Дата документу 19.01.2021 Справа № 554/7862/20
Провадження № 2/554/241/2021
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 січня 2021 року Октябрський районний суд м.Полтави

в складі головуючого судді Чуванової А.М.

за участю секретаря Таран В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до держави України в особі Полтавського РВП Полтавського ВП Головного управління Національної поліції в Полтавській області, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної та матеріальної шкоди,-

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2020 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до держави України в особі Полтавського РВП Полтавського ВП Головного управління Національної поліції в Полтавській області, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної та матеріальної шкоди, в якій просив стягнути з державного бюджету України через Державну казначейську службу України на його користь матеріальну шкоду у розмірі 273380 гривень; стягнути з державного бюджету України через Державну казначейську службу України на його користь моральну шкоду у розмірі 30000000 гривень, завданої неправомірними діями та бездіяльністю Полтавського РВП Полтавського ВП Головного управління Національної поліції в Полтавській області.

В обґрунтування вимог позивач вказав, що протягом 2013-2015 років ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , шахрайським шляхом заволодів грошовими коштами в сумі 10500 доларів США та 2500 гривень, чим завдав матеріальної шкоди на вказану суму. За вказаним фактом 08.08.2015 року слідчим відділенням Полтавського РВ УМВС України в Полтавській області було порушено кримінальне провадження №0001109 за ознаками злочину, передбаченого ч.ч.1,4 ст.190 КК України.

ОСОБА_1 , керуючись ст.40 Конституції України, неодноразово направляв ряд звернень (понад п`ятсот) до різних установ. Проте належних заходів реагування на його неодноразові звернення станом на 17.08.2020 року не здійснюється, внаслідок чого незаконно затягуються розумні строки досудового розслідування.

Позивач вважає, що у зв`язку з встановленими фактами бездіяльності поліції підтвердженою ухвалами суду, які станом на 16.08.2020 року є не виконаними, а тому є всі підстави вимагати надання позивачеві матеріальної та моральної компенсації в розмірі 30000000 гривень за неякісне проведення досудового розслідування, допущення порушення розумних строків досудового розслідування, системне невиконання ухвал суду.

Зазначене підтверджується, зокрема, ухвалами слідчих суддів Октябрського районного суду м.Полтави від 18.02.2019 року, від 23.08.2018 року, від 29.03.2019 року, 30.01.2020 року, 24.01.2020 року, 17.12.2019 року, 29.11.2019 рокку, 09.12.2019 року. Станом на 16.08.2020 року ухвали суду органом досудового розслідування в рамках кримінального провадження №0001109 від 08.08.2015 року є невиконаними.

На даний час досудове розслідування кримінального провадження №0001109 від 08.08.2015 року - не закінчено, слідчим не вчиняється жодних необхідних процесулаьних слідчих дій, необхідних для встановлення істини по справі, допущено бездіяльність, яка встановлена ухвалою слідчого судді Октябрського районного суду м.Полтави від 23.08.2018 року.

А відтак, позивачеві, як інваліду 3-ї групи з дитинства, якому не рекомендовані психо-емоційні навантаження, довелось вживати додаткових заходів з відновлення своїх процесуальних прав, шляхом направлення неодноразових звернень. Позивачу завдано матеріальних збитків в сумі 10000 доларів США, що станом на 16.08.2020 ркоу є еквівалентом 273380 гривень. Моральні збитки полягають у стресах, моральних стражданнях та психо-емоційних перевантаженнях від протиправної системної бездіяльності правоохоронного органу щодо невиконання вищевказаних ухвал суду. Моральну шкоду позивач оцінює на суму 30000000 гривень.

Ухвалою Октябрського районного суду м.Полтави від 27.08.2020 року відкрито провадження у даній цивільній справі, розгляд справи вирішено проводити в порядку загального позовного провадження та розпочати підготовче провадження з дня постановлення цієї ухвали.

Позивач ОСОБА_1 подав до суду заяви про розгляд справи у його відсутність з підтриманням вимог позову.

Начальник Полтавського РВП Полтавського ВП Головного управління Національної поліції в Полтавській області надіслав до суду відзив, в якому просив позов залишити без задоволення. Звернув увагу, що Полтавське РВП Полтавського ВП ГУНП в Полтавській області не може бути стороною у даній справі, оскільки не має цивільної процесуальної правоздатності. ОСОБА_1 не надано жодного доказу, який міг би підтвердити сам факт протиправних діянь Полтавського РВП Полтавського ВП Головного управління Національної поліції в Полтавській області, та жодних доказів в обґрунтування заявленого розміру відшкодування. З приводу відшкодування майнової шкоди вказав, що держава не несе майнову відповідальність перед потерпілим за всі злочини, які залишаються нерозкритими.

Ухвалою суду від 28.12.2020 року закрито підготовче засідання та справу призначено до судового розгляду по суті.

Ухвалою суду від 19.01.2021 року уточнено назву органу Національної поліції, а саме: Полтавське районне відділення Полтавського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Полтавській області.

Позивач ОСОБА_1 у судове засідання не з`явився, просив у заявах про розгляд справи у його відсутність.

Представники Полтавського районного відділення Полтавського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Полтавській області, Державної казначейської служби України повторно до суду не з`явилися, про розгляд справи повідомлені належним чином.

Суд вирішив судовий розгляд проводити у відсутність сторін, враховуючи положення ст.211 ЦПК України, на підставі наявних у справі даних і доказів.

Оскільки, розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, тому відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до наступного висновку.

Частинами 1 та 3 статті 13 ЦПК встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Судом встановлено, що в провадженні Полтавського РВП Полтавського ВП Головного управління Національної поліції в Полтавській області перебувають матеріали кримінального провадження №0001109 від 08.08.2015 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.ч.1,4 ст.190 КК України.

Згідно заяви, протягом 2013-2015 років ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , шахрайським шляхом заволодів грошовими коштами в сумі 10500 доларів США та 2500 гривень, чим завдав матеріальної шкоди на вказану суму. В даному провадженні ОСОБА_1 визнаний потерпілим.

23.08.2018 року слідчим суддею Октябрського районного суду м.Полтави було винесено ухвалу, якою визнано протиправною бездіяльність слідчого Полтавського РВП Полтавського ВП ГУНП в Полтавській області щодо тривалого досудового розслідування в рамках кримінального провадження №0001109 від 08.08.2015 року; визнано протиправною бездіяльність слідчого Полтавського РВП Полтавського ВП ГУНП в Полтавській області щодо порушення розумних строків досудового розслідування кримінального провадження №0001109 від 08.08.2015 року; зобов`язано слідчого Полтавського РВП Полтавського ВП ГУНП в Полтавській області у кримінальному провадженні №0001109 від 08.08.2015 року щодо проведення процесуальних дій для закінчення досудового розслідування в рамках кримінального провадження №0001109 від 08.08.2015 року у строк 2 місяці.

Як на підстави позову позивач посилається, зокрема, на те, що факт неправомірного діяння Полтавського РВП Полтавського ВП ГУНП в Полтавській області у формі бездіяльності встановлений судовим рішенням, що набрало законної сили та має преюдиційне значення.

Оскільки, ухвалою слідчого судді встановлено противоправну бездіяльність посадових осіб відповідача, суд вважає доводи позивача слушними.

Згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 55 Конституції України передбачено, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Статтею 56 Конституції України визначено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади органів місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Верховного суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової шкоди)" від 31.03.95р.№4 (із змінами та доповненнями) відшкодування моральної шкоди - це вчинення стосовно людини, котрій спричинено таку шкоду порушенням її загально соціальних (природних) прав чи свобод, певних дій, які спрямовані на усунення або ж послаблення у неї негативних психічних станів і процесів, викликаних приниженням її гідності внаслідок цього порушення. Право на відшкодування моральної шкоди виникає за наявності передбачених законом умов або підстав відповідальності за заподіяну шкоду.

Згідно п. 2 ч. 2 ст. 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт.

Згідно ч.6 ст.1176 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах.

Відповідно до ст.1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Як свідчить тлумачення статей 23, 1174 ЦК моральна шкода, завдана фізичній особі незаконною бездіяльністю посадової особи при здійсненні нею своїх повноважень відшкодовується державою і при визначені розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).

Відповідно до вимог статті 1174 ЦК обов`язок відшкодувати завдану шкоду потерпілому покладається не на посадову особу, незаконним рішенням, дією чи бездіяльністю якої завдано шкоду, а на державу Україна, шляхом списання з єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України. Тому, моральна шкода має бути компенсована за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України (постанова Верховного Суду України від 25.05.2016 у справі № 6-440цс16).

Визначаючи розмір суми, яка підлягає стягненню на відшкодування моральної шкоди, суд виходить із положень ст.ст. 23,1174 ЦК України та враховує характер і обсяг страждань, яких зазнав позивач, враховуючи засади співмірності, виваженості та справедливості та інші обставини, що відповідає роз`ясненням, які містяться в Постанові Пленуму Верховного суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової шкоди)" від 31.03.95 р.№4 , та приходить до висновку про наявність підстав для стягнення з державного бюджету України через Державну казначейську службу України на користь ОСОБА_1 моральної шкоди в розмірі 3000 гривень.

Розмір відшкодування моральної шкоди визначений позивачем, на думку суду, є завищеним, а тому суд вважає необхідним та достатнім стягнути з держави Україна на користь ОСОБА_1 у відшкодування моральної шкоди саме 3000 гривень, в задоволенні інших вимог позивачу слід відмовити за безпідставністю.

В частині стягнення матеріальної шкоди суд вважає, що відсутні правові підстави для стягнення матеріальної шкоди у розмірі 273380 гривень, що станом на 16.08.2020 року є еквівалентом 10000 доларів США.

Під час вирішення даного спору про відшкодування шкоди за ст.ст.1166,1167,1174 ЦК України доказуванню підлягає: факт спричинення шкоди, протиправність дій заподіювача шкоди і його вина, причинний зв`язок між протиправною дією та негативними наслідками.

Відсутність хоча б одного з таких елементів виключає відповідальність за заподіяння шкоди. Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за наявності вини заподіювача шкоди.

При цьому, в деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою.

Вирішуючи позовну вимогу про відшкодування матеріальної шкоди, суд вважає недоведеним факт спричинення матеріальної шкоди позивачу у сумі 273380 гривень саме відповідачами, а також їх вини. Вироку по кримінальному провадженню №0001109 від 08.08.2015 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.ч.1,4 ст. 190 КК України, не винесено, винних осіб у вчиненні вказаного злочину не встановлено. За таких обставин, позовні вимоги в цій частині є безпідставними та задоволенню не підлягають.

Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до ст. 141 ЦПК України та, враховуючи, що позивач є інвалідом другої групи та звільнений від сплати судового збору, покладає судові витрати на рахунок держави.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.12,13,81,141,223,259,263-265,268 ЦПК України, ст.ст.15,23,1174 ЦК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до держави України в особі Полтавського РВП Полтавського ВП Головного управління Національної поліції в Полтавській області, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної та матеріальної шкоди - задовольнити частково.

Стягнути з Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України через Державну казначейську службу України, місце знаходження: 01601 м.Київ, вул.Бастіонна,6, , на користь ОСОБА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 , на відшкодування моральної шкоди 3000 гривень.

В задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Судові витрати по справі компенсувати за рахунок держави.

Рішення може бути оскаржене на підставі ч. 1 ст. 354 ЦПК України протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Полтавського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги у тридцяти денний строк з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 , проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 ;

відповідач: Полтавське районне відділення Полтавського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Полтавській області, місцезнаходження: 36002, м.Полтава, вул.Олени Пчілки, 19-а;

відповідач: Державна казначейська служба України, місце знаходження: 01601 м.Київ, вул.Бастіонна,6, .

Суддя: А.М.Чуванова