Провадження № 22-ц/812/2129/21 Доповідач апеляційної інстанції-Данилова О.О.

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 листопада 2021 року м. Миколаїв

справа № 474/478/18

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого Данилової О.О.,

суддів: Тищук Н.О., Шаманської Н.О.,

із секретарем Богуславською О.М.,

переглянувши в апеляційному порядку в режимі відео-конференції цивільну справу за позовом

ОСОБА_1

до Врадіївської селищної ради Первомайського району Миколаївської області (третя особа - ОСОБА_2 )

про встановлення факту родинних відносин та визнання права власності

за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Врадіївського районного суду Миколаївської області, ухвалене 22 вересня 2021 року суддею Фасій В.В. в приміщенні цього ж суду (повне судове рішення складено28 вересня 2021 року),

У С Т А Н О В И В:

У травні 2018 року ОСОБА_1 звернулась з позовом до Доброжанівської сільської ради Врадіївського району Миколаївської області про встановлення факту родинних відносин та визнання права власності на земельну ділянку.

Позивачка зазначала, що після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 її матері ОСОБА_3 відкрилась спадщина на земельну ділянку загальною площею 9,88 га, яка складається з двох земельних ділянок (ділянка № НОМЕР_1 з кадастровим №:02:000:0540, та ділянка № НОМЕР_2 з кадастровим №:01:000:0588) в межах території Доброжанівської сільської ради Врадіївського району Миколаївської області з цільовим призначенням - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Позивачка, як спадкоємиця першої черги, є особою, яка прийняла спадщину у зв`язку з постійним проживанням зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. Інші спадкоємці, які би прийняли спадщину після смерті ОСОБА_3 , відсутні. Проте приватним нотаріусом відмовлено у видачі свідоцтва про прийняття спадщини у зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документу на землю у ОСОБА_3 та у зв`язку з відмінностями у прізвище ОСОБА_3 у документах, що посвідчують особу.

Посилаючись на перешкоди у реалізації прав спадкоємця, ОСОБА_1 просила встановити факт родинних відносин між нею та ОСОБА_3 , як доньки та матері, та визнати право власності в порядку спадкування на земельну ділянку площею 9,88 га за статтею 392 ЦК.

До участі в справі як третю особу залучено ОСОБА_2 , яка претендує на спірну ділянку як спадкоємиця за заповітом (а.с.34).

Ухвалою суду від 1 липня 2021 року залучено правонаступника відповідача Доброжанівської сільської ради - Врадіївську селищну раду Первомайського району Миколаївської області (а.с.138-139).

Відповідач заперечень проти позову не мав, пославшись на необхідність дотримання при розгляді спору вимог діючого законодавства (а.с.131,144).

Третя особа ОСОБА_2 вважала, що підстави для задоволення заяви про встановлення юридичного факту та визнання права власності за позивачкою на земельну ділянку за статтею 392 ЦК, відсутні.

ОСОБА_2 надала суду оригінал державного акту на право власності на спірну земельну ділянку площею 9,88 га, серія МК № 075470, виданий 22 жовтня 2002 року на ім`я ОСОБА_3 (а.с.177).

Рішенням Врадіївського районного суду Миколаївської області від 22 вересня 2021 року позов задоволено. Встановлено факт родинних відносин між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , а саме факт, що ОСОБА_3 доводилася матір`ю ОСОБА_1 . За ОСОБА_1 в порядку спадкування за законом визнано право власності на земельну ділянку площею 9,88 га (яка складається з двох земельних ділянок: ділянка № НОМЕР_1 з кадастровим №:02:000:0540, та ділянка № НОМЕР_2 з кадастровим №:01:000:0588) в межах території Доброжанівської сільської ради Врадіївського району Миколаївської області з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

В апеляційній скарзі третя особа ОСОБА_2 просила рішення скасувати та ухвалити нове про відмову у позові. Апелянт посилалась на порушення судом норм процесуального права, а саме відсутність достатніх підстав для залучення до участі у справі як правонаступника Врадіївську сільську раду, незалучення її до участі у справі як відповідача. Питання про встановлення факту родинних відносин суд вирішив без встановлення кола спадкоємців за законом. Не вирішене питання про зупинення провадження у справі до розгляду касаційним судом іншої цивільної справи з її вимогами про надання додаткового строку для прийняття спадщини. Крім того, відсутні передбачені законом підстави для судового визнання права власності за позивачкою на спадкове майно, оскільки правовстановлюючий документ на землю на ім`я спадкодавця знаходиться в матеріалах справи.

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача адвокат Комісар О.В. заперечував доводи апелянта щодо порушення судом норм цивільного та процесуального законодавства, на які посилалась ОСОБА_2 , просив залишити рішення суду першої інстанції без змін та відшкодувати 20 000 грн. витрат на правову допомогу.

Інші учасники справи правом на подачу відзиву на апеляційну скаргу не скористалися.

В судове засідання апеляційного суду письмове клопотання представника позивача про розгляд справи у його відсутності та відсутності ОСОБА_1 . Інші учасники справи про день, час та місце судового засідання повідомлені належним чином. Справу розглянуто в режимі відео-конференції за участю представника третьої особи адвоката Бездітного В.А.

Переглянувши справу за наявними в ній доказами та перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що вона підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Задовольняючи вимоги ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що надані суду документи, які посвідчують особу ОСОБА_3 та відтворюють зміни у прізвищі за період її життя, достеменно доводять, що спадкодавець ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , є матір`ю позивачки. ОСОБА_1 , як спадкоємиці, що прийняла спадщину. На час звернення до нотаріуса та суду у 2018 році вона не мала правовстановлюючого документу (оригіналу державного акту) на землю, що належала спадкодавцю. Оскільки позивачка не може скористатись тим державним актом, який наданий суду третьою особою ОСОБА_2 , то перешкоди у реалізації прав спадкоємця можуть бути усунуті лише шляхом застосування механізму статті 392 ЦК та визнання за ОСОБА_4 права власності на спірне майно в порядку спадкування.

Проте не з усіма висновками суду можна погодитись.

Звертаючись за судовим захистом, ОСОБА_4 посилалась на перешкоди у реалізації прав спадкоємця, а саме втрату оригіналу державного акту на земельні ділянки загальною площею 9,88 га на ім`я ОСОБА_3 , а також суперечності у попередньому прізвищі матері, що перешкоджає встановленню ступені спорідненості та її черговості у праві на спадок.

Отже, підстави позову ОСОБА_4 зумовлюють потребу, насамперед, вирішення питання щодо наявності підстав для встановлення юридичного факту факту родинних відносин між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 та його необхідність для захисту майнових (спадкових) прав.

Так, відповідно до змісту статей 1216, 1217 ЦК спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

За правилами статті 1223 ЦК право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово.

У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Відповідно до вимог статтей 1268, 1269, 1270 ЦК спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом шестимісячного строку не заявив про відмову від спадщини.

Згідно з частиною 1 статті 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її (частина перша статті 1272 ЦК України).

Спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, має звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно (частина 1 статті 1297 ЦК).

Документи, які необхідні для прийняття спадщини за законом, є, поряд з іншими, документ, що підтверджує родинні стосунки спадкоємця з померлим (для дітей свідоцтво про народження) для відслідковування ланцюга родинних зв`язків зі спадкодавцем; а також правовстановлюючі документи спадкодавця на належне йому майно (пункт 4.2 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом МЮУ від 22 лютого 2012 року №296/5.

Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд з заявою про встановлення цих фактів, яка залежно від наявності або відсутності спору, розглядається за правилами окремого або позовного провадження (пункт 2 постанови №7 Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах спадкування» від 30 травня 2008 року»).

У відповідності до пункту 1 частини 1статті 315 ЦПК України, суд вправі встановити факт родинних відносин між фізичними особами.

Судом встановлено, що у вересні 1930 року бюро актів цивільного стану с.Дар`їнска Приуральського краю ЗАЦС вчинено актовий запис про народження у с.Д`яково 25 серпня 1939 року ОСОБА_5 , батьками якої зазначені ОСОБА_6 та ОСОБА_7 (свідоцтво № НОМЕР_3 ) (а.с.42).

21 лютого 1963 року вчинено актовий запис про одруження ОСОБА_5 , віком 24 роки (25 серпня 1939 року, свідоцтво про народження № НОМЕР_3 ), з ОСОБА_8 . Нареченій присвоєне прізвище « ОСОБА_9 » (а.с.43-45).

3 травня 1973 року вчинено актовий запис №8 про народження 8 квітня того ж року ОСОБА_10 , батьками якої вказані: батько ОСОБА_11 , мати - ОСОБА_12 (а.с.48). У актовому записі в графі «відомості про дитину» її прізвище спочатку зазначене « ОСОБА_9 », потім це прізвище закреслене та зазначено « ОСОБА_13 »; в графі «мати» - « ОСОБА_12 », ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.146).

6 вересня1994 року ОСОБА_10 внаслідок одруження змінила прізвище на « ОСОБА_14 » (а.с.13).

16 січня 1996 року ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уроженка с.Д`яково Приуральського району Західно-Казахстанської області, уклала шлюб з ОСОБА_11 та змінила прізвище на « ОСОБА_13 » (а.с.50).

22 жовтня 2003 року ОСОБА_3 отримала державний акт на право власності на земельну ділянку, серії МК № 075470, про право власності на ділянки загальною площею 9,88 га в межах території Доборожанівської сільської ради Врадіївського району Миколаївської області для ведення сільськогосподарського виробництва (а.с.67,177).

За життя ОСОБА_3 складено заповіти на вищевказану земельну ділянку: 13 липня 2010 року - на ім`я ОСОБА_1 , 10 травня 2011 року на ім`я ОСОБА_2 (а.с.77).

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 померла у віці 75 років (а.с.10).

На день смерті ОСОБА_3 проживала у АДРЕСА_1 разом з донькою ОСОБА_4 та членами її родини (а.с.47).

21 березня 2018 року відкрито спадкову справу після смерті ОСОБА_3 за заявою ОСОБА_4 .

Проте у видачі свідоцтва про право на спадщину ОСОБА_4 відмовлено з посиланням на відсутність оригіналу правовстановлюючого документу на земельні ділянки на ім`я спадкодавця ОСОБА_3 (а.с.70-72).

14 серпня 2020 року рішенням Врадіївського районного суду Миколаївської області яке було змінено постановою Миколаївського апеляційного суду від 22 жовтня 2020 року (цивільна справа № 474/454/18), у задоволенні позову Сині ОСОБА_15 про визначення додаткового строку для прийняття спадщини за заповітом та у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 про визнання недійсним заповіту ОСОБА_3 , вчиненого на користь Сини ОСОБА_15 , відмовлено (а.с.99-102).

Встановивши ці обставини, суд першої інстанції, насамперед, дійшов висновку, що надані документи, які посвідчують особу позивачки ОСОБА_1 , як потенційного спадкоємця за законом, не дозволяють беззаперечного відслідковування ланцюга родинних зв`язків зі спадкодавцем ОСОБА_3 через відмінність у попередніх прізвищах спадкодавця (« ОСОБА_16 », « ОСОБА_17 »).

Але аналіз відомостей, які містять ці документи, збіг дати та місця народження спадкодавця, дівочого прізвища позивачки та спадкодавця, а також їх оцінка у сукупності з іншими документами (заявою, довідкою з місця проживання тощо) дозволяє напевно (поза розумних сумнівів) встановити той факт, що ОСОБА_4 є донькою ОСОБА_3 .

Оскільки факт родинних відносин безпосередньо породжує юридичні наслідки, тобто його підтвердження необхідне позивачки для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину, суд встановив підстави для застосування механізму статті 315 ЦПК (пункт 7 постанови №5 Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення « від 31 березня 1995 року).

Доводи апеляційної скарги про те, що встановлення цього факту є передчасним, оскільки суду необхідно встановити коло інших спадкоємців, не можна вважати переконливими.

Матеріали справи не містять відомостей, що, окрім ОСОБА_4 , яка проживала зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, є інші спадкоємці цієї ж черги або за заповітом, які прийняли спадщину. Не зазначає таких осіб і апелянт.

Не може бути достатньою підставою для скасування судового рішення в повному обсязі і посилання ОСОБА_18 на те, що суд невірно визначив належного відповідача за вимогами ОСОБА_4 та не залучив її, третю особу, належним відповідачем.

Фактичну заміну первісного відповідача Доброжанівської сільради на Врадіївську селищну раду суд обґрунтовав проведенням реорганізації органів місцевого самоврядування, а конкретні підстави правонаступництва зазначив в мотивувальній частині ухвали (а.с.138-139).

Доброжанівська сільська рада як юридична особа перебуває у стадії припинення з грудня 2020 року (а.с. 211).

Недоліки цієї процесуальної дії (залученні замість заміни) не вплинули на висновки суду по суті спору та не призвели до невірного вирішення спору.

Аналогічну оцінку заслуговують і доводи апелянта про необхідність залучення її до участі у справі як відповідача.

Крім того, на час ухвалення судового рішення ОСОБА_2 не є спадкоємицею, яка прийняла спадщину, а тому судове рішення по суті не порушує її права та обов`язки.

Не відповідає матеріалам справи і посилання апелянта на те, що суд розглянув спір по суті без вирішення клопотання представника третьої особи від 5 липня 2021 року про зупинення провадження у справі до розгляду в касаційному провадженні цивільної справи №474/454/18.

Це клопотання розглянуто судом 26 липня 2021 року, про що постановлено відповідну ухвалу (а.с.165).

Доводів, які би спростовували висновки суду по суті вирішення питання про встановлення факту родинних відносин, апеляційна скарга не містить.

Отже, підстав для скасування судового рішення в цій частині спору та відмови у встановленні факту родинних відносин між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 апеляційний суд не вбачає.

Разом з тим, апеляційний суд не може погодитись з законністю та обґрунтованістю задоволення позовних вимог про визнання права власності за ОСОБА_4 за правилами статті 392 ЦК.

Так, частиною 1 статті 15 ЦК визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Тобто при розгляді справи суд повинен установити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Зі змісту частини 5 статті 11 ЦК випливає, що цивільні права можуть виникати з рішення суду лише у випадках, встановлених актами цивільного законодавства.

Відповідно до частини 1 статті 328 ЦК право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно з частиною 1 статті 392 ЦК власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Оскільки право власності є правовідносинами, які допускають правонаступництво, то механізм статті 392 ЦК може бути застосований при певних умовах і для захисту прав спадкоємців власника.

Отже, визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав в нотаріальному порядку.

Порядок оформлення права на спадщину встановлений главою 89 ЦК України, Законом України «Про нотаріат», підзаконними нормативними актами та являє собою визначену законодавством сукупність функцій, притаманну юрисдикційній діяльності судів та нотаріусів.

Враховуючи той факт, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством, то за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають (постанова Верховного Суду (КЦС) від 20 травня 2021 року у справі № 339/369/18, постанова від 16 січня 2019 року у справі №2-390/2006).

Аналогічне правило містить і пункт 23 постанови №7 Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року.

Разом з тим, у матеріалах справи є оригінал державного акт на право власності на спірну земельну ділянку площею 9,88 га, серія МК № 075470, виданий 22 жовтня 2002 року на ім`я ОСОБА_3 (а.с.177).

Отже, правовстановлюючий документ спадкодавця на спірне нерухоме майно не втрачений та не зіпсований.

Наявність правовстановлюючого документу спадкодавця створює необхідні умови для одержання спадкоємцями в нотаріальному органі свідоцтва про право на спадщину.

Тому апеляційний суд вважає, що умови для застосування механізму статті 392 ЦК відсутні, а вимоги ОСОБА_1 про визнання права на спадщину судовому розгляду не підлягають.

Апеляційний суд не може погодитись з висновками суду першої інстанції про те, що попереднє (до передачі суду) знаходження цього документу у третьої особи ОСОБА_2 , позбавляє позивачку можливості оформити спадкові права, а тому є підставою для судового визнання за нею права власності.

При цьому слід враховувати, що умовою для застосування правил статті 392 ЦК, як зазначалось вище, є втрата документа, який засвідчує право власності спадкодавця. Неможливість реалізації прав спадкоємця у досудовому (нотаріальному) порядку, зокрема отримання свідоцтва про право на спадщину в нотаріальному органі, має встановлюватись не лише на час звернення до нотаріуса (2018 рік), але й на час ухвалення судового рішення.

Належність правовстановлюючого документу спадкодавця третій особі не встановлювалась.

Крім того, представник третьої особи в судовому засіданні апеляційного суду не заперечував можливість передачі оригіналу державного акту спадкоємцю.

У зв`язку з відкриттям спадкової справи не вбачається перешкод і для передачі оригіналу державного акту нотаріусу як підстави для подальшої видачі свідоцтва належному спадкоємцю.

Оскільки суд першої інстанції не звернув належної уваги на вимоги закону щодо підстав застосування статті 392 ЦК, судове рішення в цій частині підлягає скасуванню з ухваленням по справі нового рішення про відмову у задоволенні цих позовних вимог.

Керуючись статтями 374, 375, 376, 382 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Врадіївського районного суду Миколаївської області від 22 вересня 2021 року в частині встановлення факту родинних відносин залишити без змін.

Судове рішення в частині визнання за ОСОБА_1 права власності на земельні ділянки скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову в задоволенні цих вимог.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий О.О.Данилова

Судді: Н.О. Тищук

Н.О.Шаманська

---------------------------------

повну постанову складено 19 листопада 2021 року