ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
про повернення апеляційної скарги

22 листопада 2021 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Зубакової В.П.
суддів - Барильської А.П., Бондар Я.М.

заслухавши доповідь судді-доповідача Зубакової В.П. про надходження апеляційної скарги Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, від імені та в інтересах якої діє представник за довіреністю ОСОБА_1 , на рішення Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 24 березня 2020 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, треті особи ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , про визнання протоколу нечинним та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

Рішенням Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 24 березня 2020 року задоволено позовні вимоги ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, треті особи ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , про визнання протоколу нечинним та зобов`язання вчинити певні дії.

У жовтні 2021 року Військова частина НОМЕР_1 Національної гвардії України, від імені та в інтересах якої діє представник за довіреністю ОСОБА_1 , звернулася до суду із апеляційною скаргою на рішення Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 24 березня 2020 року

Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 356 ЦПК України, апеляційна скарга підписується особою, яка її подає, або представником такої особи.

До апеляційної скарги додаються довіреність або інший документ, що посвідчує повноваження представника, якщо апеляційна скарга подана представником і ці документи раніше не подавалися.

Статтею 58 ЦПК України визначено, що сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника .

Особиста участь у справі особи не позбавляє її права мати в цій справі представника.

Юридична особа незалежно від порядку її створення бере участь у справі через свого керівника, члена виконавчого органу, іншу особу, уповноважену діяти від її імені відповідно до закону, статуту, положення, трудового договору (контракту) (самопредставництво юридичної особи), або через представника.

Держава, Автономна Республіка Крим, територіальна громада беруть участь у справі через відповідний орган державної влади, орган влади Автономної Республіки Крим, орган місцевого самоврядування відповідно до його компетенції, від імені якого діє його керівник, інша уповноважена особа відповідно до закону, статуту, положення, трудового договору (контракту) (самопредставництво органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування), або через представника.

Отже, процесуальний кодекс розмежовує такі юридичні категорії, як «представництво» і «самопредставництво».

За загальним правилом, підтримуваним у теорії права, самопредставництво юридичної особи це право одноосібного виконавчого органу (керівника) чи голови (уповноваженого члена) колегіального виконавчого органу безпосередньо діяти від імені такої особи без довіреності, представляючи її інтереси в силу закону, статуту, положення.

Разом з тим, статтею 58 ЦПК України розширено випадки самопредставництва юридичної особи, й з аналізу змісту цієї норми закону вбачається, що для визнання особи такою, що діє в порядку самопредставництва, необхідно, щоб у відповідному законі, положенні чи трудовому договорі (контракті) було чітко визначене її право діяти від імені такої юридичної особи (суб`єкта владних повноважень без права юридичної особи) без додаткового уповноваження (довіреності).

Поряд з тим, залишаються чинними і такими, що підлягають обов`язковому виконанню, приписи ЦК України та Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань» від 15 травня 2003 року №755-IV (далі Закон №755-IV) з наступними змінами та доповненнями.

Так, держава може створювати юридичні особи публічного права (державні підприємства, навчальні заклади тощо) у випадках та в порядку, встановлених Конституцією України та законом (частина друга статті 167 ЦК України). До юридичних осіб публічного права, що створені державою, слід віднести й органи влади та управління: Верховну Раду України, КМУ, міністерства, відомства, державні комітети, інспекції, і т. і.

Частиною першою статті 82 ЦК України визначено, що на юридичних осіб публічного права у цивільних відносинах поширюються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до частини першої статті 92 ЦК України юридична особа набуває цивільних прав та обов`язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону.

Порядок створення органів юридичної особи встановлюється установчими документами та законом.

Юридична особа вважається створеною з дня її державної реєстрації (частина четверта статті 87 ЦК України).

Відносини, що виникають у сфері державної реєстрації, регулюються, окрім ЦК України, спеціальним Законом №755-IV.

Загальні засади державної реєстрації, а також її основні принципи визначені в статті 4 вказаного Закону. До них, зокрема, належать обов`язковість та публічність державної реєстрації в Єдиному державному реєстрі.

З метою забезпечення державних органів достовірною інформацією створено Єдиний державний реєстр юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань (далі Єдиний державний реєстр, Реєстр) (частина перша статті 7 Закону №755-IV).

