Постанова

Іменем України

21 січня 2021 року

м. Київ

справа № б/н (провадження № 4-с/824/10/2020)

провадження № 61-14814ав20

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Хопти С. Ф. (суддя-доповідач), Синельникова Є. В., Шиповича В. В.,

за участю секретаря судового засідання: Лісніченко Л. М.,

учасники справи:

заявник (боржник) - товариство з обмеженою відповідальністю «Олфа»,

суб`єкт оскарження - приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Жаботинський Іван Володимирович,

заінтересована особа (стягувач) - акціонерне товариство «Олайнфарм»,

за участю:

представника заявника - Лакуши Андрія Віталійовича,

представника заінтересованої особи - Колоса Юрія Вадимовича ,

суб`єкта оскарження - приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Жаботинського Івана Володимировича,

розглянув у відкритому судовому засіданні у приміщенні Верховного Суду

(м. Київ, проспект Повітрофлотський, 28) апеляційну скаргу товариства

з обмеженою відповідальністю «Олфа» на ухвалу Київського апеляційного суду від 15 вересня 2020 року у складі судді Парфенюка В. А. у справі

за скаргою директора товариства з обмеженою відповідальністю «Олфа» - ОСОБА_2 на дії приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Жаботинського Івана Володимировича, заінтересована особа - акціонерне товариство «Олайнфарм», за заявою акціонерного товариства «Олайнфарм» про забезпечення позову у справі, яка передана

на розгляд Міжнародного комерційного арбітражного суду при торгово-промисловій палаті України, за позовом акціонерного товариства «Олайнфарм» до товариства з обмеженою відповідальністю «Олфа» про стягнення 436 647,90 євро,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст вимог заяви

У серпні 2020 року директор товариства з обмеженою відповідальністю «Олфа» (далі - ТОВ «Олфа») - ОСОБА_2 звернулася до суду зі скаргою на дії приватного виконавця виконавчого округу м. Києва

Жаботинського І. В., заінтересована особа - акціонерне товариство «Олайнфарм» (далі - АТ «Олайнфарм») за заявою АТ «Олайнфарм» про забезпечення позову у справі, яка передана на розгляд Міжнародного комерційного арбітражного суду при торгово-промисловій палаті України,

за позовом АТ «Олайнфарм» до ТОВ «Олфа» про стягнення 436 647,90 євро.

Скаргу мотивовано тим, що приватним виконавцем виконавчого округу

м. Києва Жаботинським І. В. на підставі ухвали Київського апеляційного суду від 25 червня 2020 року про забезпечення позову АТ «Олайнфарм» прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження від 26 червня 2020 року та постанову про арешт коштів боржника від 26 червня 2020 року ВП № 62434414, якою накладено арешт на грошові кошти, що належали

ТОВ «Олфа» та знаходилися на рахунках в АТ КБ «ПриватБанк»

та в АТ «Укрсоцбанк», а також на будь-яких інших виявлених банківських рахунках товариства у банківських установах або банківських рахунках,

що будуть відкриті в майбутньому у межах ціни позову у розмірі

2 681 533,03 євро; накладено арешт на майно, що належало на праві власності боржнику, у межах ціни позову.

Директор ТОВ «Олфа» - ОСОБА_2 зазначала, що не погоджуючись

з арештом рахунку НОМЕР_1 , відкритого

в АТ КБ «ПриватБанк», зверталася до приватного виконавця з клопотанням від 23 липня 2020 року № 256 про зняття арешту на грошові кошти

на зазначеному рахунку, оскільки останній використовувався товариством для виплати заробітної плати, лікарняних та інших обов`язкових платежів.

Проте приватним виконавцем Жаботинським І. В. було відмовлено

у задоволені зазначеного клопотання у зв`язку із відсутністю підстав для зняття арешту з указаного рахунку.

Вважала зазначену відмову такою, що суперечить пункту 1 частини четвертої статті 59 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки рахунок мав спеціальний режим використання та арешт на нього, відповідно до вимог законодавства, не накладається.

За наведених обставин директор ТОВ «Олфа» - ОСОБА_2 просила: визнати дії приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Жаботинського І. В. щодо накладення арешту на рахунок ТОВ «Олфа» згідно постанови про арешт коштів боржника у ВП № 62434414 від 26 червня

2020 року та відмови у скасуванні арешту, накладеного на вказаний рахунок, згідно листа-відповіді на клопотання від 30 липня 2020 року № 385, неправомірними; зобов`язати приватного виконавця усунути порушення шляхом зняття арешту з частини майна ТОВ «Олфа», а саме з рахунку НОМЕР_1 , відкритого в АТ КБ «ПриватБанк».

Короткий зміст судового рішення апеляційного суду, як суду першої інстанції

Ухвалою Київського апеляційного суду від 15 вересня 2020 року

у задоволенні скарги ТОВ «Олфа» - ОСОБА_2 на дії приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Жаботинського І. В., заінтересована особа - АТ «Олайнфарм», відмовлено.

Ухвалу апеляційного суду мотивовано тим, що звертаючись 23 липня

2020 року до приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Жаботинського І. В. із заявою про зняття арешту з рахунку ТОВ «Олфа» НОМЕР_1 , відкритого в АТ КБ «ПриватБанк»,

не було надано останньому документи на підтвердження постійного використання саме вказаного рахунку для виплати заробітної плати

та наявності невиконаних зобов`язань з виплати заробітної плати

у відповідній сумі.

Також суд апеляційної інстанції зазначав, що на момент звернення директора ТОВ «Олфа» - ОСОБА_2 зі скаргою на рішення приватного виконавця інформації від АТ КБ «ПриватБанк» щодо статусу коштів

і рахунку, відкритого на ім`я боржника, до приватного виконавця

не надходило. Отже суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те,

що приватний виконавець на момент звернення директора ТОВ «Олфа» - ОСОБА_2 до суду не мав передбачених законом підстав для зняття арешту з рахунку.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

У жовтні 2020 року до Верховного Суду надійшла апеляційна скарга

ТОВ «Олфа» на ухвалу Київського апеляційного суду від 15 вересня

2020 року, у якій товариство просить скасувати вказану ухвалу та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити його скаргу, посилаючись

на неправильне застосування Київським апеляційним судом норм Закону України «Про виконавче провадження» та порушення норм ЦПК України.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга мотивована тим, що Київський апеляційний суд

не звернув увагу на те, що банківський рахунок, на який було накладено арешт відповідно до постанови приватного виконавця, використовувався товариством для виплати заробітної плати, лікарняних та інших обов`язкових платежів.

ТОВ «Олфа» вважає, що приватним виконавцем було порушено порядок звернення стягнення на грошові кошти боржника. Зазначає, що арешт коштів на рахунку, який використовувався товариством для виплати заробітної плати, лікарняних та інших обов`язкових платежів, позбавив

ТОВ «Олфа» можливості здійснювати виплати заробітних плат, лікарняних та інших обов`язкових платежів, що є порушенням гарантій, встановлених Конституцією України.

Представник ТОВ «Олфа» - Лакуша А. В. у судовому засіданні підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити з викладених у ній підстав.

Доводи особи, яка подала відзив на апеляційну скаргу

У листопаді 2020 року до Верховного Суду надійшов відзив АТ «Олайнфарм» на апеляційну скаргу ТОВ «Олфа», у якому товариство просить вказану апеляційну скаргу залишити без задоволення, ухвалу апеляційного суду - без змін.

Представник АТ «Олайнфарм» - Колос Ю. В. у судовому засіданні пояснив, що законодавством не передбачено відкриття рахунків зі спеціальним режимом для виплати заробітної плати та/або обов`язкових платежів,

у зв`язку із чим вважає, що рахунок № НОМЕР_1

не є рахунком із спеціальним режимом його використання, а звернення стягнення на кошти, які обліковуються на цьому рахунку, законом

не заборонено.

Приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Жаботинський І. В.

у судовому засіданні пояснив, що ТОВ «Олфа» має рахунок

№ НОМЕР_2 , на який арешт накладено не було,

і товариство має право використовувати цей рахунок для виплати заробітної плати та інших бюджетних платежів.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Ухвалою Київського апеляційного суду від 25 червня 2020 року заяву

АТ «Олайнфарм» про забезпечення позову у справі, яка передана на розгляд Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті України, за позовом АТ «Олайнфарм» (Латвійська Республіка)

до ТОВ «Олфа» (Україна) про стягнення 436 647, 90 євро задоволено.

Накладено арешт на грошові кошти, що належать ТОВ «Олфа»

та знаходяться на рахунках № НОМЕР_3 , SWIFT PBANUA2XKІE

в AT КБ «ПриватБанк»; № НОМЕР_4 , SWIFT UKRSUAUX

в AT «Укрсоцбанк»; № НОМЕР_5 , SWIFT PBANUA2X

в AT КБ «ПриватБанк» та на будь-яких інших виявлених банківських рахунках ТОВ «ОЛФА» у банківських установах або банківських рахунках, які будуть відкриті в майбутньому, в межах ціни позову у розмірі

2 681 533,03 Євро.

Накладено арешт на майно, яке належить на праві власності

ТОВ «Олфа», в межах ціни позову у розмірі 2 681 533,03 євро (а. с. 7-11).

26 червня 2020 року приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Жаботинським І. В. прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження з виконання ухвали Київського апеляційного суду

від 25 червня 2020 року про забезпечення позову (а. с. 12-15).

26 червня 2020 року приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Жаботинським І. В. на виконання ухвали Київського апеляційного суду

від 25 червня 2020 року про накладення арешту на кошти та транспортні засоби боржника у межах суми 2 681 533,03 євро прийнято постанову про арешт коштів боржника, якою накладено арешт на грошові кошти,

що містяться на відкритих рахунках, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунках накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом, та належить боржнику у межах

суми 2 681 533,03 євро (а. с. 16-18).

23 липня 2020 року директором ТОВ «Олфа» - ОСОБА_2 було подано державному виконавцю клопотання про зняття арешту з грошових коштів на рахунку, в якому остання просила скасувати арешт на грошові кошти, що належать ТОВ «Олфа» та знаходяться на рахунку НОМЕР_1 у АТ КБ «ПриватБанк» з підстав того,

що цей рахунок використовується боржником для виплати заробітної плати та інших бюджетних платежів (а. с. 19-30).

Розглянувши вказане клопотання, приватний виконавець у відповіді повідомив, що перелік підстав для зняття арешту з майна боржника визначений частиною четвертою статті 59 Закону України «Про виконавче провадження». Цей перелік є вичерпним і не містить такої підстави для зняття арешту, як використання боржником рахунку для виплати заробітної плати або для сплати бюджетних платежів. У зв`язку з викладеним дійшов висновку, що клопотання про зняття арешту з грошових коштів боржника, розміщених на рахунку НОМЕР_1

у АТ КБ «Приватбанк», не може бути задоволено (а. с. 31).

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Частиною другою статті 24, частиною другою статті 351 ЦПК України передбачено, що Верховний Суд переглядає в апеляційному порядку судові рішення апеляційних судів, ухвалені ними як судами першої інстанції.

Апеляційна скарга ТОВ «Олфа» задоволенню не підлягає.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до частини першої, третьої статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження,

з особливостями, встановленими цією главою. Розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги та наявні у справі матеріали, колегія суддів дійшла таких висновків.

Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно із частиною першою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним

і обґрунтованим.

Зазначеним вимогам закону судове рішення апеляційного суду відповідає.

За змістом статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль

за виконанням судового рішення здійснює суд.

Відповідно до частини другої статті 13 Закону України «Про судоустрій

і статус суддів» судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними

і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Положеннями частини першої статті 18 ЦПК України також визначено,

що судові рішення, які набрали законної сили, є обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою, - і за її межами.

За змістом статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» (тут і далі в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) -

це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані

на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів»

(частина перша статті 5 Закону України «Про виконавче провадження»).

Згідно з пунктом 7 частини третьої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема

на кошти, які перебувають у касах, на рахунках у банках, інших фінансових установах та органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів (крім коштів на рахунках платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, коштів

на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом), на рахунки

в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей.

Статтею 56 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено,

що арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі.

Відповідно до частини другої статті 48 Закону України «Про виконавче провадження» забороняється звернення стягнення та накладення арешту

на кошти на рахунках платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, на кошти, що перебувають на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно

до статті 15-1 Закону України «Про електроенергетику», на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно

до статті 19-1 Закону України «Про теплопостачання», на поточних рахунках із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків

за інвестиційними програмами, на поточних рахунках із спеціальним режимом використання для кредитних коштів, відкритих відповідно

до статті 26-1 Закону України «Про теплопостачання», статті 18-1 Закону України «Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення»,

на спеціальному рахунку експлуатуючої організації (оператора) відповідно до Закону України «Про впорядкування питань, пов`язаних із забезпеченням ядерної безпеки», на кошти на інших рахунках боржника, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом.

Частиною першою статті 43 Конституції України передбачено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Згідно із частиною п`ятою статті 97 КЗпП України оплата праці працівників здійснюється у першочерговому порядку. Всі інші платежі здійснюються власником або уповноваженим ним органом після виконання зобов`язань щодо оплати праці.

Аналіз зазначених норм дає підстави дійти висновку про те,

що зобов`язання з виплати заробітної плати мають пріоритет перед іншими зобов`язаннями суб`єкта господарювання, у тому числі тими, які виконуються в примусовому порядку виконання судових рішень.

У разі виникнення у боржника зобов`язання з виплати заробітної плати

в певному розмірі, на кошти, які знаходяться на поточному рахунку боржника, у такому ж розмірі не може бути накладений арешт, а якщо він накладений, то підлягає зняттю.

Відповідно до частини третьої статті 52 Закону України «Про виконавче провадження» не підлягають арешту в порядку, встановленому цим Законом, кошти, що перебувають на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом. Банк, інша фінансова установа, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у разі надходження постанови виконавця про арешт коштів, що знаходяться на таких рахунках, зобов`язані повідомити виконавця про цільове призначення рахунку та повернути постанову виконавця без виконання в частині арешту коштів,

що знаходяться на таких рахунках.

Згідно з абзацом другим частини другої статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний зняти арешт з коштів

на рахунку боржника не пізніше наступного робочого дня з дня надходження від банку документів, які підтверджують, що на кошти, які знаходяться

на рахунку, заборонено звертати стягнення згідно із цим Законом, а також

у випадку, передбаченому пунктом 10 частини першої статті 34 цього Закону.

Відповідно до пункту 3 Інструкції про порядок відкриття і закриття рахунків клієнтів банків та кореспондентських рахунків банків - резидентів

і нерезидентів, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 12 листопада 2003 року № 492, поточний рахунок - це рахунок, що відкривається банком клієнту на договірній основі для зберігання грошей і здійснення розрахунково-касових операцій за допомогою платіжних інструментів відповідно до умов договору та вимог законодавства України. До поточних рахунків також належать рахунки

із спеціальним режимом їх використання, що відкриваються у випадках, передбачених законами України або актами Кабінету Міністрів України.

Зі змісту наведених норм права слідує, що судове рішення є обов`язковим до виконання. У разі невиконання боржником рішення суду добровільно державним або приватним виконавцем здійснюється його примусове виконання. Під час вчинення виконавчих дій виконавець має право накладати арешт на кошти божника, що містяться на його рахунках

у банківських установах. При цьому статті 48, 52 Закону України «Про виконавче провадження» встановлюють невичерпний перелік рахунків,

на кошти на яких накладати арешт заборонено, оскільки законом можуть бути визначені й кошти на інших рахунках боржника, звернення стягнення або накладення арешту на які заборонено.

Також виконавець може самостійно зняти арешт з усіх або частини коштів на рахунку боржника у банківській установі в разі отримання документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом (частина четверта статті 59 Закону України «Про виконавче провадження»).

Подібний правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 травня 2020 року у справі № 905/361/19 (провадження № 12-28гс20).

Накладаючи арешт на грошові кошти боржника ТОВ «Олфа», яке

не виконало судове рішення, приватний виконавець у постанові

від 26 червня 2020 року зазначив, що арешт накладається на грошові кошти, що містяться на відкритих рахунках, а також на кошти на рахунках,

що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунках накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом, та належить боржнику. Отже, приватним виконавцем при винесенні вказаної постанови не було порушено вимог Закону України «Про виконавче провадження».

АТ КБ «ПриватБанк», на якого нормами статті 52 Закону України «Про виконавче провадження» покладено обов`язок визначати статус рахунку

та можливість накладення арешту на кошти на ньому, постанову приватного виконавця про накладення арешту на кошти боржника, які знаходяться

на рахунку № НОМЕР_1 виконав.

Звертаючись 23 липня 2020 року до виконавця з клопотанням про зняття арешту з грошових коштів, розміщених на рахунку НОМЕР_1 , директор ТОВ «Олфа» на підтвердження статусу рахунку як такого, що має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом, оскільки цей рахунок використовується боржником для виплати заробітної плати, долучив до клопотання лише дві копії квитанції про виплату заробітної плати за березень-квітень 2020 року, а також копії квитанцій про сплату ЄСВ, що не може свідчити про те, що рахунок НОМЕР_1 є єдиним рахунком, який постійно використовується саме для виплати заробітної плати.

Судом встановлено, що АТ КБ «ПриватБанк» повідомляло приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Жаботинського І. В. про те,

що боржник (ТОВ «Олфа») має рахунок НОМЕР_2

на який арешт накладено не було і товариство має право використовувати цей рахунок для виплати заробітної плати та інших бюджетних платежів.

Таким чином, встановивши, що банк, у якому відкрито рахунок НОМЕР_1 , приватного виконавця про спеціальний режим використання цього рахунку не повідомляв, постанову про арешт коштів боржника без виконання не повертав та ураховуючи відсутність належних та допустимих доказів на підтвердження постійного використання ТОВ «Олфа» саме вказаного рахунку для виплати заробітної плати та наявності невиконаних зобов`язань з виплати заробітної плати

у відповідній сумі, а також можливості використання рахунку НОМЕР_2 , на який арешт накладено не було, Київський апеляційний суд дійшов правильного висновку про те,

що приватним виконавцем правомірно накладено арешт на кошти боржника з метою забезпечення виконання судового рішення та відмовлено у задоволенні клопотання про зняття арешту з грошових коштів ТОВ «Олфа», розміщених на рахунку НОМЕР_1 .

З огляду на зазначене, враховуючи межі апеляційного оскарження, взявши до уваги доводи апеляційної скарги колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для скасування оскарженого судового рішення.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржена ухвала постановлена без додержання норм процесуального права. У зв`язку з наведеним, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу без змін.

Керуючись статтями 24, 259, 351, 367, 368, 369, 374, 375, 381-384 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Олфа» залишити без задоволення.

Ухвалу Київського апеляційного суду від 15 вересня 2020 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: С. Ф. Хопта

Є. В. Синельников

В. В. Шипович