги на ухвалу суду про відмову у забезпеченні позову у сумі 420 грн 40 коп. (2102 грн * 0,2), що становить 806 грн 92 коп., виходячи з наступного розрахунку: (420,40 грн + 420,40 грн) * 95,97 % = 806 грн 92 коп.
Водночас, оскільки у задоволенні заяви про забезпечення позову, яка була подана разом з позовною заявою, позивачу відмовлено і вказана ухвала суду набрала законної сили, тому відсутні підстави для відшкодування судових витрат зі сплати судового збору за подання вказаної заяви.
Крім того, оскільки позивач був звільнений від сплати судового збору за подачу позовної заяви на підставі ч. 3 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів», тому з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір за немайнову вимогу про розірвання договору підряду у сумі 840 грн 80 коп. (2102 грн * 0,4) та пропорційно до задоволених майнових вимог у сумі 806 грн 92 коп. (2102 грн * 0,4 * 95,97 %), а всього - 1647 грн 72 коп. (840,80 грн + 806,92 грн).
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 141, 264, 265, 280-282 ЦПК України, суд, -
Позов ОСОБА_2 задовольнити частково.
Розірвати договір підряду від 17 грудня 2019 року на виготовлення металопластикових конструкцій (вікон, дверей), укладений між фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 та ОСОБА_2 .
Стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 збитки у сумі 113 464 грн 00 коп., пеню у сумі 362 грн 71 коп., три проценти річних від простроченої суми у сумі 195 грн 31 коп. та моральну шкоду в сумі 5000 грн 00 коп.
Стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 на користь держави судовий збір у сумі 1647 грн 72 коп.
Заочне рішення може бути переглянуте Зарічним районним судом м. Суми за письмовою заявою відповідача, яка може бути подана до Зарічного районного суду м. Суми протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Позивач має право оскаржити заочне рішення суду безпосередньо до Сумського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
До початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається учасниками справи через Зарічний районний суд м. Суми.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_2 , місце реєстрації та проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач: фізична особа-підприємець ОСОБА_3 , місце реєстрації та проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Повне судове рішення складено 25 січня 2021 року.

Суддя А.С. Северинова