Обов`язковому відображенню (реєстрації) в Єдиному державному реєстрі, серед інших перелічених у цій статті відомостей, належать: відомості щодо керівників державних органів і органів місцевого самоврядування як юридичних осіб та осіб, які можуть вчиняти дії від імені юридичної особи, у тому числі: прізвище, ім`я, по батькові, дата народження, реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (частина третя статті 9 Закону №755-IV).

При цьому, відповідно до пункту другого частини першої статті першої цього закону витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань (далі - витяг) - документ у паперовій або електронній формі, що сформований програмним забезпеченням Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань за зазначеним заявником критерієм пошуку та містить відомості з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, які є актуальними на дату та час формування витягу або на дату та час, визначені у запиті, або інформацію про відсутність таких відомостей у цьому реєстрі.

Статус документів та відомостей, внесених до Єдиного державного реєстру, закріплений статтею 10 Закону №755-IV, яка, зокрема, визначає, що якщо документи та відомості, що підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, внесені до нього, такі документи та відомості вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою (частина перша статті 10 Закону №755-IV). Якщо відомості, що підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, не внесені до нього, вони не можуть бути використані у спорі з третьою особою, крім випадків, коли третя особа знала або могла знати ці відомості (частина третя статті 10 Закону №755-IV).

Отже, відсутність відповідного запису у реєстрі є належним і достатнім (достовірним) підтвердженням відсутності таких відомостей (інформації) для будь-якого державного органу, яким є і суд.

Також, суд звертає увагу, що у сфері державної реєстрації діє принцип мовчазної згоди, згідно з яким державний реєстратор набуває право на проведення державної реєстрації та інших реєстраційних дій навіть без одержання від державних органів у порядку та випадках, визначених цим Законом, відповідних документів (крім судових рішень та виконавчих документів) або відомостей, за умови, що відповідні державні органи у встановлений цим Законом строк не направили до державного реєстратора такі документи або відомості.

Апеляційна скарга Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України підписана представником ОСОБА_1 , на підтвердження таких повноважень останньою додано до матеріалів апеляційної скарги копію довіреності на представництво інтересів скаржника від 27 січня 2021 року, видану за підписом Командира військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України ОСОБА_6 .

Згідно з відомостями, які містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (доступні за посиланням https://usr.minjust.gov.ua/ua/freesearch), керівником Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України (код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) дійсно вказано ОСОБА_6 , однак відомості про особу, що підписала апеляційну скаргу в Реєстрі відсутні.

При цьому, жодних доказів про те, що останя має право на представництво Військової частини НОМЕР_1 на підтаві трудового договору (контракту) суду не надано.

За таких обставин ОСОБА_1 не має процесуального права на самопредставництво інтересів Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України в апеляційному суді при розгляді даної справи.

Що стосується представництва, то за визначенням, наведеним у статті 237 ЦК України, ним є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов`язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Представництво виникає на підставі договору, закону, акта органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства (частини перша, третя вказаної статті).

Частиною 2 ст. 15 ЦПК України передбачено, що представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України, представником у суді може бути адвокат або законний представник.

За змістом ч. 4 ст. 62 ЦПК України, повноваження адвоката, як представника, підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність».

30 вересня 2016 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)» від 02.06.2016 року №1401-VIII, яким Конституцію України доповнено статтею 131-2.

Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 131-2 Конституції України виключно адвокат здійснює представництво іншої особи в суді, а також захист від кримінального обвинувачення. Законом можуть бути визначені винятки щодо представництва в суді у трудових спорах, спорах щодо захисту соціальних прав, щодо виборів та референдумів, у малозначних спорах, а також стосовно представництва малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена.

Пунктом 16-1 розділу XV «Перехідні положення» Конституції України визначено, що представництво відповідно до пункту 3 частини першої статті 131-1 та статті 131-2 цієї Конституції виключно прокурорами або адвокатами у Верховному Суді та судах касаційної інстанції здійснюється з 1 січня 2017 року; у судах апеляційної інстанції - з 1 січня 2018 року; у судах першої інстанції - з 1 січня 2019 року.

Представництво органів державної влади та органів місцевого самоврядування в судах виключно прокурорами або адвокатами здійснюватиметься з 1 січня 2020 року.

Представництво в суді у провадженнях, розпочатих до набрання чинності Законом України «Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)» (до 30.09.2016 року), здійснюється за правилами, які діяли до набрання ним чинності, - до ухвалення у відповідних справах остаточних судових рішень, які не підлягають оскарженню.

Частиною 2 статті 60 ЦПК України встановлено, що під час розгляду спорів, що виникають з трудових правовідносин, а також справ у малозначних спорах (малозначні справи) представником може бути особа, яка досягла вісімнадцяти років, має цивільну процесуальну дієздатність, за винятком осіб, визначених у статті 61 цього Кодексу.

Згідно ч. 6 ст. 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є: 1) справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 2) справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 3) справи про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, якщо такі вимоги не пов`язані із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства); 4) справи про розірвання шлюбу; 5) справи про захист прав споживачів, ціна позову в яких не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи; справи, що виникають з трудових правовідносин; про надання судом дозволу на тимчасовий виїзд дитини за межі України тому з батьків, хто проживає окремо від дитини, у якого відсутня заборгованість зі сплати аліментів та якому відмовлено другим із батьків у наданні нотаріально посвідченої згоди на такий виїзд.

У Постанові Верховного Суду від 26 травня 2021 року у справі № 391/35/19, провадження №61-7814св20, Постанові Верховного Суду від 23 червня 2021 року у справі № 336/4409/20, провадження №61-8015св21, зазначено про те, що розгляд вимог немайнового характеру не може здійснюватися у порядку спрощеного позовного провадження.
Із аналізу вказаного слідує, що вказана справа не належить до категорії малозначних, оскільки позивачем заявлено вимоги немайнового характеру, а відтак представником в ній може бути лише адвокат.

Доказів того, що представник ОСОБА_1 належить до осіб, які зазначені в ч. 3 ст. 131 -2 Конституції України, чи що провадження у даній справі розпочате до набрання чинності Законом України «Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)» (до 30.09.2016 року), матеріали справи також не містять.

По своїй суті підписання та/або подання апеляційної скарги є процесуальними формами реалізації повноважень з представництва, яке має здійснюватися адвокатами.

Згідно ч. 1 ст. 17 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» рада адвокатів України забезпечує ведення Єдиного реєстру адвокатів України з метою збирання, зберігання, обліку та надання достовірної інформації про чисельність і персональний склад адвокатів України, адвокатів іноземних держав, які відповідно до цього Закону набули права на заняття адвокатською діяльністю в Україні, про обрані адвокатами організаційні форми адвокатської діяльності. Внесення відомостей до Єдиного реєстру адвокатів України здійснюється радами адвокатів регіонів та Радою адвокатів України.

Інформація, внесена до Єдиного реєстру адвокатів України, є відкритою на офіційному веб-сайті Національної асоціації адвокатів України. Рада адвокатів України і відповідні ради адвокатів регіонів надають витяги з Єдиного реєстру адвокатів України за зверненням адвоката або іншої особи (ч. 4 ст. 17 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Судом встановлено, що станом на 22 листопада 2021 року відомості про ОСОБА_1 , як адвоката, у Єдиному реєстрі адвокатів України відсутні.

За таких обставин ОСОБА_1 не має процесуального права на представництво інтересів Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України в апеляційному суді при розгляді даної справи.

Відповідно до п. 1 ч. 5 статті 357 ЦПК України, апеляційна скарга не приймається до розгляду і повертається судом апеляційної інстанції, якщо вона подана особою, яка не має процесуальної дієздатності, не підписана, або підписана особою, яка не має права її підписувати, або особою, посадове становище якої не зазначено.

З урахуванням викладеного, апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, від імені та в інтересах якої діє представник за довіреністю ОСОБА_1 , на рішення Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 24 березня 2020 року слід повернути, оскільки вона подана та підписана особою, яка не має повноважень на здійснення вказаної процесуальної дії.

Керуючись ст.ст. 185, 357 ЦПК України, суд

У X В А Л И В:

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, від імені та в інтересах якої діє представник за довіреністю ОСОБА_1 , на рішення Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 24 березня 2020 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, треті особи ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , про визнання протоколу нечинним та зобов`язання вчинити певні дії - повернути заявнику.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання, але може бути оскаржена в касаційному поряду, безпосередньо до Верховного Суду, протягом тридцяти днів з дня набрання нею законної сили.
Головуючий:
Судді: