Провадження №2/760/1220/21
Справа №203/2596/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 січня 2021 Солом`янський районний суд м. Києва в складі головуючого - судді Шереметьєвої Л.А, за участю секретаря - Шпори М.М., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженої відповідальністю «Укрпозика» про визнання недійсним договору споживчого кредитування, суд

В С Т А Н О В И В:

Позивачка звернулась до суду з позовом і просить визнати недійсним договір № UP 7912787 від 26 грудня 2019 року про надання позики, укладений з відповідачем.

Посилається в позові на те, що 28 лютого 2020 року з SMS повідомлення дізналася, що між нею та відповідачем укладений договір споживчого кредитування на суму 10 500, 00 гр.

Одночасно з цим дізналася про внесення її в Єдиний реєстр боржників у зв`язку із заборгованістю перед відповідачем.

З інформації, наданої їй ТОВ «Укрпозика», вбачається, що договір за № UP7912787 про надання позики від 26 грудня 2019 року був укладений на суму 10 500, 00 гр.

Зазначає, що вона ніколи не зверталася до відповідача з приводу отримання позики, не реєструвалась на його офіційному сайті, не робила заявок на отримання коштів і не укладала договорів позики.

Вона не вела будь-якої офіційної переписки з приводу отримання позики, не отримувала від даного товариства ніяких коштів, договір позики укладений без її вільного волевиявлення та волі на отримання кредиту.

З представником відповідача вона ніколи і ні за яких обставин не досягала домовленості про можливість укладення договору у електронній формі чи шляхом обміну електронними листами. З текстом договору позики не знайома, отримала лише зразок типового договору. Умови кредитування чи надання позики їй невідомі і з ними її ніхто не знайомив.

Вважає, що у даному випадку вона стала жертвою фінансових шахраїв, які використали частину її персональних даних для підробки договору позики.

У зв`язку з цим 06 березня 2020 року вона подала повідомлення до Дніпропетровського відділу поліції, у якому вказала, що впродовж 26 грудня 2019 року невідомі їй особи шахрайським шляхом без її відома оформили на неї кредит в ТОВ «Укрпозика» на суму близько 10 500, 00 гр.

Зазначає, що відсутні будь-які докази, що з її боку була вчинена якась дія, направлена на укладення цього договору та на отримання коштів, немає доказів на підтвердження отримання нею цих коштів.

17 червня 2020 року на адресу відповідача був направлений адвокатський запит про надання інформації про час та місце укладення договору, його номер, форму та осіб, які його підписали, яким способом позичальнику надавалась копія договору. На час звернення до суду відповідь на запит не надходила.

В той же день на адресу відповідача був направлений запит про надання копії договору, на який їй була надана копія типового договору та інформація про номер договору, дату його укладання та суму.

Копія самого договору їй надана не була.

Виходячи з цього, просить задовольнити позов.

Позовна заява була зареєстрована в канцелярії суду 17 серпня 2020 року та відповідно до ст. 33 ЦПК України було визначено склад суду.

Ухвалою суду від 31 серпня 2020 року в справі було відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Сторонам було направлено копію ухвали про відкриття провадження, відповідачці копію позовної заяви з додатками.

Згідно з відомостями, які містяться в рекомендованому повідомленні про вручення поштових відправлень,відповідач отримав копію ухвали про відкриття провадження та копію позовної заяви в справі 17 жовтня 2020 року.

/ а. с. 33 /

Відповідачу був наданий строк для надання відзиву.

10 листопада 2020 року на адресу суду надійшов відзив відповідача, в якому останній проти позову заперечує.

Посилається на те, що в товаристві була проведена внутрішня перевірка та було виявлено, що невстановлена особа, використовуючи персональні дані позивача, які були отримані шляхом вчинення шахрайських дій, уклала Договір в порядку, передбаченому Законом України №675-УІІІ «Про електронну комерцію», та отримала грошові кошти на картковий рахунок, який не належить позивачу.

Після виявлення факту шахрайства разом із зібраними доказами ними була подана заява про вчинення кримінального правопорушення до Департаменту кіберполіцїї Національної поліції України.

Виходячи з цього цього даний договір неможливо визнати недійсним, оскільки сам правочин не мав місця.

Вважає, що у даному провадженні ТОВ «Укрпозика» є неналежним відповідачем, оскільки взаємовідносин по зазначеному Договору між сторонами справи не існує, а отже, відсутні підстави позову.

Виходячи з цього, просить відмовити у задоволенні позову.

Дослідивши матеріали справи, суд не знаходить підстав для задоволення вимог позивача, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти.

Судом встановлено, що 26 грудня 2019 року від імені позивачки був укладений кредитний договір з ТОВ`Укрпозика» № UP7912787 на суму 10 500, 00 гр.

За зверненням позивачки ТОВ`Укрпозика» була проведена перевірка обставин його укладення і за наслідками вказаної перевірки було направлено відповідне повідомлення про вчинення кримінального правопорушення до Департаменту кіберполіцїї Національної поліції України.

Вказані обставини підтверджуються відзивом відповідача на позов.

Крім того, заяву про шахрайські дії щодо неї укладенням даного договору було подано позивачкою до Дніпровського відділу поліції ГУНП Дніпропетровської області.

/ а.с. 10, 17 /

Відповідно до ч.ч.1, 4 ст.202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін.

Згідно зі ст.203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

За змістом ст.204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним

Відповідно до ч.2 ст.207 ЦК правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

В постанові Верховного Суду від 22 січня 2020 року в справі №674/461/16-ц, яка, з точки зору ч.4 ст.263 ЦПК України, має враховуватися судом, зроблено висновок, що підпис є обов`язковим реквізитом правочину, вчиненого в письмовій формі. Наявність підпису підтверджує наміри та волю й фіксує волевиявлення учасника(-ів) правочину, забезпечує їх ідентифікацію та цілісність документа, в якому втілюється правочин.

Внаслідок цього підписання правочину здійснюється стороною (сторонами) або ж уповноваженими особами.

Згідно з ч.1 ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За правилами ч.1 ст.638 ЦК договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Як зазначила позивачка і підтвердив відповідач, кредитний договір між ними не укладався, його укладення від імені позивачки стало наслідком шахрайський дій невідомих осіб, які заволоділи персональними даними позивачки, а грошові кошти на виконання умов договору відповідачем були перераховані на картковий рахунок, який не належить позивачці.

Відповідно до правової позиції, викладеної в постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 червня 2020 року в справі №145/2047/16-ц / провадження № 14-499цс19 /, яка, з точки зору ч.4 ст.263 ЦПК України, має враховуватися судом, якщо сторони не досягли згоди з усіх істотних умов, такий договір є неукладеним, тобто таким, що не відбувся, а наведені в ньому умови не є такими, що регулюють спірні відносини.

Правочин, який не вчинено (договір, який не укладено), не може бути визнаний недійсним.

Наслідки недійсності правочину також не застосовуються до правочину, який не вчинено.

Велика Палата Верховного Суду констатує, що у випадку оспорювання самого факту укладення правочину такий факт може бути спростований не шляхом подання окремого позову про недійсність правочину, а під час вирішення спору про захист права, яке позивач вважає порушеним шляхом викладення відповідного висновку про неукладеність спірних договорів у мотивувальній частині судового рішення.

Відповідно до ч.1 ст.15, ч.1 ст.16 ЦК кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і по захист яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду.

При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення та забезпечити поновлення порушеного права.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визнається право людини на доступ до правосуддя, а статтею 13 Конвенції - на ефективний спосіб захисту прав.

Це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення.

В постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 925/1265/16 зазначено, що під способами захисту суб`єктивних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи охоронного характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав і вплив на правопорушника.

При цьому під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що спричиняє потрібні результати, наслідки, тобто матиме найбільший ефект по відновленню відповідних прав, свобод та інтересів настільки, наскільки це можливо.

Як зазначено у відзиві відповідача, останній за наслідками проведеної перевірки підтвердив неукладення договору з позивачкою і будь-яких претензій до неї з приводу його укладення не пред`являє.

Тобто, між сторонами не існує спору про виконання умов договору та стягнення заборгованості за вказаним договором.

Враховуючи вкладене вище, неукладеність оспорюваного позивачкою кредитного договору, суд не знаходить підстав для задоволення вимог позивачки.

Керуючись ст.ст. 15, 16, 202, 203, 204, 207, 215, 626, 638, 1054 ЦК України, ст.ст. 4, 12,13, 76-81, 209, 258, 259, 263- 268, 273 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

В позові ОСОБА_1 до Товариства з обмеженої відповідальністю «Укрпозика» про визнання недійсним договору споживчого кредитування відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду через суд першої інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Л .А. Шереметьєва