Провадження № 22-ц/824/1911/2021 Доповідач апеляційна інстанція- Савченко С.І.
П О С Т А Н О В А

іменем України

21 січня 2021 року м.Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії судів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Савченка С.І.,

суддів Верланова С.М., Мережко М.В.,

за участю секретаря Малашевського О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1 , Акціонерного товариства «Національна суспільна телерадіокомпанія України» на рішення Печерського районного суду м.Києва від 20 серпня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Інформаційне агентство «Українські новини», ОСОБА_1 , Публічного акціонерного товариства «Національна суспільна телерадіокомпанія України» про захист честі, гідності та ділової репутації,-

в с т а н о в и в:

У жовтні 2019 року ОСОБА_2 звернувся до суду із вказаним позовом, який мотивував тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 на веб-сайті ТОВ «Інформаційного агентства «Українські новини» за адресою в мережі Інтернет: ІНФОРМАЦІЯ_2 розміщено публікацію під назвою: «ОСОБА_1 заявив, що « ІНФОРМАЦІЯ_3 », - ЗМІ», в якій поширено наступну недостовірну інформацію про нього, а саме: фраза № 1 «..ОСОБА_1 висловив жорстку позицію відносно ОСОБА_2 , заявивши, що той повинен сидіти у в`язниці..» та фраза № 2 «..я не розумію, якщо ОСОБА_2 бандит, і він пограбував «Приватбанк», чому він не сидить у в`язниці?» - дивувався ОСОБА_1». Інформація, поширена у фразі № 1, розміщена на веб-сайті Інформаційного агентства «Українські новини» з посиланням на джерело інформації: «Про це повідомила «Перша шпальта».

Також, під фразою № 2 в публікації на веб-сайті Інформаційного агентства «Українські новини» розміщено аудіовізуальний запис розмови з ОСОБА_1 , поширений ІНФОРМАЦІЯ_1 -ресурс Youtube (адреса запису в мережі Інтернет: ІНФОРМАЦІЯ_4 ) на офіційній сторінці (аккаунті) програми телеканалу «UA: Перший» « ІНФОРМАЦІЯ_5 » на веб-сайті Youtube. У вказаному записі відповідач ОСОБА_1 повідомив наступну інформацію про позивача, а саме: фраза № 1 «.. Президент не должен встретиться с ОСОБА_2 только в суде нужно встретиться с человеком, который украл пять с половиной миллиардов долларов…»та фраза № 2 «…почему не его судят?…. почему нет криминального дела против вора?... из за того, что вор слишком много украл?».

Вказував, що повідомлена ОСОБА_1 інформація, яка поширена на веб-сайті

- 2 -

Інформаційного агентства «Українські новини» та на офіційній сторінці (власному акаунті) програми телеканалу «UA: Перший» «Перша шпальта» на веб-сайті Youtube, є недостовірною, неправдивою та образливою, ганьбить його честь, гідність і ділову репутацію, оскільки формує в суспільстві негативну думку про його особу з огляду на начебто його причетність до кримінальних правоворушень, зневаги до законів України, непорядності, дискредитуючи його у очах оточуючих. Інформація побудована із застосуванням образливих висловлювань на його адресу, зокрема, що він «бандит», «злодій» і «повинен сидіти у в`язниці». Дана інформація не є оціночними судженнями, а містить фактичні дані, з яких вбачається, що він є порушником законів, і її можна перевірити на предмет істиності. Посилається, що у відношенні нього відсутні будь-які кримінальні провадження, пов`язані із фактами чи обставинами, згаданими відповідачем, а відтак поширена інформація є недостовірною, чим порушено його особисті немайнові права, які підлягають судовому захисту.

У зв`язку із наведеним просив:

- визнати недостовірною та такою, що порушує його особисті немайнові права інформацію, повідомлену ОСОБА_1 та поширену у аудіовізуальному записі, розміщеному програмою телеканалу «UА:Перший» «Перша шпальта» у власному акаунті (сторінці) через Інтернет-ресурс Youtube за адресою у мережі Інтернет: ІНФОРМАЦІЯ_4 , під заголовком: « ОСОБА_1 про ОСОБА_8 », а саме: фраза № 1, починаючи з 00 хв. 23 сек. по 00 хв. 33 сек. запису «.. ОСОБА_2... только в суде нужно встретиться с человеком, который украл пять с половиной миллиардов долларов...»; фраза № 2, починаючи з 00 хв. 43 сек. по 00 хв. 56 сек. запису: «...почему не его судят?., почему нет криминального дела против вора? из за того, что вор слишком много украл».

- визнати недостовірною та такою, що порушує особисті немайнові права позивача інформацію, поширену ІНФОРМАЦІЯ_1 на веб-сайті ТОВ «Інформаційне агентство «Українські новини» за адресою в мережі Інтернет: ІНФОРМАЦІЯ_2 у публікації під назвою: « ІНФОРМАЦІЯ_6 », - ЗМІ», а саме: фраза № 1: «.. ОСОБА_1 ОСОБА_1.. відносно ОСОБА_2 , заявивши, що той повинен сидіти у в`язниці..»; фраза № 2: «..ОСОБА_2 бандит, і він пограбував «Приватбанк», чому він не сидить у в`язниці?» - дивувався ОСОБА_1».

- зобов`язати ОСОБА_1 протягом п`яти календарних днів з дня набрання судовим рішенням у справі законної сили спростувати недостовірну інформацію, повідомлену ним програмі телеканалу «UА:Перший» Перша шпальта» та поширену у аудіовізуальному записі, розміщеному програмою телеканалу «UА:Перший» «Перша шпальта» у власному акаунті (сторінці) через Інтернет-ресурс Youtube за адресою у мережі Інтернет: ІНФОРМАЦІЯ_7 , під заголовком: « ОСОБА_1 про ОСОБА_8 », шляхом зачитування під відеозапис тексту спростування наступного змісту: «Спростування. Я, ОСОБА_1 , повідомляю, що інформація повідомлена мною програмі телеканалу «UA.Перший» «Перша шпальта» та поширена ІНФОРМАЦІЯ_1 в записі, розміщеному програмою «Перша шпальта» у власному аккаунті (сторінці) через Інтернет-ресурс Youtube за адресою у мережі Інтернет: ІНФОРМАЦІЯ_4 , є недостовірною та такою, що підлягає спростуванню в частині тверджень про те, що ОСОБА_2 - пограбував «Приватбанк», вкрав п`ять з половиною мільярдів доларів, злодій, та про те, що ОСОБА_2 повинен сидіти у в`язниці» та надати цей відеозапис ПАТ «Національна суспільна телерадіокомпанія України» для розміщення в акаунті (сторінці) програми телеканалу «UA.Перший» «Перша шпальта» через Інтернет-ресурс Youtube (адреса

- 3 -

в мережі Інтернет:

ІНФОРМАЦІЯ_8 зобов`язати ПАТ «Національна суспільна телерадіокомпанія України» протягом десяти календарних днів з дня набрання судовим рішенням у даній справі законної сили спростувати недостовірну інформацію, поширену програмою телеканалу «UА:Перший» «Перша шпальта» ІНФОРМАЦІЯ_1 у аудіовізуальному записі, розміщеному у власному акаунті (сторінці) програми телеканалу «UА:Перший» «Перша шпальта» через Інтернет-ресурс Youtube за адресою у мережі Інтернет: ІНФОРМАЦІЯ_4 під заголовком: « ІНФОРМАЦІЯ_9 », шляхом розміщення в акаунті (сторінці) програми телеканалу « U А:Перший » «Перша шпальта» через Інтернет-ресурс Youtube (адреса в мережі Інтернет: ІНФОРМАЦІЯ_8 ) відеозапису спростування, наданого ОСОБА_1 .

- зобов`язати ТОВ «Інформаційне агентство «Українські новини» не пізніше 5 календарних днів з дня набрання судовим рішенням у справі законної сили спростувати недостовірну інформацію, поширену ІНФОРМАЦІЯ_1 на веб-сайті ТОВ «Інформаційне агентство «Українські новини» у публікації під назвою: «ОСОБА_1 заявив, що « ІНФОРМАЦІЯ_3 », - ЗМІ» за адресою в мережі Інтернет: ІНФОРМАЦІЯ_2 шляхом розміщення на веб-сайті https://ukranews.com під заголовком «Спростування недостовірної інформації, поширеної ІНФОРМАЦІЯ_1 у публікації під назвою: « ІНФОРМАЦІЯ_6 », - ЗМІ» повного тексту рішення суду у справі.

Рішенням Печерського районного суду м.Києва від 20 серпня 2020 року позов задоволено. Визнано недостовірною та такою, що порушує особисті немайнові права ОСОБА_2 інформацію, повідомлену ОСОБА_1 та поширену у аудіовізуальному записі, розміщеному програмою телеканалу «UА:Перший» «Перша шпальта» у власному акаунті (сторінці) через Інтернет-ресурс Youtube за адресою у мережі Інтернет: ІНФОРМАЦІЯ_4 , під заголовком: « ОСОБА_1 про ОСОБА_8 », а саме: фраза № 1, починаючи з 00 хв. 23 сек. по 00 хв. 33 сек. запису «.. ОСОБА_2... только в суде нужно встретиться с человеком, который украл пять с половиной миллиардов долларов...»; фраза № 2, починаючи з 00 хв. 43 сек. по 00 хв. 56 сек. запису: «...почему не его судят?., почему нет криминального дела против вора? из за того, что вор слишком много украл»; визнано недостовірною та такою, що порушує особисті немайнові права позивача інформацію, поширену ІНФОРМАЦІЯ_1 на веб-сайті ТОВ «Інформаційне агентство «Українські новини» за адресою в мережі Інтернет: ІНФОРМАЦІЯ_2 у публікації під назвою: « ІНФОРМАЦІЯ_6 », - ЗМІ», а саме: фраза № 1: «.. ОСОБА_1 .. відносно ОСОБА_2 , заявивши, що той повинен сидіти у в`язниці..»; фраза № 2: «..ОСОБА_2 бандит, і він пограбував «Приватбанк», чому він не сидить у в`язниці?» - дивувався ОСОБА_1»; зобов`язано ОСОБА_1 протягом п`яти календарних днів з дня набрання судовим рішенням у справі законної сили спростувати недостовірну інформацію, повідомлену ним програмі телеканалу «UА:Перший» Перша шпальта» та поширену у аудіовізуальному записі, розміщеному програмою телеканалу «UА:Перший» «Перша шпальта» у власному акаунті (сторінці) через Інтернет-ресурс Youtube за адресою у мережі Інтернет: ІНФОРМАЦІЯ_7 , під заголовком: « ОСОБА_1 про ОСОБА_8 », шляхом зачитування під відеозапис тексту спростування наступного змісту: «Спростування. Я, ОСОБА_1 , повідомляю, що інформація повідомлена мною програмі телеканалу «UA.Перший» «Перша шпальта» та поширена ІНФОРМАЦІЯ_1 в записі, розміщеному програмою «Перша шпальта» у власному аккаунті (сторінці) через Інтернет-

- 4 -

ресурс Youtube за адресою у мережі Інтернет: ІНФОРМАЦІЯ_4 , є недостовірною та такою, що підлягає спростуванню в частині тверджень про те, що ОСОБА_2 - пограбував «Приватбанк», вкрав п`ять з половиною мільярдів доларів, злодій, та про те, що ОСОБА_2 повинен сидіти у в`язниці» та надати цей відеозапис ПАТ «Національна суспільна телерадіокомпанія України» для розміщення в акаунті (сторінці) програми телеканалу «UA.Перший» «Перша шпальта» через Інтернет-ресурс Youtube (адреса в мережі Інтернет: ІНФОРМАЦІЯ_8 , зобов`язано ПАТ «Національна суспільна телерадіокомпанія України» протягом десяти календарних днів з дня набрання судовим рішенням у даній справі законної сили спростувати недостовірну інформацію, поширену програмою телеканалу «UА:Перший» «Перша шпальта» ІНФОРМАЦІЯ_1 у аудіовізуальному записі, розміщеному у власному акаунті (сторінці) програми телеканалу «UА:Перший» «Перша шпальта» через Інтернет-ресурс Youtube за адресою у мережі Інтернет: ІНФОРМАЦІЯ_4 під заголовком: « ІНФОРМАЦІЯ_9 », шляхом розміщення в акаунті (сторінці) програми телеканалу « U А:Перший » «Перша шпальта» через Інтернет-ресурс Youtube (адреса в мережі Інтернет: ІНФОРМАЦІЯ_8 ) відеозапису спростування, наданого ОСОБА_1 та зобов`язано ТОВ «Інформаційне агентство «Українські новини» не пізніше 5 календарних днів з дня набрання судовим рішенням у справі законної сили спростувати недостовірну інформацію, поширену ІНФОРМАЦІЯ_1 на веб-сайті ТОВ «Інформаційне агентство «Українські новини» у публікації під назвою: «ОСОБА_1 заявив, що « ІНФОРМАЦІЯ_3 », - ЗМІ» за адресою в мережі Інтернет: ІНФОРМАЦІЯ_2 шляхом розміщення на веб-сайті https://ukranews.com під заголовком «Спростування недостовірної інформації, поширеної ІНФОРМАЦІЯ_1 у публікації під назвою: «ОСОБА_1 заявив, що « ІНФОРМАЦІЯ_3 », - ЗМІ» повного тексту рішення суду у справі.

Не погоджуючись із судовим рішенням, відповідач ОСОБА_1 в особі представника адвоката Уколова О.Л. подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні вимог у повному обсязі, посилаючись на його незаконність та необгрунтованість, невідповідність висновків суду обставинам справи.

Скарга мотивована тим, що суд не врахував роз`яснення, викладені у п.15 постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27 лютого 2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», згідно яких одним із елементів цивільного правопорушення є факт завдання шкоди немайновому благу особи, яка звернулася з позовом про захист честі, гідності та ділової репутації. ОСОБА_2 не довів під час розгляду справи належними та допустимими доказами факт завдання йому шкоди від виступу ОСОБА_1 , а суд не зазначив на підставі яких доказів встановлено факт завдання такої шкоди позивачу і не встановив у чому саме виражено погіршення соціальної оцінки позивача, через спірні висловлювання відповідача, а тому оскаржуване рішення грунтується на припущеннях, що є недопустимим. Суд не дав оцінки виступу ОСОБА_1 вцілому, вирвавши з контексту кілька слів. Оспорювана фраза 1 «... ОСОБА_2 ... только в суде нужно встретится с человеком, который украл пять с половиной миллиардов долларов ...», яка була досліджена судом, не є не дослівним відтворенням висловленої ОСОБА_1 думки. Як вбачається із відеозапису, повна фраза ОСОБА_1 зводиться до того, що він намагається привернути, активізувати увагу свого співрозмовника до ситуації відносно позивача та ПриватБанку, яка є незрозумілою для нього, через існування загальновідомого факту завдання збитку

- 5 -

ПриватБанку в шахрайський спосіб зі сторони позивача. А сказана фраза є оціночним судженням і на це вказують наступні слова: «большой вопрос», «я не знаю», «все ли это понимают», «что очень странно», «только», «странно», які за своїм смисловим навантаженням у судженні виражають особисте ставлення відповідача до оцінки ситуації в ПриватБанку, Коломойського, Президента та західних партнерів України, які також мають вагомий вплив на розвиток України. Фраза 2 "... почему не его судят?... почему нет криминального дела против вора? из за того, что вор слишком много украл?», яка визнана судом недостовірною також є уривком виступу. Слід звернути увагу, що більша частина висловів місять знак питання, а висловлювання ОСОБА_1 є вираженням його суб`єктивної думки та поглядів і не носять характеру однозначного твердження, що виключає можливість спростування його фрази у судовому порядку, що було залишено поза увагою судом першої інстанції. При цьому, з урахуванням визначення поняття оціночного судження, що міститься у ч.2 ст.30 Закону України «Про інформацію», під фактичними даними слід розуміти - істинну, подію або явище, яке існувало чи існує в реальності. Суд залишив поза увагою, що, гарантоване ст.34 Конституції України та ст.10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод право на свободу думки і слова, вільне вираження своїх поглядів і переконань, включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів, а його обмеження може можливе лише в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадської безпеки, для охорони порядку або запобігання злочинам, для охорони здоров`я або моралі, для захисту репутації або прав інших осіб, для запобігання розголошенню конфіденційної інформації або підтримання авторитету і безсторонності суду і є необхідним в демократичному суспільстві. Суд не врахував рішення ЄСПЛ з цього приводу, зокрема справи Lingens v. Austria, De Haes and Gijsels v. Belgium, Goodwin v. The United Kingdom, свобода вираження поглядів, гарантована ст.10 Конвенції, становить одну з основних підвалин демократичного суспільства, вимог плюралізму, терпимості й широти поглядів, без яких «демократичне суспільство» неможливе. Також, ЄСПЛ неодноразово наголошував, зокрема у рішенні від 28 березня 2013 року у справі «Нова газета» та Бородянський проти Росії», що втручання у свободу вираження власних думок тапоглядів порушує свободу висловлення думки в трьох випадках: якщо воно здійснено не на підставі закону, якщо воно не переслідує допустимої мети або якщо воно порушує баланс між метою, заради якої здійснено втручання, і свободою вираження думки. Європейський суд із прав людини також підтвердив, що правдивість оціночних суджень не припускає можливості доказування, і оціночні судження дійсно слід відрізняти від фактів, існування яких може бути підтверджене та виділив три можливі варіанти фундаменту, на якому можна побудувати свою оцінку: 1) факти, що вважаються загальновідомими; 2) підтвердження висловлювання яким-небудь джерелом. Окрім того, суд не врахував, що межа допустимої критики щодо публічної особи, як політика є ширшою, ніж щодо приватної особи, що закріплено у Декларації Комітету Міністрів Ради Європи про свободу політичних дебатів у засобах масової інформації, схваленої 12 лютого 2004 року, а також рекомендації, що містяться у Резолюції № 1165 (1998) Парламентської Асамблеї Ради Європи про право на недоторканність особистого життя (далі - Резолюція). Отже, беручи до увагу публічність особи ОСОБА_2 та його зв`язок з ПриватБанком, очевидним є те, що межа допустимої критики щодо нього є значно ширшою, а його діяльність є об`єктом значного суспільного інтересу, що виключає можливість спростовувати таку інформацію у судовому порядку. Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд взагалі не дав оцінки загальновідомим фактам, які публічно обговорювались упродовж тривалого періоду часу і задовго до виступу ОСОБА_1 . Зокрема тематика виведення ПриватБанку з ринку за участі держави, та причетність до виведення з ПриватБанку коштів за участю ОСОБА_2 активно

- 6 -

обговорювалася в суспільстві і їй присвячено багато статей у засобах масової інформації, роздруківки яких є в матеріалах справи. Наведені статті, які не спростовані, доводять, що дії позивача активно аналізуються в суспільстві, позивач сам визнає завдання збитків ПриватБанку на суму 250 млн доларів, а його дії характеризуються як шахрайські, а виступ ОСОБА_1 є не що інше як аналіз наведеної інформації, оскільки у виступу відсутня деталізована інформація про час, місце, спосіб скоєння позивачем злочину, як про те помилково вказав суд першої інстанції. Не можна залишити поза увагою і той факт, що після опублікування фраз ОСОБА_1 Апеляційний суд Лондона 15 жовтня 2019 року прийняв рішення у справі за позовом ПАТ «КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_2 та інших, в якому зокрема міститься наступна інформація: «Банк має «достатню для судового розгляду справи», є жертвою «ретельно спланованого шахрайства» із «відмиванням коштів в особливо великих розмірах»; «Банк підготував достатню для судового розгляду справу, що шахрайські схеми були розроблені паном Коломойським та паном ОСОБА_14 , та вони таємно володіли компаніями, залученими у фіктивну схему.»; «Апеляційний суд також зазначив, що відповідачі не оскаржували існування достатньої для судового розгляду справи щодо шахрайства проти них, та не запропонували жодного пояснення транзакцій, що розглядалися, та навіть не намагалися пояснити їхню комерційну доцільність».

Відповідач АТ «Національна суспільна телерадіокомпанія України» подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні вимог у повному обсязі, посилаючись на його незаконність та необгрунтованість, невідповідність висновків суду обстаивнам справи, порушення норм процесуальтного та неправильне застосування норм матеріального права.

Скарга мотивована тим, що суд не врахував як положення ст.ст.6 і 64 Закону України «Про телебачення та радіомовлення» згідно яких особа має право вимагати від телерадіоорганізації спростування поширених лише у її програмі чи передачівідомостей, а відповідальність за зміст програм не власного виробництва телерадіорганізації несе автор такої програми. Розміщення передачі « ІНФОРМАЦІЯ_5 » в ефірі телеканалу «UА:Перший» здійснювалось на підставі договору № 310-14/2 від 18 липня 2019 року, укладеного між AT «НСТУ» і ТОВ «Медіазалежність», а тому оскільки програма «Перша шпальта» є продуктом ТОВ «Медіазалежність», то саме ця особа несе повну відповідальність за поширену в цій програмі інформацію. Вважає, що позивач не довів факт поширення спірної інформації з боку AT «НСТУ», оскільки аудіовізуальний запис ОСОБА_1 ніколи не був поширений в ефірі телеканалу. Окрім того, AT «НСТУ» не є власником Youtube - каналу « ІНФОРМАЦІЯ_5 » за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_11 . Офіційними сторінками в інтернет ресурсі, якими володіє AT «НСТУ» є www.suspilne.media та www.youtube.com/user/ltvUkraine. З огляду на те, що AT «НСТУ» не має будь-якого відношення до розповсюдження спірного аудіовізуального запису на Youtube каналі « ІНФОРМАЦІЯ_5 », є всі підстави для скасування судового рішення в частині вимог до AT «НСТУ» та ухваленням нового рішення про відмову в задоволені позовних вимог. Враховуючи, що програма «Перша шпальта» є продуктом ТОВ «Медіазалежність», яке не приймало участі у розгляді справі, суд першої інстанції прийняв судове рішення про права та інтереси особи, яка не була залучена до участі у справі, що у свою чергу свідчить про порушення судом норм процесуального права та слугує ще однією підставою для скасування рішення.

Позивач ОСОБА_2 в особі представника адвоката Греньо М.М. подав відзив на апеляційну скаргу AT «НСТУ», де вказав, що суд першої інстанції прийняв законне і обгрунтоване рішення і правомірно задоволив його позов, а доводи апеляційної скарги телерадіокомпанії є безпідставними і надуманими, не грунтуються на вимогах закону, не спростовують висновків суду. Додані до скарги докази не можуть бути прийнт до уваги з огляду на порушення строків їх подання.

- 7 -

Інші учасникиправом на подання відзиву на апеляційні скарги не скористалися.

В суді апеляційної інстанції представник відповідача ОСОБА_1 адвокат Уколов О.Л. подану апеляційну скаргу та викладені в ній доводи підтримав, просив задоволити та скасувати рішення Печерського районного суду м.Києва як незаконне. Апеляційну скаргу AT «Національна суспільна телерадіокомпанія України» визнав.

Представник АТ «Національна суспільна телерадіокомпанія України» адвокат Бурвікова І.Ю. апеляційну скаргу телерадіокомпанії підтримала, зазначила, що телерадіокомпанія не має відношення до публікації статей, а виробником інформаційного продукту є інша особа, а тому рішення суду першої інстанції слід скасувати. Апеляційну скаргу ОСОБА_1 визнала.

Представник позивача ОСОБА_2 адвокат Греньо М.М. в суді апеляційної інстанції проти задоволення обох апеляційних скарг заперечував, посилаючись на законність і обгрунтованість судового рішення та відсутність підстав для його скасування. Просив вррахувати, що висловлювання ОСОБА_1 є чітким твердженням і ніяк не оціночним судженням, а докази AT «НСТУ» щодо неналежності їй інформаційного продукту подані з порушенням процесуальних норм щодо їх подачі і не мають враховуватися судом.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає до задоволення, а апеляційна скарга Акціонерного товариства «Національна суспільна телерадіокомпанія України» підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно грунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Відповідно до ст.264 ЦПК України судове рішення має відповідати в тому числі на такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам оскаржуване судове рішення не відповідає.

Судом першої інстанції встановлено, щоІНФОРМАЦІЯ_1 на веб-сайті ТОВ «Інформаційне агентство «Українські новини» за адресою в мережі Інтернет: ІНФОРМАЦІЯ_2 було розміщено публікацію під назвою: « ІНФОРМАЦІЯ_6 », - ЗМІ», в якій, серед іншого, була поширена інформація про позивача такого змісту: «.. ОСОБА_1 висловив жорстку позицію відносно ОСОБА_2 , заявивши, що той повинен сидіти у в`язниці..»; «..я не розумію, якщо ОСОБА_2 бандит, і він пограбував «Приватбанк», чому він не сидить у в`язниці?» - дивувався ОСОБА_1». У наведеній статті здійснено посилання на джерело інформації: «Про це повідомила «Перша шпальта»».

Також у статті, поширеній на веб-сайті ТОВ «Інформаційне агентство «Українські новини» розміщено аудіовізуальний запис розмови з ОСОБА_1 , поширений ІНФОРМАЦІЯ_1 в акаунті програми, виробництва телеканалу UA:Перший, « ІНФОРМАЦІЯ_5 » на веб-сайті Youtube, за адресою в мережі Інтернет:

- 8 -

https://www.youtube.com/watch?v=nAOnciaY2JE.

У наведеному записі від 15 вересня 2019 року ОСОБА_1 повідомив, серед іншого, наступну інформацію про позивача:

-починаючи з 00 хв. 23 сек. по 00 хв. 33 сек. запису «.. Президент не должен встретиться с ОСОБА_2 … только в суде нужно встретиться с человеком, который украл пять с половиной миллиардов долларов…»;

- починаючи з 00 хв. 43 сек. по 00 хв. 56 сек. запису: «…почему не его судят?…. почему нет криминального дела против вора?... из за того, что вор слишком много украл?».

Окрім того, 15 вересня 2019 року програма «Перша шпальта» розмістила запис цієї розмови з ОСОБА_1 у власному акаунті Інтернет-ресурсу Youtube, а ІНФОРМАЦІЯ_1 ТОВ «Інформаційне агентство «Українські новини» розмістило публікацію з відредагованими висловлюваннями ОСОБА_1 та з посиланням на аудиозапис цієї розмови, здійснений програмою «Перша шпальта».

Матеріалами справи підтверджується, що автором оспорюваної інформації, поширеної ІНФОРМАЦІЯ_1 в аудіозаписі, розміщеному в акаунті програми « ІНФОРМАЦІЯ_5 » в Інтернет-ресурсі Youtube, є А.ОСОБА_1 та останнім вказаний факт не заперечувався.

З наявного в матеріалах справи експертного висновку за результатами проведеної фіксації і дослідження змісту веб-сторінки у мережі Інтернет від 04 жовтня 2019 року № 182/2019-ЕВ, складеного ДП «Центр компетенції адресного простору мережі Інтернет» Консорціуму «Український центр підтримки номерів і адрес», вбачається, що було проведено фіксацію і дослідження змісту веб-сторінки за адресою у мережі Інтернет: ІНФОРМАЦІЯ_2 (id: 6580) та встановлено факт поширення на веб-сайті ТОВ «Інформаційне агентство «Українські новини» статті під назвою: «ОСОБА_1 заявив, що « ІНФОРМАЦІЯ_3 ». Факт поширення цієї статті на веб-сайті ТОВ «Інформаційне агентство «Українські новини» останнім не заперечується.

З наявного в матеріалах справи експертного висновку за результатами проведеної фіксації і дослідження змісту веб-сторінки у мережі Інтернет від 14 жовтня 2019 року №183/2019-ЕВ, складеного ДП «Центр компетенції адресного простору мережі Інтернет» Консорціуму «Український центр підтримки номерів і адрес», вбачається, що було проведено фіксацію і дослідження змісту веб-сторінки за адресою у мережі Інтернет: ІНФОРМАЦІЯ_4 (id: 6592) та встановлено, що в її структурі знаходиться відео-програвач, який дозволяє переглядати відеоряд із звуковим супроводом з назвою «Андерс ОСОБА_1 про ОСОБА_8 », що розміщений в акаунті програми « ІНФОРМАЦІЯ_5 ».

Відповідно до п.п.А, В п.6 Умов користування YouTube від ІНФОРМАЦІЯ_12 , розміщених за адресою в мережі Інтернет: ІНФОРМАЦІЯ_13 , власник акаунта на YouTube може розміщувати власний контент, у тому числі відео та коментарі користувача. Умовами користування встановлено, що виключно власник акаунта особисто несе відповідальність за розміщений ним контент, а також за наслідки розміщення та опублікування свого контенту. Згідно з п.А п.2 Умов користування «Контент» включає тексти, програмне забезпечення, скрипти, графічні зображення, фотографії, звуки, музику, відео, аудіовізуальні композиції, інтерактивні функції та інші матеріали, які власник акаунта можете переглядати через послугу, отримувати доступ через послугу або надавати для послуги. Крім того, особа, яка має акаунт на вказаному сайті, самостійно несе повну відповідальність за будь-які дії, що здійснюються з її акаунта (п.п. «А» розділу 3 Умов користування) та повністю зберігає за собою усі належні йому права власності на такий контент (п.п. «С» розділу 6 Умов користування).

Оскільки в програмі « ІНФОРМАЦІЯ_5 », в акаунті якої на YouTube було розміщено

- 9 -

аудіозапис розмови з ОСОБА_1 , не є юридичною особою та є програмою телеканалу « ІНФОРМАЦІЯ_14 », ліцензію на мовлення на якому видано ПАТ «Національна суспільна телерадіокомпанія України», відповідачем у справі, у зв`язку з поширенням недостовірної інформації через Інтернет-ресурс Youtube за адресою в мережі Інтернет: ІНФОРМАЦІЯ_4 в акаунті Програми «Перша шпальта», є ПАТ «Національна суспільна телерадіокомпанія України».

Судом також встановлено, що ОСОБА_1 , як автор висловлювань, поширених у аудіозаписі, розміщеному ІНФОРМАЦІЯ_1 в акаунті програми «Перша шпальта» на YouTube, та ПАТ «Національна суспільна телерадіоорганізація України», яке створило технологічну можливість для поширення запису в мережі Інтернет в акаунті своєї програми « ІНФОРМАЦІЯ_5 », є належними відповідачами у справі. Висловлювання ОСОБА_1 , які наведені як цитата в статті під назвою: «ОСОБА_1 заявив, що « ІНФОРМАЦІЯ_3 », поширеній ІНФОРМАЦІЯ_1 на веб-сайті ТОВ «Інформаційне агентство «Українські новини», не відповідають висловлюванням, які ОСОБА_1 .ОСОБА_1 надав в коментарях програмі «Перша шпальта», тому автором інформації, поширеної у цій статті є ТОВ «Інформаційне агентство «Українські новини», яке є належним відповідачем у справі.

Факт поширення оспорюваної позивачем інформації не спростовано відповідачами.

Вказані обставини підтверджуються наявними у справі доказами.

Задовольняючи позов, судпершої інстанції обгрунтовував свої висновки тим, що поширена відповідачами у відношенні позивача інформація є негативною, оскільки грунтується на твердженнях про причетність позивача до вчинення кримінальних правопорушень, тобто створює негативне враження у суспільства про позивача як про людину, яка зневажає закони України та вчинила злочин. Поширення даної інформації тягне негативні наслідки для позивача, та безпосередньо порушує його особисті немайнові права і завдає шкоди його честі, гідності та діловій репутації.При цьому суд виходив з того, що аналіз поширеної відповідачами інформації, зокрема характер використаних при її викладенні мовностилістичних засобів, відсутність алегорій, сатири, гіпербол тощо, свідчить, що інформація подана саме у формі фактичних тверджень (даних) та не може кваліфікуватись як оціночні судження.

Суд керувався тим, що поширена відповідачами інформація про позивача є недостовірною з огляду на відсутність доказів вчинення позивачем кримінальних правопорушень, притягнення його за вироком суду до кримінальної відповідальності, що порушує немайнові права позивача на повагу до честі та гідності.

Також, суд виходив з доведеності факту поширення недостовірної інформації про позивача серед невизначеного кола осіб, у зв`язку із її розміщенням на веб-сайті ТОВ «Інформаційного агентства «Українські новини» за адресою в мережі Інтернет: ІНФОРМАЦІЯ_15 та Інтернет-ресурсі Youtube(адреса запису в мережі Інтернет: ІНФОРМАЦІЯ_4 ) на офіційній сторінці (аккаунті) програми телеканалу «UA: Перший» « ІНФОРМАЦІЯ_5 » на веб-сайті Youtube.

Проте, колегія суддів не може повністю погодитися з такими висновками суду першої інстанції, поскільки вони не відповідають обставинам справи та зроблені в результаті неправильного застосування судом норм матеріального права.

Висновки апеляційного суду грунтуються на наступному.

Відповідно до ст.34 Конституції України кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань.

Згідно ст.10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (є частиною національного законодавства)кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї

- 10 -

без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Здійснення цих свобод, оскільки воно пов`язане з обов`язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадської безпеки, для запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров`я чи моралі, для захисту репутації чи прав інших осіб, для запобігання розголошенню конфіденційної інформації або для підтримання авторитету і безсторонності суду.

Разом із тим, кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації (ст.32 Конституції України).

Відповідно до ст.277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації (ч.1).

Згідно роз`яснень, викладених у п.15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а)поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б)поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача, в)поширення недостовірної інформації, тобто такої, що не відповідає дійсності; г)поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.

Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співвжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації.

Відповідно до п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27 лютого 2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» (далі - Постанова) відповідачами у справі про захист гідності, честі чи ділової репутації є фізична або юридична особа, яка поширила недостовірну інформацію, а також автор цієї інформації.

Згідно з п.12 наведеної постанови належним відповідачем у разі поширення оспорюваної інформації в мережі Інтернет є автор відповідного інформаційного матеріалу та власник веб-сайта, особи яких позивач повинен установити та зазначити в позовній заяві. Якщо автор поширеної інформації невідомий або його особу та/чи місце проживання (місцезнаходження) неможливо встановити, а також коли інформація є анонімною і доступ

- 11 -

до сайту - вільним, належним відповідачем є власник веб-сайту, на якому розміщено зазначений інформаційний матеріал, оскільки саме він створив технологічну можливість та умови для поширення недостовірної інформації.

Згідно роз`яснень п.19 наведеної вказаної постанови вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначити характер такої інформації та з`ясувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженнями, які не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості згідно ст.471 Закон України «Про інформацію».

Відповідно до ч.2 ст.30 Закону України «Про інформацію» (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) оціночними судженнями, за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема, гіпербол, алегорій, сатири. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Якщо особа вважає, що оціночні судження або думки принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи у тому самому засобі масової інформації з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку. Якщо суб`єктивну думку висловлено в брутальній, принизливій чи непристойній формі, що принижує гідність, честь чи ділову репутацію, на особу, яка таким чином та у такий спосіб висловила думку або оцінку, може бути покладено обов`язок відшкодувати завдану моральну шкоду.

Згідно ч.1 ст.65 Закону України «Про телебачення і радіомовлення» громадянин або юридична особа, стосовно якого (якої) у програмі чи передачі телерадіоорганізації було поширено відомості, які не відповідають дійсності або порушують його (її) права і законні інтереси, має право на відповідь (коментар чи власне тлумачення обставин справи) у програмах та передачах даної телерадіоорганізації незалежно від того, було подано заяву з вимогою спростування чи ні.

Таким чином, враховуючи вказані роз`яснення Верховного Суду України відповідно до ст.277 ЦК не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень ст.10 Конвенції.

Якщо особа вважає, що оціночні судження або думки, поширені в засобі масової інформації, принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй ч.1 ст.277 ЦК та відповідним законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи (ст.37 Закону про пресу, ст.65 Закону України «Про телебачення і радіомовлення») у тому ж засобі масової інформації з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку (абз.4 п.19 постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27 лютого 2009 року).

Отже, фактичні твердження та оціночні судження є різними поняттями, а розмежовування цих термінів лежить в основі захисту права на честь та гідність, як особистих немайнових прав, та є необхідним для недопущення втручання у гарантоване Конституцією України право особи на свободу вираження поглядів та переконань.

Вирішуючи спір, суд в достатній мірі не врахував характер та зміст висловлювань відповідача ОСОБА_1 , питання, яких торкався відповідач, та їх актуальність для суспільства, і прийшов до помилкових висновків, що висловлювання відповідача є

- 12 -

фактичними твердженнями і не можуть розцінюватися як оціночні судження.

Зі змісту публікації, розміщеної на веб-сайті ТОВ «Інформаційне агентство «Українські новини» за адресою в мережі Інтернет: ІНФОРМАЦІЯ_10, яка в тому числі містить аудіовізуальний запис розмови з ОСОБА_1 (досліджений апеляційним судом при підготовці справи до розгляду), вбачається, що у м.Києві проходив 16-й економічний форум «Ялтинська європейська стратегія».

У зв`язку із появою на цьому форумі бізнесмена ОСОБА_8 старший науковий співробітник ОСОБА_18 (неурядова організація США, котра переважно займається міжнародними відносинами) ОСОБА_1 висловив жорстку позицію відносно ОСОБА_2 , заявивши, зокрема, що «той повинен сидіти у в`язниці, а не давати інтерв`ю в кулуарах форуму. Так як у випадку повернення «Приватбанку» у власність ОСОБА_2 - Україна не отримає більше ніяких кредитів. Якщо Україна поверне «Приватбанк», як того хоче цей чоловік - це буде повна катастрофа. Це буде хрест на всьому, що робить уряд. Країна більше не отримає ніяких кредитів. І взагалі я не розумію, якщо ОСОБА_2 бандит, і він пограбував «Приватбанк», чому він не сидить у в'язниці? Що взагалі тут відбувається ?».

У аудіовізуальному записі розмови з ОСОБА_1 останній, зокрема висловив думку, що «Президент не должен встретиться с Коломойским… только в суде нужно встретиться с человеком, который украл пять с половиной миллиардов долларов…»; «…почему его не судят?…. почему нет криминального дела против вора?... из за того, что вор слишком много украл?».

Наведені висловлювання відповідача, які торкаються особи позивача, очевидно та поза всяким розумним сумнівом є оціночними судженнями, які характеризують оцінку відповідачем діяльності позивача, пов`язаної із ПАТ КБ «Приватбанк», висловленими емоційно із використанням зворотів мови.

Так, відповідачем не зазначено жодного конкретного факту у відношенні позивача щодо скоєння протиправних дій. В тому числі це стосується найбільш «гучних» та різких слів відповідача про людину, яка вкрала п`ять з половиною мільярдів долларів, які носять загальний характер, зокрема не вказано, які конкретно дії щодо крадіжки скоїв позивач, коли саме і у який спосіб, як і не звинувачено у вчиненні конкретного злочину. Отже, висловлювання відповідача не порушують презумпцію невинуватості особи позивача, хоча і висловлені дещо агресивно.

Також, колегія суддів погоджується із доводами апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що спірні висловлювання не носять характеру однозначного твердження і зроблені ним у формі запитань, що виключає можливість спростування його слів у судовому порядку. Про це свідчать наступні фрази: «Якщо Україна поверне «Приватбанк», як того хоче цей чоловік - це буде повна катастрофа», «І взагалі я не розумію, якщо ОСОБА_2 бандит, і він пограбував «Приватбанк», чому він не сидить у в`язниці ?», «почему его не судят?…. почему нет криминального дела против вора?... из за того, что вор слишком много украл?». Наведене вбачається тексту повідомлення і аудіозапису.

Судом залишено поза увагою, що питання націоналізації ПАТ «КБ «Приватбанк» за участю держави активно обговорювалося в суспільстві. Даній тематиці було присвячено значну кількість статей у ЗМІ, роздруківки яких є в матеріалах справи.

Щоб розрізнити твердження щодо фактів та оціночні судження необхідно враховувати обставини справи та загальний тон висловлювань (рішення ЄСПЛ у справі «Бразільє проти Франції» від 11 квітня 2006 року), оскільки судження з питань, які становлять суспільний інтерес, можуть на цій підставі становити оціночні судження, а не твердження щодо фактів (рішення ЄСПЛ «Патурель проти Франції» від 22 грудня 2005 року, «ТОВ «Інститут

- 13 -

економічних реформ» проти України» від 02 червня 2016 року).

Європейський суд із прав людини також підтвердив, що правдивість оціночних суджень не припускає можливості доказування, і оціночні судження дійсно слід відрізняти від фактів, існування яких може бути підтверджене та виділив три можливі варіанти фундаменту, на якому можна побудувати свою оцінку: 1) факти, що вважаються загальновідомими; 2) підтвердження висловлювання яким-небудь джерелом.

Отже, інформація, яку просить спростувати позивач, є результатом аналізута критичної оцінки фактів, які передували розповсюдженню спірної інформації та є оціночними судженнями відповідача із використанням мовних засобів, зокрема епітетів та гіпербол, вираженням його суб`єктивної думки, які не є предметом судового захисту в розумінні ст.ст.94, 277 ЦК України.

Колегія суддів вважає, що такого роду оціночне судження щодо поведінки позивача мало б визнаватися наклепом лише за умови поєднання з непристойною формою вираження такого судження, що в цій справі не доведено позивачем і судом не встановлено.

При цьому колегія суддів враховує, що навіть у разі, коли інформація формує у читачів думку про порушення особою норм моралі, неправильну поведінку в суспільстві, вчинення неправомірних дій тощо, для вирішення питання про наклеп слід враховувати додаткові фактори (рішення ЄСПЛ у справі «Скудаєва проти Росії» (заява № 24014/07).

Окрім того, задовольняючи вимоги, суд не врахував публічність особи ОСОБА_2 та його зв`язок з ПАТ КБ «Приватбанк», що у свою чергу значно значно розширює межі допустимої критики щодо нього та його діяльності, які є об`єктом значного суспільного інтересу, що виключає можливість спростовувати таку інформацію у судовому порядку.

Такі висновки грунтуються на Декларації про свободу політичних дебатів у засобах масової інформації, схваленій 12 лютого 2004 року на 872-му засіданні Комітету Міністрів Ради Європи, а також рекомендаціях, що містяться у Резолюції 1165 (1998) Парламентської Асамблеї Ради Європи про право на недоторканість приватного життя, де йдеться про те, що публічними фігурами є особи, які обіймають державні посади і (або) користуються державними ресурсами, а також усі ті, хто відіграє певну роль у суспільному житті у галузі політики, економіки, мистецтва, соціальній сфері, спорті чи в будь-якій іншій галузі. У статтях 3, 4 та 6 Декларації про свободу політичних дебатів у засобах масової інформації зазначено, що оскільки політичні діячі та посадові особи, які обіймають публічні посади або здійснюють публічну владу на місцевому, регіональному, національному чи міжнародному рівнях, вирішили апелювати до довіри громадськості та погодилися «виставити» себе на публічне політичне обговорювання, то вони підлягають ретельному громадському контролю і потенційно можуть зазнати гострої та сильної громадської критики у засобах масової інформації з приводу того, як вони виконували або виконують свої функції. У зв`язку із цим межа допустимої критики щодо політичного діяча чи іншої публічної особи є значно ширшою, ніж окремої пересічної особи. Публічні особи неминуче відкривають свої слова і вчинки для ретельної уваги всього суспільства, повинні це усвідомлювати і мають виявляти більшу терпимість.

Безсумнівно, п.2 ст.10 Конвенції дає можливість захищати репутацію інших осіб, тобто всіх людей, і цей захист поширюється і на публічних осіб також, навіть коли вони не виступають як приватні особи, але в цьому разі вимоги такого захисту мають розглядатися у зв`язку з інтересами відкритого обговорення політичних питань (рішення ЄСПЛ від 08 липня 1986 року в справі «Лінгенс проти Австрії»).

Задовольняючи позов, суд не дав належної оцінки чи буде це втручанням у право відповідача ОСОБА_1 на свободу вираження ним поглядів та переконань в контексті положень ст.10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

При цьому втручання у право особи на свободу вираження поглядів становитиме

- 14 -

порушення ст.10 Конвенції, якщо воно не підпадатиме під одне з виключень, встановлених п.2 ст.10 Конвенції. Відповідно суд має по черзі розглянути, чи було втручання у цій справі «встановлено законом», чи переслідувало воно ціль (цілі), яка (які) є легітимними відповідно до п.2 ст.10 Конвенції, та чи було воно «необхідним у демократичному суспільстві» задля досягнення зазначеної мети (рішення ЄСПЛ у справі «Санді Таймс проти Сполученого Королівства» від 26 квітня 1979 року тау справі «Нова газета» та Бородянський проти Росії» від 28 березня 2013 року).

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини свобода вираження поглядів є однією з важливих засад демократичного суспільства та однією з базових умов прогресу суспільства в цілому та самореалізації кожної окремої особи. Відповідно до п.2 ст.10 Конвенції вона стосується не тільки «інформації» чи «ідей», які сприймаються зі схваленням чи розглядаються як необразливі або нейтральні, але й тих, які можуть ображати, шокувати чи непокоїти. Саме такими є вимоги плюралізму, толерантності та широти поглядів, без яких немає «демократичного суспільства» (рішення ЄСПЛ від 06 жовтня 2015 року у справі «Карпюк та інші проти України» п.188).

Така ж позиція щодо застосування ст.10 Конвенції міститься у рішення ЄСПЛ у справах «Хендісайд проти Сполученого Королівства» (Handyside v. the United Kingdom) від 7 грудня 1976 року (п.49) та «Йерсільд проти Данії» (Jersild v. Denmark) від 23 вересня 1994 року, п.37).

Ухвалюючи рішення, суд не врахував переслідувану відповідачем мету під час висловлювань на форумі, наявність у висловлюваннях питань, які є суспільно значимими, які були предметом громадського інтересу на час поширення такої інформації, оскільки стосувались націоналізації найбільшого приватного банку країни та пов`язаних з цим взаємовідносин з Україною іноземних інвесторів, таке право громадськості знати цю інформацію переважає над правом позивача на її захист, а тому, таке поширення інформації відповідає практиці застосування Європейським судом з прав людини статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Наведене у свою чергу дає підстави стверджувати, що задоволення позовних вимог ОСОБА_2 є втручанням у право відповідача ОСОБА_1 на свободу вираження поглядів і становить порушення ст.10 Конвенції, як таке, що не «встановлене законом», не переслідує цілі, які є легітимними відповідно до п.2 ст.10 Конвенції, та не є «необхідним у демократичному суспільстві» задля досягнення зазначеної мети.

Аналогічні висновки щодо неможливості спростування оціночних суджень, навіть різких і агресивних, в контексті приписів ст.10 Конвенції щодо неможливості втручання у свободу вираження поглядів сформовані у цілому ряді постанов Верховного Суду та є усталеними.

Так у постанові Верховного Суду від 01 лютого 2018 року у справі № 757/33799/15-ц, де залишаючи без змін судове рішення апеляційної інстанції про відмову у задоволенні вимог про захист честі і гідності, Верховний Суд вказав, що поширена відповідачем інформація наступного змісту: «Я впрямую обвиняю ОСОБА_19 и его партию «Свобода». Я считаю, что это преступление, а не политическая позиция… я не знаю, почему мы должны платить такую цену и зачем это. И зачем это ему… Из-за того, лишь, что он сейчас находится не во власти? Так служение Украине бывает таким. Реализуйте себя, служи и дальше уходи. Так будет с каждым. Со мной, со всеми остальными … ОСОБА_20 не привел протестующих под Верховную Раду. Он привел бандитов, которые убивали и калечили наших солдат. Вот моя позиция…» є лише оціночними судженнями, які не підлягають спростуванню.

У постанові Верховного Суду від 11 лютого 2019 року у справі № 725/5585/16-ц, залишаючи без змін судове рішення апеляційної інстанції про відмову у задоволенні вимог

- 15 -

про захист честі і гідності, Верховний Суд вказав, що поширені відповідачкою на сесії Чернівецької міської ради висловлювання: «організована банда», «організований бандит», «організована банда при владі», «отморозки», «ворують, зламують», «знищують бізнес», «не діє як чиновник», «він вкрав», «злодійський спосіб» свідчать про критичну оцінку ситуації, що склалася між сторонами. Суб`єктивні думки і погляди на підставі закону, положень Конвенції, з врахуванням практики ЄСПЛ не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості, а отже, не можуть вважатися поширенням недостовірної інформації у розумінні ст.277 ЦК України і не підлягають спростуванню. Якщо особа вважає, що оціночні судження або думки принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи у тому самому засобі масової інформації з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку.

У постанові від 27 травня 2020 року у справі № 757/72390/17-ц Верховний Суд, скасовуючи судові рішення про задоволення позову про захист честі і гідності та ухвалюючи нове про відмову у позові, зазначив, що поширена відповідачем інформація наступного змісту: «При видачі кредитів порушувались як нормативні документи Національного банку України, так і внутрішні документи самого Банку. Всі 36 кредитів були… підписані Головою Правління ПриватБанку з перевищенням повноважень, які надавались йому відповідними документами Банку» не містить фактичних даних, а є вираженням суб`єктивної думки і поглядів, направлених на критичну оцінку певних дій, тобто є оціночними судженнями, які не підлягають спростуванню та доведенню стосовно їх правдивості, а таке поширення інформації відповідає практиці застосування Європейським судом з прав людини статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (п.53,54).

У постанові від 30 липня 2020 року у справі № 200/20351/18 Верховний Суд, скасовуючи судові рішення про задоволення позову про захист честі і гідності та ухвалюючи нове про відмову у позові, зазначив, що поширена відповідачем інформація наступного змісту: «Петровский, известный в определенных кругах под именем «Нарик», проходил по материалам МВД как лидер организованный преступной группировки. ОСОБА_21 активности этой ОПГ приходился на период 2000-2004 годов. В 2005 году он покинул территорию Украины, ряд членов его группировки были задержаны, а сама группировка была фактически разгромлена» є вираженням суб`єктивної думки і поглядів відповідача і не свідчать про приниження честі, гідності та ділової репутації позивачів.

У постанові Верховного Суду від 04 листопада 2020 року у справі № 757/30984/18-ц, залишаючи без змін судові рішення про відмову у задоволенні вимог про захист честі і гідності, Верховний Суд вказав, що поширена відповідачем інформація наступного змісту: «Колишній Президент України ОСОБА_22 та його злочинна організація, втікаючи з країни, привласнили понад 40 мільярдів доларів США», «Насамперед, ми застосували спеціальну конфіскацію та повернули для національного розвитку до Державного бюджету України 1,5 мільярди доларів США, які були привласнені «державною мафією» Януковича» є оціночними критичними судженнями з огляду на неможливість їх сприйняття в якості твердження про вчинення конкретної дії.

Такі ж висновки щодо можливості зазнати гострої та сильної громадської критики у засобах масової інформації містяться у постановах Верховного Суду від 03 квітня 2019 року у справі № 127/24530/16-ц; від 14 лютого 2018 року у справі № 646/1266/16-ц; від 27 березня 2019 року у справі № 344/16715/15-ц.

Відповідно до положень ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосування норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені у постановах Верховного Суду.

Суд першої інстанції наведеного вище не врахував, що призвело до неправильного

- 16 -

вирішення спору.

Відповідно до ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, невідповідність висновків суду, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

З викладених вище підстав колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції не відповідає матеріалам справи, ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права і підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення.

Зважаючи на те, що інформація, яку бажає спростувати позивач, не містить фактичних даних, а є вираженням суб`єктивної думки і поглядів відповідача, направлених на критичну оцінку певних дій, тобто є оціночними судженнями, які не підлягають спростуванню та доведенню стосовно їх правдивості та по своїй суті стосується інформуванням громадськості про суспільно значиму подію, а втручання у право відповідача на свободу вираження поглядів становитиме порушення ст.10 Конвенції, заявлені позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Колегія суддів погоджується із доводами представника позивача адвоката Греньо М.М., викладеними у відзиві на апеляційну скаргу AT «НСТУ», щодо неможливості прийняття доданих до скарги нових доказів.

При цьому колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги AT «НСТУ» про те, що розміщення передачі «Перша Шпальта» в ефірі телеканалу «UА:Перший» здійснювалось на підставі договору № 310-14/2 від 18 липня 2019 року, укладеного між AT «НСТУ» і ТОВ «Медіазалежність», а тому оскільки програма «Перша шпальта» є продуктом ТОВ «Медіазалежність», то саме ця особа несе повну відповідальність за поширену в цій програмі інформацію, а також не приймає до уваги додані до апеляційної скарги з цього приводу докази з таких міркувань.

Після відкриття судом 05 листопада 2019 року провадження у справі, AT «НСТУ» 09 грудня 2019 року подав відзив на позов, у якому навів свої заперечення проти позову, де вказав, що позивач не довів недостовірності поширеної інформації, а також зазначив, що програма не є продуктом АТ «НСТУ» (т.1 а.с.82-85). Жодної інформації про укладання договорів із ТОВ «Медіазалежність» відповідач не повідомив, хоча мав таку можливість. Договір з ТОВ «Медіазалежність» про створення аудіовізуального твору від 18 липня 2019 року з додатком № 1 та додаткова угода № 1 до договору про створення аудіовізуального твору від 03 вересня 2019 року не подавалося позивачем у якості доказу до суду першої інстанції і відповідно не було предметом дослідження і оцінки судом. Поновити строк на подачу вказанитх доказів відповдіач не просить.

При цьому колегія суддів враховує, що відповідачповинен подати докази разом з поданням відзиву на позовну заяву (ч.3 ст.83 ЦПК України). Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу (ч.4 ст.83 ЦПК України). У випадку визнання поважними причин неподання учасником справи доказів у встановлений законом строк суд може встановити додатковий строк для подання вказаних доказів (ч.5 ст.83 ЦПК України).

Згідно ч.8 ст.83 ЦПК України докази, не подані у встановлений законом або судом

- 17 -

строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

Згідно ч.4 ст.12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Учасники судового процесу повинні добросовсно користуватися процесуальними правами (ч.1 ст.44 ЦПК України).

Відповідно до ч.3 ст.367 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, пимаються судом лише у вийняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Оскільки, відповідач не надав доказів неможливості подання до суду першої інстанції доданих до апеляційної скарги договорів з причин, що об`єктивно не залежали від нього, даний доказ не приймається.

У зв`язку з наведеним апеляційна скарга AT «НСТУ» підлягає до часткового задоволення.

Відзиву на апеляційну скаргу ОСОБА_1 позивач не подав, що виключає можливість його аналізу.

Висловлені представником позивача адвокатом Греньо М.М. в суді апеляційної інстанції доводи про те, що поширена відповідачем ОСОБА_1 інформація носить ознаки фактичних тверджень і може бути перевірена на предмет її відповідності, колегія суддів відхиляє як необгрунтовані, оскільки оспорювана інформація не містить фактичних даних, а є оціночними судженнями, які не підлягають спростуванню та доведенню стосовно їх правдивості.

Підстави, з яких апеляційний суд прийшов до таких висновків, наведені у даній постанові вище, в тому числі з посиланням на висновки Верховного Суду.

Додатково, колегія суддів зазначає, що в рішенні по справі «Єрусалем проти Австрії» (Jerusalem v. Austria) ЄСПЛ відмітив, що навіть оціночне судження без жодних фактів на його підтвердження може бути надмірним та відповідним критерієм, чи може бути встановлене достатньо точне та надійне фактологічне підґрунтя, пропорційне природі та ступеню висловлення.

Вказана практика ЄСПЛ щодо застосування ст.10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка гарантує кожномуправо на свободу вираження поглядів без втручання органів державної влади є усталеною.

Зокрема, 20 травня 2010 року ЄСПЛ ухвалив рішення у справі «Мирський проти України», де констатував порушення права заявника на свободу вираження поглядів (ст.10 Конвенції) у зв`язку із відсутністю у рішеннях національних судів обгрунтування наявності законних підстав для визнання слів заявника під час його виступу на круглому столі наклепом.

02 червня 2016 року ЄСПЛ ухвалив рішення у справі «ТОВ Інститут Економічних Реформ проти України», де констатував порушення ст.10 Конвенції у зв`язку з тим, що національні суди не дослідили докази для підтвердження законності втручання у право на свободу вираження поглядів компанії-заявника.

12 січня 2017 року ЄСПЛ ухвалив рішення у справі «Ликін проти України», де констатував порушення ст.10 Конвенції у зв`язку з неналежним розглядом національними судами питання балансу забезпечення права на захист репутації та права на свободу вираження поглядів.

16 квітня 2019 року ЄСПЛ ухвалив рішення у справі «Редакція газети Гривня проти України», де констатував порушення ст.10 Конвенції у зв`язку з втручанням у право підприємства-заявника на свободу вираження поглядів внаслідок винесення рішень

- 18 -

національних судів щодо обох газетних статей та накладення на заявника покарання у вигляді вимоги публікаії спростування і відшкодування шкоди.

Викладені у вказаних рішеннях висновки ЄСПЛ в тому числі спростовують доводи позивача про наявність підстав для спростування поширеної відповідачем ОСОБА_1 інформації.

Це ж стосується посилань представника позивача на відсутність у матеріалах справи доказів на підтвердження наявності кримінальних проваджень у відношенні позивача, які не спростовують характеру спірних висловлювань як оціночних суджень, а з урахуванням особи позивача, розповсюджена інформація не може сприйматися як твердження про вчинення конкретної дії, і щодо такої інформації існував правомірний суспільний інтерес.

Відхиляючи наведені доводи позивача, колегія суддів враховує, що якщо особа вважає, що оціночні судження або думки принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи у тому самому засобі масової інформації з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку. У рішенні від 10 серпня 2006 року у справі «Ляшко проти України» (Lyshkо v. Ukraine) Європейський суд з прав людини зазначив, що свобода вираження поглядів являє собою одну з важливих засад демократичного суспільства та одну з базових умов його прогресу та самореалізації кожного. Предмет п.2 ст.10 Конвенції застосовується не тільки до «інформації» чи «ідей», які були отримані зі згоди чи розглядаються як необразливі чи як малозначущі, але й до тих, які можуть ображати, шокувати чи непокоїти. Такими є вимоги плюралізму, толерантності та відкритості думок, без чого неможливе «демократичне суспільство». Свобода політичних дебатів перебуває в самому серці побудови демократичного суспільства, що наскрізь пронизує Конвенцію. При цьому повинно бути зроблене чітке розмежування між констатацією фактів та оціночними судженнями. У той час як наявність фактів може бути продемонстровано, достовірність оціночних суджень не піддається доведенню. Вимогу доводити достовірність оціночних суджень неможливо виконати, вона порушує свободу думки як таку, що є базовою частиною права, гарантованого ст.10 Конвенції.

Даючи оцінку доводам учасників, викладеним у апеляційних скаргах і відзиві, апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що згідно з усталеною практикою ЄСПЛ, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони грунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення ЄСПЛ у справах «Серявін та інші проти України», «Трофимчук проти України», «Проніна проти України»). Отже, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо наведення обґрунтування рішення, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Колегія суддів враховує, що викладені в цій постанові висновки прийнятого рішення та його мотивування є достатніми і зрозумілими та відповідають вимогам закону.

Керуючись ст.ст.259, 374, 376, 381 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволити, апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Національна суспільна телерадіокомпанія України»задоволити частково.

Рішення Печерського районного суду м.Києва від 20 серпня 2020 року скасувати і

- 19 -

ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Інформаційне агентство «Українські новини», ОСОБА_1 , Публічного акціонерного товариства «Національна суспільна телерадіокомпанія України» про захист честі, гідності та ділової репутації.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів. У випадку проголошення лише вступної і резолютивної частини, цей строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Головуючий

Судді: