ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

21 січня 2021 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 749/231/20

Головуючий у першій інстанції Шаповал З. О.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/153/21

Суд у складі:

головуючого - судді Євстафіїва О.К.,

суддів: Бечка Є.М., Шарапової О.Л.,

за участі секретаря Шапко В.М.,

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач - Акціонерне товариство «Українська залізниця»,

особа, яка подала апеляційну скаргу - Акціонерне товариство «Українська залізниця»,

на рішення Щорського районного суду Чернігівської області від 20 серпня 2020 року; час, місце ухвалення і дата складання повного його тексту: 26.08.2020, м. Сновськ,

В С Т А Н О В И В:

У березні 2020 р. ОСОБА_1 звернулась з позовом до Акціонерного товариства «Українська залізниця» (далі за текстом АТ «Українська залізниця»), в якому просила визнати незаконним та скасувати наказ № 294/ос від 04.03.2020 про її звільнення за п. 8 ст. 36 КЗпП України, зобов`язати роботодавця поновити її на посаді провідника пасажирських вагонів Вагонної дільниці ст. Київ-Пасажирський філії «Пасажирська компанія» і стягнути з Виробничого підрозділу вагонної дільниці ст. Київ-Пасажирський філії «Пасажирська компанія» АТ «Українська залізниця» на її користь середній заробіток за вимушений прогул, починаючи з дати звільнення до дня поновлення на роботі. Заявлені вимоги обґрунтовано тим, що з 17.08.2010 ОСОБА_1 працювала провідником пасажирського вагону Вагонної дільниці ст. Київ-Пасажирський на умовах контракту, який переукладався 29.07.2011, 23.07.2014 та 16.07.2019. 20.02.2020 позивач, виконуючи свої посадові обов`язки, обслуговувала вагон № 6 електропоїзда № 864/863 за маршрутом Неданчичі - Київ. На станціях Кобижча та Заворичі, де відсутні квиткові каси і стоянка поїзда триває одну хвилину, у вагон, який обслуговувала ОСОБА_1 , зайшли пасажири. Вона не мала права продавати квитки пасажирам, так як це є компетенцією бригадира, який знаходиться в штабному вагоні. Тому ОСОБА_1 запропонувала пасажирам пройти до штабного вагону для придбання квитків на проїзд, на що пасажири відповіли відмовою. Про це позивач доповіла бригадиру, у якого в цей час знаходились ревізори. Бригадир намагалась виписати проїзні документи тим пасажирам, але ревізори заборонили їй їх виписувати та, не заслухавши пояснень ОСОБА_1 , склали акт форми ЛУ - 4 № 008930, в якому вказали, що вона провозила безквиткових пасажирів, і запропонували його підписати, щоб уникнути звільнення її з роботи, пояснивши, що їм необхідно складати акти для того, щоб продемонструвати керівництву їх роботу. Того ж дня - 20.02.2020 по приїзду до ст. Київ - Пасажирський позивачу відразу вручили попередження про звільнення через два тижні в зв`язку порушенням нею умов контракту № 566 від 16.07.2019, а саме у зв`язку з встановленням факту перевезення нею одного і більше безквиткових пасажирів. Вважаючи своє звільнення незаконним, ОСОБА_1 звернулась з заявою до начальника Управління Держпраці у Київській області, в якій просила провести позапланову перевірку Вагонної дільниці ст. Київ-Пасажирський філії «Пасажирська компанія» АТ «Українська залізниця» на предмет законності винесення попереджень про її звільнення за п. 8 ст. 36 КЗпП України. 02.03.2020 ця заява отримана Управлінням Держпраці у Київській області, але на момент звернення ОСОБА_1 до суду перевірка не проводилась і відповіді на неї не отримано. 25.02.2020 позивач звернулась до голови профспілки провідників пасажирських вагонів з проханням захистити її права як члена профспілкової організації з приводу майбутнього звільнення, а 27.02.2020 вона звернулася до начальника Вагонної дільниці ст. Київ - Пасажирський з вимогою надати їй засвідчені копії акту про вчинене нею порушення форми ЛУ - 4 № 008930, контракту № 566 від 16.07.2019 та пояснювальної записки, витребуваної в неї на підставі складеного ревізорами акту, для можливості оскарження прийнятого рішення про її звільнення. Проте її листи 20.03.2020 повернуто в зв`язку з закінченням терміну зберігання та неможливості доступу до адресата. 04.03.2020 у відділі кадрів Виробничого підрозділу Вагонної дільниці ст. Київ - Пасажирський філії «Пасажирська Компанія» АТ «Українська залізниця» ОСОБА_1 ознайомлено під підпис з наказом № 294/ос від 04.03.2020 про її звільнення згідно з п. 8 ст. 36 КЗпП України. Позивач стверджує, що звільнення її з роботи є незаконним, так як:

- при складанні вищезгаданого акту ревізори до його складання не встановлювали наявність у вагоні, який вона обслуговувала, безквиткових пасажирів. Цей акт ОСОБА_1 примусили підписати, їй не надали можливості дати пояснення, а пояснення, написані останньою після складання акту, не розглядалися;

- звільнення за п. 8 ст. 36 КЗпП України є правомірним лише у разі систематичного невиконання працівником без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського впливу. Але протягом всього періоду роботи у відповідача позивач дисциплінарних стягнень не мала, натомість вона мала тільки подяки. Крім того, ніяких порушень трудової дисципліни ОСОБА_1 не вчиняла.

Оскаржуваним рішенням позов задоволено: визнано незаконним і скасовано наказ в. о. начальника Вагонної дільниці ст. Київ-Пасажирський Виробничого підрозділу Філії «Пасажирська компанія» АТ «Українська залізниця» № 294/ос від 04.03.2020 про звільнення ОСОБА_1 за п. 8 ст. 36 КЗпП України, її поновлено на посаді провідника пасажирських вагонів Вагонної дільниці ст. Київ-Пасажирський філії «Пасажирська компанія» та стягнуто з АТ «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за вимушений прогул в загальній сумі 44284 грн 82 коп. (обов`язкові платежі з цієї суми не утримано) і на відшкодування витрат по сплаті судового збору 840 грн. 80 коп., а також на користь держави судовий збір в сумі 840 грн. 80 коп. Ухвалюючи це рішення, суд І інстанції виходив з того, що відповідачем не дотримано вимоги законодавства при звільненні ОСОБА_1 з займаної посади, а тому її позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

В апеляційній скарзі АТ «Українська залізниця» просить скасувати вказане рішення й ухвалити рішення про відмову в задоволенні позову ОСОБА_1 . Її доводи зводяться до такого:

- 20.02.2020 при перевірці на дільниці станції Заворичі - Київ електропоїзда № 864/863 сполученням Неданчичі Київ-Волинський виявлено перевезення провідником вагона № 6 ОСОБА_1 7 безквиткових пасажирів, про що складено акт форми ЛУ-4 № 008930, який підписано позивачем, та здійснено запис до рейсового журналу, що засвідчено підписами працівників ЦВА і бригадира поїзда ОСОБА_2 , без будь-яких зауважень або незгоди як ОСОБА_1 , так і ОСОБА_2 з результатами перевірки;

- у наданих ОСОБА_1 письмових поясненнях остання не заперечує факту здійснення нею посадки безквиткових пасажирів без проїзних документів;

- підпунктом «а» п. 18 укладеного з позивачем контракту передбачено додаткову в порівнянні з чинним законодавством підставу його розірвання встановлення факту перевезення одного і більше безквиткових пасажирів, що узгоджується з п. 8 ст. 36 КЗпП України;

- судом помилково застосовано для вирішення справи висновок, викладений у судовому рішенні Верховного Суду від 26.02.2020 у справі № 757/14922/17;

- ОСОБА_1 не доведено жодної з обставин, на які вона посилається у позовній заяві.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить залишити її без задоволення, а рішення суду І інстанції без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, суд вважає, що вона підлягає відхиленню.

У справі встановлено таке.

З копії трудової книжки позивача вбачається, що вона з 17.08.2010 була прийнята до Вагонної дільниці ст. Київ-пасажирський (нинішня назва якого Виробничий підрозділ вагонна дільниця станції Київ-Пасажирський філії «Пасажирська компанія» Акціонерного товариства «Українська залізниця») провідником пасажирського вагону на умовах контракту, який переукладався 29.07.2011, 23.07.2014 та 16.07.2019 (арк. 22-26).

На арк. 84-85 міститься копія укладеного сторонами типового контракту з провідником пасажирського вагону від 16.07.2019, який укладено на строк з 16.07.2019 по 16.07.2024. У пункті 4 цього контракту зазначено, що: працівник зобов`язується чесно і сумлінно виконувати вимоги діючої Інструкції провідника пасажирського вагону та інші нормативні акти, що регламентують порядок роботи провідника пасажирського вагону (підп. 4.1), здійснювати посадку пасажирів у вагон лише при наявності проїзних документів, які надають право на проїзд та посвідчують особу пасажира (підп. 4.2). Згідно з підп. «а» п. 18 цього ж контракту, однією з додаткових підстав для його припинення та розірвання, що не передбачені чинним законодавством, є встановлення факту перевезення одного і більше безквиткових пасажирів.

Розкладом руху електропоїзда № 864/863, що слідує маршрутом Неданчичі Київ-Волинський, на станціях Кобижча та Заворичі передбачено стоянку поїзда тривалістю одна хвилина. На цих станціях відсутні каси з продажу квитків на проїзд залізничним транспортом.

На станціях Кобижча та Заворичі у вагоні № 6, який обслуговувала ОСОБА_1 , зайшли пасажири. Оскільки продаж квитків пасажирам є компетенцією бригадира, який знаходиться в штабному вагоні, то ОСОБА_1 запропонувала їм пройти до штабного вагону для придбання квитків на проїзд, на що пасажири відповіли відмовою. Про це ОСОБА_1 доповіла бригадиру, у якого в цей час знаходились ревізори. Бригадир намагалась виписати проїзні документи тим пасажирам, але ревізори заборонили їй їх виписувати та, не заслухавши пояснень ОСОБА_1 , склали акт форми ЛУ - 4 № 008930, в якому вказали, що вона провозила безквиткових пасажирів, і запропонували його підписати, щоб уникнути звільнення з роботи, пояснивши, що їм необхідно складати акти для того, щоб продемонструвати керівництву їх роботу.

Наведене у двох попередніх абзацах стверджується у позовній заяві, не спростовано наявними у справі доказами й не заперечується відповідачем. Тому апеляційний суд вважає ці обставини встановленими у порядку ч. 1 ст. 82 ЦПК України.

Згідно з актом форми ЛУ-4 серії Г № 008930 від 20.02.2020, що склали ст. ревізори ЦВА ОСОБА_3 , ОСОБА_4 і ОСОБА_5 в присутності бригадира ОСОБА_6 та провідника ОСОБА_1 і який останньою підписано, в вагоні № 6 електропоїзду № 864 сполученням Неданчичі - Київ зафіксовано перевезення 7 безквиткових пасажирів на ділянці Заворичі - Київ від станції Кобижча; пасажирам оформлено проїзд по квитанціях №№ 003520-526 на суму 386 грн 87 коп.; пояснення провідника вагону додається (копія цього акту на арк. 83). Це зафіксовано і у рейсовому журналі, витяг з якого на арк. 96.

У поясненні ОСОБА_1 начальникові ВЧ-1 від 20.02.2020 зазначається, що у цей день нею на станції Кобижча здійснено посадку пасажирів без проїзних документів, так як на цій станції відсутні квиткові каси і стоянка поїзда 1 хв., що після відправлення поїзда ОСОБА_1 повела пасажирів для виписки проїзних документів вручну, але перевіряючі не дозволили бригадиру їх виписати (копія цього пояснення на арк. 86).

Протоколом оперативної наради при в. о. начальника Вагонної дільниці станції Київ-Пасажирський від 20.02.2020 № ПКВ4-1/Р-41 зафіксовано розгляд результатів перевірки працівниками ЦВА «УЗ» електропоїзда № 864/863 сполученням Неданчичі - Київ-Волинський, проведеної 20.02.2020. Згідно з цим протоколом (його копія на арк. 125-127):

- нарадою встановлено, що в вагоні № 6, провідником якого була ОСОБА_1 , за перевезення 7 безквиткових пасажирів складено акт форми ЛУ-4 № 008930. Факт проїзду безквиткових пасажирів в вагоні № 6 підтверджений підписами бригадира ОСОБА_2 та провідника ОСОБА_1 ;

-нарада ухвалила: за порушення п. 18 «а» умов контракту, а саме за встановлення факту перевезення одного і більше безквиткових пасажирів, з провідником пасажирських вагонів ОСОБА_1 розірвати контракт.

З колективної заяви, адресованої начальнику Управління Держпраці у Київській області, що підписана в тому числі і ОСОБА_1 , вбачається, що остання разом з іншими провідниками звертається з приводу її незаконного звільнення та посилається на вказані у позовній заяві обставини (копія цієї заяви на арк. 14-15). Даних про результат розгляду цієї заяви у справі нема.

20.02.2020 позивач отримала попередження начальника Вагонної дільниці ст. Київ-Пасажирський від цієї ж дати за № 1 про те, що її буде звільнено з займаної посади після спливу двотижневого строку з дня одержання цього попередження за п. 8 ст. 36 КЗпП України - з підстав, передбачених п. 18 «а» укладеного сторонами трудового контракту № 566 від 16.07.2019, а саме у зв`язку з встановленням факту перевезення одного і більше безквиткових пасажирів (копія цього попередження на арк.13).

Наказом в. о. начальника Вагонної дільниці ст. Київ-Пасажирський Виробничого підрозділу Філії «Пасажирська компанія» АТ «Українська залізниця» № 294/ос від 04.03.2020 ОСОБА_1 звільнена 04.03.2020 з посади провідника пасажирських вагонів Київського резерву провідників пасажирських вагонів та ЛНП (цех 9) на підставі п. 8 ст. 36 КЗпП України, за порушення п. 18 «а» контракту № 566 від 16.07.2019 (копія цього наказу на арк. 82).

Аналіз норм права, що регулюють спірні правовідносини, і встановлених у справі обставин доводить суд таких висновків.

Відповідно до п. 4.1.1 Робочої інструкції провідника пасажирських вагонів (регіональних поїздів), що затверджена Начальником відокремленого підрозділу Вагонна дільниця ст. Київ-Пасажирський 31.07.2015, з якою ознайомлена позивач, провідник зобов`язаний здійснювати посадку/висадку пасажирів та перевіряти наявність проїзних документів у пасажирів, погасити проїзні документи у порядку, визначеному Правилами перевезень пасажирів, багажу, вантажобагажу та пошти залізничним транспортом України. Пунктом 8.2.4 цієї Інструкції визначено, що провідник несе дисциплінарну відповідальність у порядку, передбаченому чинним законодавством та Положенням про дисципліну працівників залізничного транспорту за встановлення факту перевезення безквиткового пасажира (копія цієї інструкції на арк. 88-95).

Абзацом 1 п. 7.2 Правил перевезення пасажирів, багажу, вантажобагажу та пошти залізничним транспортом України, які затверджено наказом Міністерства транспорту та зв`язку України від 27.12.2006 № 1196, що зареєстрований у Мін`юсті України 04.04.2007 за № 310/13577 (з наступними змінами), передбачено, що посадка в поїзд осіб, що здійснюють поїздку за повними, пільговими, у тому числі безплатними та груповими, проїзними документами, здійснюється за умови наявності проїзного документа та документа, що посвідчує особу, для пасажирів пільгових категорій - додатково оригіналу документа, що підтверджує право на пільговий проїзд.

Пункт 7.21 вказаних Правил приписує, що у виняткових випадках з дозволу начальника поїзда дозволяється посадка пасажирів у поїзд, якщо вони не встигли придбати проїзні документи в касі. При цьому посадка дозволяється тільки в штабний вагон з подальшим оформленням проїзду: протягом 1 години з моменту відправлення поїзда з пункту формування (обороту) і протягом 30 хвилин - з проміжних станцій. Штрафи при цьому не стягуються.

Зміст пункту 7.22 і 1.1 названих Правил у їх сукупності доводить суд висновку, що нормативними актами, якими регулюються правила перевезення пасажирів залізничним транспортом України, зокрема й цими Правилами, допускається тривалість стоянки поїзда на станції протягом 1 хвилини.

Згідно з пунктом 1.4 цих же Правил, працівники залізниць та суб`єктів господарювання повинні бути ввічливими щодо кожного пасажира, відправника та одержувача вантажобагажу, виявляти турботу та увагу до них, уживати заходів з метою усунення недоліків в обслуговуванні громадян незалежно від того, за яких обставин та з чиєї вини вони виникли.

У запереченнях на позов і в апеляційній скарзі не йдеться про заборону посадки пасажирів у поїзд у разі його стоянки на станції протягом 1 хвилини, зокрема на станціях Кобижча та Заворичі, і що всі ті пасажири, які 20.02.2020 здійснили посадку на станціях Кобижча та Заворичі у вагон № 6 електропоїзда № 864/863, який обслуговувала провідник ОСОБА_1 , мали реальну можливість отримати дозвіл начальника поїзда на посадку.

З наведеного випливає, що виходячи з вищеописаної виняткової оперативної обстановки, що склалася 20.02.2020 на станціях Кобижча та Заворичі протягом спірної ситуації, провідник ОСОБА_1 , яка обслуговувала вагон № 6 електропоїзда № 864/863, діяла у відповідності до вищенаведених приписів. Так, дозволивши посадку пасажирам на станціях, де відсутні квиткові каси, які не мали можливості отримати дозвіл начальника поїзда на посадку внаслідок браку часу, відведеного для стоянки поїзда на цих станціях, позивач усувала недоліки в обслуговуванні громадян АТ «Українська залізниця». Тож вона діяла у відповідності з п. 1.4 Правил перевезення пасажирів, багажу, вантажобагажу та пошти залізничним транспортом України. Після цього про посадку пасажирів, які не придбали проїзні документи в касі, ОСОБА_1 доповіла бригадиру з метою стягнення з них плати за проїзд, щовідповідає п. 4.1.1 Робочої інструкції провідника пасажирських вагонів (регіональних поїздів).

З наведеного випливає, що висновок суду І інстанції про те, що відповідачем не дотримано вимоги законодавства при звільненні позивача з займаної посади, є вірним.

Доводи апеляційної скарги судом відкидаються як такі, що суперечать встановленим у справі обставинам і визначеним відповідно до них правовідносинам, які описано вище. Так:

- в ході розгляду справи встановлено, що наявність у вагоні, який обслуговувала ОСОБА_1 , безквиткових пасажирів виявлена не ревізорами і що про це бригадира поїзда у присутності ревізорів повідомила сама ОСОБА_1 . Тому апеляційний суд не визнає складений ревізорами 20.02.2020 акт форми ЛУ-4 № 008930 та відповідний запис до рейсового журналу доказами, що підтверджують безпідставність позову. Саме по собі те, що запис до рейсового журналу засвідчено підписами працівників ЦВА і бригадира поїзда ОСОБА_2 , не змінюють його доказової сили;

- посилання на те, що акт форми ЛУ-4 № 008930 підписано позивачем і бригадиром поїзда ОСОБА_2 без будь-яких зауважень або незгоди з результатами перевірки, є хибним, так як у цьому акті зазначається, що до нього додається пояснення ОСОБА_1 . А з цього пояснення на ім`я начальника ВЧ-1 від 20.02.2020 вбачається, що у цей день позивачем на станції Кобижча здійснено посадку пасажирів без проїзних документів, так як на ній відсутні квиткові каси і стоянка поїзда 1 хв., та що після відправлення поїзда ОСОБА_1 повела пасажирів для виписки проїзних документів вручну, але перевіряючі не дозволили бригадирові їх виписати (копія цього пояснення на арк. 86);

- у наданих ОСОБА_1 письмових поясненнях остання не заперечує факту здійснення нею посадки безквиткових пасажирів без проїзних документів. Але у ньому зазначено обставини, що унеможливили їй виконати вимоги п. 7.2 Правил перевезення пасажирів, багажу, вантажобагажу та пошти залізничним транспортом України;

- у ході розгляду справи не встановлено передбаченої підпунктом «а» п. 18 укладеного сторонами контракту підстави його розірвання факту перевезення позивачем одного і більше безквиткових пасажирів;

- судом І інстанції дійсно всупереч підп. 7 п. 1 розд. ХІІІ «Перехідні положення» застосовано для вирішення справи висновок, викладений у судовому рішенні Верховного Суду від 26.02.2020 у справі № 757/14922/17. Проте це не вплинуло на правильність вирішення справи;

- твердження про те, що ОСОБА_1 не доведено жодної з обставин, на які вона посилається у позовній заяві, є юридично неспроможним. Виходячи з сенсу ст. 21 КЗпП України і ч. 1 ст. 81 ЦПК України у їх сукупності, АТ «Українська залізниця» мало спростувати доводи ОСОБА_1 , але воно їх не спростувало.

Законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення перевірено у межах доводів апеляційної скарги і підстав для його скасування не встановлено.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Українська залізниця» залишити без задоволення, а рішення Щорського районного суду Чернігівської області від 20 серпня 2020 року без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, але вона може бути оскаржена до Верховного Суду у випадках, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, протягом 30 днів з дня її складення.

Головуючий: Судді: