Справа № 629/3287/21
Номер провадження 2/629/1047/21
22.11.2021 року Лозівський міськрайонний суд Харківської області у складі головуючого судді Каращука Т.О., за участю секретаря судового засідання Коваленко О.О., розглянув у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу №629/3287/21 за позовом ОСОБА_1 до Харківської дирекції Акціонерного товариства «Укрпошта», третя особа: Первинна профспілкова організація Центру поштового зв`язку №6, про визнання незаконним та скасування наказу, поновлення на роботі, -
До Лозівського міськрайонного суду Харківської області надійшов позов ОСОБА_1 до Харківської дирекції Акціонерного товариства «Укрпошта» про визнання незаконним та скасування наказу, поновлення на роботі. В обґрунтування позову позивач вказувала на те, що 09.06.2011 р. вона була прийнята до Центру поштового зв`язку №6 на посаду оператора поштового зв`язку та згодом переведена на посаду заступника начальника Головної каси Центру поштового зв`язку №6. За наказом №1963/к від 17.05.2021р. її було звільнено із займаної посади на підставі пункту 2 статті 41 Кодексу законів про працю. У трудовій книжці зроблено запис, згідно з яким, її звільнено 18.05.2021 року. Як зазначила позивач, у порушення вимог чинного законодавства її було ознайомлено з наказом про звільнення з роботи, однак не було надано їй копії. Позивач вказала, що копію наказу отримала поштою 08.06.2021 р. за її письмовою заявою. Підставою звільнення позивача є акт про результати проведення службового розслідування за фактом втрати страхової суми у Центрі поштового зв`язку №6. Позивач зазначила в позові про те, що підставою для розірвання трудового договору у зв`язку з втратою довіри є здійснення працівником винних дій, форма вини при цьому значення немає. ОСОБА_1 вказала, що необережна вина працівника також може бути підставою для звільнення так, як і умисна. Однак, як зазначає позивач, власник у разі спору зобов`язаний довести факт порушення і вину працівника. Обов`язок доведення наявності умов для покладення матеріальної відповідальності працівника покладається на роботодавця. Як вбачається з наказу №1963/к від 17.05.2021 р., який виданий Харківською дирекцією АТ «Укрпошта», вказаний відповідачем акт за результатами службової перевірки не може бути належним та допустимим доказом вчинення нею умисних або необережних дій, які б давали власнику або уповноваженому ним органу підстави для звільнення її з роботи за втрати до неї довір`я. Враховуючи вище вказане, позивач зазначила, що не доведено відповідачем вчинення нею протиправних дій стосовно розкрадання грошових коштів, які перебували у Центрі поштового зв`язку №6 місто Лозова, а тому просила задовольнити позов в повному обсязі, визнавши незаконним та скасувавши наказ про припинення трудового договору, поновивши ОСОБА_1 на посаді заступника начальника Центру поштового зв`язку №6, місто Лозова.
Ухвалою суду було відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, відповідно до ст.274 ЦПК України. Сторонам надано час для подання заяв по суті.
Представником відповідача було надано відзив на позовну заяву, в якому представник вказав, що позовні вимоги позивача є необґрунтованими та такими, що протирічать нормам матеріального та процесуального права України і не підлягають задоволенню в повному обсязі, так як 09.06.2011 р. ОСОБА_1 було прийнято на роботу на посаду оператора поштового зв`язку 3-го класу головної каси Центру поштового зв`язку №6 Харківської дирекції УДППЗ «Укрпошта». На посаді заступника начальника Головної каси Харківської дирекції
Відповідно до ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу не здійснювалось.
Суд, дослідивши матеріали справи, встановив такі фактичні обставини.
09.06.2011 р. ОСОБА_1 було прийнято на роботу на посаду оператора поштового зв`язку 3-го класу головної каси Центру поштового зв`язку №6 Харківської дирекції УДППЗ «Укрпошта». На посаді заступника начальника Головної каси Харківської дирекції Акціонерного товариства «Укрпошта» ОСОБА_1 перебувала з 18.08.2012 р. до моменту її звільнення, що не оспорюється сторонами та про що свідчать копії листів трудової книжки (а.с.8-9).
З позивачем було укладено договір про повну матеріальну відповідальність, що не заперечується ОСОБА_1 . Відповідно до інструкції та договору про повну матеріальну відповідальність від 18.08.2012 р., позивач несе повну матеріальну відповідальність за незабезпечення збереження ввірених їй підприємством матеріальних цінностей та грошових коштів.
Функціональні обов`язки заступника начальника головної каси Логвиненко Вікторії Василівни визначені посадовою інструкцією заступника начальника головної каси Центру поштового зв`язку Лозова Харківська дирекція акціонерного товариства «Укрпошта», зі змістом якої позивач 01.12.2020 р. була повністю ознайомлена, шляхом поставлення підпису та отримання 2-го примірника інструкції під підпис. Вказане не оспорюється сторонами.
Згідно письмових пояснень ОСОБА_1 від 10.04.2021 року(а.с.37-39), ОСОБА_1 визнала, що гроші виділені для виплат пенсій були взяті її колегою, яка принесла їй додому дані гроші на зберігання. ОСОБА_1 залишила гроші у себе.
Первинною профспілковою організацією ЦПЗ №6, згідно Протоколу №5(а.с.10), надано згоду на звільнення ОСОБА_1 відповідно до вимог п.2 ст.41 КЗпПУ (у зв`язку з втратою довіри при обслуговуванні матеріальних цінностей).
Відповідно до пункту 2 статті 41 КЗпП України 18.05.2021 року, у зв`язку з втратою довір`я при обслуговуванні матеріальних цінностей було видано наказ про припинення трудових відносин з ОСОБА_1 , що не оспорюється сторонами та підтверджується копією наказу №1963/к, копіями листів з трудової книжки(а.с.7-9).
30 червня 2021р. Лозівським міськрайонним судом Харківської області ухвалено вирок відносно ОСОБА_1 у справі 629/3026/21, яким визнано винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого статтею 198 Кримінального кодексу України. Згідно викладеного вироку, ОСОБА_1 свою вину у вчиненні інкримінованого їй злочину при обставинах викладених у обвинувальному акті визнала повністю, підтвердивши факт вчиненого нею кримінального правопорушення.
Відповідно до ст. 4, 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Згідно з ст.12, 13, 81 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.
Відповідно до ст. 43 Конституції України, ст.5-1 КЗпП України держава гарантує працездатним громадянам, які постійно проживають на території України, правовий захист від незаконного звільнення, сприяння у збереженні роботи. Право громадян на працю забезпечується тим, що трудовий договір може бути розірваний лише з підстав і в порядку, передбаченому трудовим законодавством.
Згідно зі ст.36 КЗпП України підставами припинення трудового договору є, зокрема, розірвання трудового договору з ініціативи працівника (статті 38,39), з ініціативи власника або уповноваженого ним органу (статті 40,41).
Відповідно до п.2 ч.1 ст.41 КЗпП України, крім підстав, передбачених статтею 40 цього Кодексу, трудовий договір з ініціативи власника або уповноваженого ним органу може бути розірваний також у випадках винних дій працівника, який безпосередньо обслуговує грошові, товарні або культурні цінності, якщо ці дії дають підстави для втрати довір`я до нього з боку власника або уповноваженого ним органу.
Як вбачається з посадової інструкції позивача, ОСОБА_1 підпадає під п.2 ч.1 ст.41 КЗпП України та може бути звільнена з підстав втрати довір`я до неї з боку роботодавця.
Відповідно до положень ч.1 ст.43 КЗпП України, розірвання трудового договору з підстав, передбачених п.2 ст.41КЗпП України, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника),первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, крім певних випадків.
З матеріалів справи, судом встановлено, що згода на звільнення ОСОБА_1 профспілкою була надана.
Відповідно до ч.1,2 ст.235 КЗпП України, у разі звільнення без законної підстави, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу.
Розмір середнього заробітку за час вимушеного прогулу, визначається Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою КМУ від 08.02.1995р. №100.
Працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки (ч.1 ст.233 КЗпП України).
З`ясувавши повно, всебічно та об`єктивно усі обставини справи, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням надані сторонами докази з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, достатності і взаємозв`язку, виходячи з вищевикладених вимог діючого законодавства, суд приходить до висновку про законність звільнення позивача ОСОБА_1 у зв`язку з втратою довір`я на підставі п.2 ст.41 КЗпП України.
Так, правовий аналіз п.2 ч.1 ст.41 КЗпП України дає підстави для висновку про те, що вказана норма матеріального права не передбачає настання для роботодавця негативних наслідків чи наявності завданої роботодавцю матеріальної шкоди як обов`язкової умови для звільнення працівника; звільнення з підстави втрати довір`я може вважатися обґрунтованим, якщо працівник, який безпосередньо обслуговує грошові або товарні цінності (зайнятий їх прийманням, зберіганням, транспортуванням, розподілом і тому подібне), вчинив умисно або необережно такі дії, які дають власнику або уповноваженому ним органу підстави для втрати до нього довір`я (зокрема, порушення правил проведення операцій з матеріальними цінностями).
Виходячи з викладеного та розуміння безпосереднього обслуговування грошових і товарних цінностей можна дійти висновку, що основне коло працівників, які безпосередньо обслуговують грошові та товарні цінності, це особи, які одержують їх під звіт.
Вирішуючи під час розгляду справи про поновлення на роботі працівника, звільненого за п. 2 ч. 1 ст. 41 КЗпП України, питання щодо віднесення позивача до кола працівників, які безпосередньо обслуговують грошові та товарні цінності, суд у кожному конкретному випадку повинен з`ясувати: чи становить виконання операцій, пов`язаних з таким обслуговуванням цінностей, основний зміст трудових обов`язків позивача; чи носить виконання ним указаних дій відповідальний, підзвітний характер з наявністю обліку, контролю за рухом і зберіганням цінностей.
В даному випадку суд вважає встановленим та доведеним, що ОСОБА_1 займала посаду заступника начальника Головної каси Центру поштового зв`язку №6 АТ «Укрпошта», та безпосередньо була пов`язана, зокрема, з веденням касових операцій, одержанням з банку, перерахунку, охоронністю, відправкою в відділення поштового зв`язку і одержанням з відділень поштового зв`язку, видачею в процесі роботи грошової готівки і других матеріальних цінностей та іншим, закріпленим у Посадовій інструкції.
Також судом встановлено, що між відповідачем та позивачкою був укладений договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність, згідно з п. 1 якого, ОСОБА_1 .Виконувала роботу безпосередньо пов`язано з ведення касових операцій, одержанням з банку, перерахунку, охоронністю, відправкою в відділення поштового зв`язку і одержанням з відділень поштового зв`язку, видачею в процесі роботи грошової готівки і других матеріальних цінностей.
Вказані обставини у сукупності свідчать про те, що безпосереднє зберігання та обслуговування грошових та товарно-матеріальних цінностей були складовою трудових функцій ОСОБА_1 , і спростовують відповідні доводи позивача, що до її обов`язків не входило безпосереднє обслуговування грошових та товарних цінностей.
Згідно зі ст. 135-1 КЗпП України письмові договори про повну матеріальну відповідальність може бути укладено підприємством, установою, організацією з працівниками, які займають посади або виконують роботи, безпосередньо зв`язані із зберіганням, обробкою, продажем (відпуском), перевезенням або застосуванням у процесі виробництва переданих їм цінностей. Перелік таких посад і робіт, а також типовий договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність затверджуються в порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України.
В Україні є чинним Перелік посад і робіт, за якими допускається укладання договору про повну матеріальну відповідальність, який затверджено постановою Державного комітету Ради Міністрів СРСР по праці та соціальних питаннях та ВЦРПС і Секретаріатом ВЦРПС від 28.12.1977 № 447/24.
Відповідно до розділу ІІ цього переліку, до робіт, при виконанні яких можливе укладення договорів про повну матеріальну відповідальність віднесено, зокрема роботи по прийманню і обробці для доставки (супроводу) вантажу, багажу, поштових відправлень і інших матеріальних і грошових цінностей, їх доставці (супроводу), видачі (здачі).
Вище вказане свідчить про правомірність укладення договору про повну матеріальну відповідальність з позивачем.
Винні дії позивача встановлено актом, письмовими поясненнями ОСОБА_1 та вироком суду.
З викладеного вище вбачається, що мав місце факт вчинення позивачкою винних дій, які стали підставою для втрати до неї довіри з боку роботодавця.
При цьому, суд звертає увагу на те, що позивача було звільнено не за невиконання або неналежне виконання покладених на неї трудових обов`язків, а внаслідок вчинення нею дій, які дають відповідачу підстави для втрати до неї довір`я. У цьому разі положення п.2 ст.41 КЗпП України не передбачає настання для роботодавця негативних наслідків та врахування ступеня вини працівника.
Звільнення з підстав втрати довіри суд може визнати обґрунтованим, якщо працівник, який безпосередньо обслуговує грошові або товарні цінності (зайнятий їх прийманням, зберіганням, транспортуванням, розподілом тощо), вчинив як умисно, так і необережно такі дії, які дають власнику або уповноваженому ним органу підстави для втрати до нього довіри.
Отже, суд зазначає, що видаючи наказ про звільнення позивача з роботи у зв`язку з вчиненням нею винних дій, які дають підстави для втрати довір`я до неї, як до працівника, який безпосередньо обслуговує грошові та товарні цінності, відповідач діяв відповідно до вимог чинного трудового законодавства.
На підставі викладеного суд прийшов до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення та поновлення позивача на роботі.
Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Оскільки позовні вимоги позивача задоволенню не підлягають в повному обсязі, а позивач звільнена від сплати судового збору, то суд вважає за необхідне віднести судовий збір за рахунок держави.
Керуючись ст.43 Конституції України, ст.5-1, 36, 41, 43, 233, 235 КЗпП України, ст. 2, 4, 5, 12, 13, 76-82, 89, 141, 259, 263-265 ЦПК України, суд,-
У задоволені позову ОСОБА_1 до Харківської дирекції Акціонерного товариства «Укрпошта», третя особа: Первинна профспілкова організація Центру поштового зв`язку №6, про визнання незаконним та скасування наказу, поновлення на роботі- відмовити повністю.
Cудовий збір віднести за рахунок держави.
Рішення суду може бути оскаржено до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складання тексту рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Т.О.Каращук