Номер провадження 2 З/638/73/21
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 січня 2021 року Дзержинський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого Грищенко І. О.

за участю секретарки судового засідання Котяш Н. В.,

розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія», треті особи: приватний виконавець виконавчого округу Харківської області Міністерства юстиції України Богатиренко Артур Ігорович, приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу Горай Олег Станіславович про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню,

установив:

Позивач ОСОБА_1 , від імені якого діє адвокат Кайдашов Віталій Сергійович на підставі ордера серія АХ № 1032533 від 07.12.2020 р., свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю № 234 від 13.07.2012 р., виданого на підставі рішення кваліфікаційно дисциплінарної комісії адвокатури міста Севастополя від 15.06.2012 р. № 168, звернувся 22.12.2020 р. до Дзержинського районного суду м. Харкова з позовною заявою, в якій просить суд визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений 25.09.2020 приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Горай О. С. (реєстровий номер 49722) про стягнення з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» заборгованості в розмірі 22019,00 грн. Підстава стягнення кредитний договір № АС9885498 від 24.10.2018, укладений між позивачем та товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дінеро», право вимоги за яким перейшло до товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія». Вирішити питання щодо судових витрат.

Ухвалою судді Дзержинського районного суду м. Харкова Грищенко І. О. від 28.12.2020 р. відкрито провадження у вищевказаній справі та призначено підготовче провадження.

22.12.2020 р. через канцелярію Дзержинського районного суду м. Харкова надійшла заява ОСОБА_1 , від імені якого діє адвокат Кайдашов В. С., про забезпечення позову, в якій він просить суд зупинити стягнення на підставі виконавчого напису, вчиненого 25.09.2020 р. приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Горай О. С. (реєстровий номер 49722) про стягнення з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» заборгованість в розмірі 22019,00 грн. у виконавчому провадженні № 63736548.

В обґрунтування поданої заяви про забезпечення позову зазначається, що позивачем до Дзержинського районного суду міста Харкова подана позовна заява про визнання таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений 25.09.2020 приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Горай О. С. (реєстровий номер 49722) про стягнення з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» заборгованості в розмірі 22019,00 грн. Продовження виконавчих дій в рамках виконавчого провадження на виконання оскаржуваного виконавчого документа призводить до матеріальних втрат, зокрема, у вигляді щомісячного утримання заробітної плати позивача у розмірі 20 %. Крім того, до розгляду справи по суті, виконавчий напис може бути виконаний, що буде безумовним порушенням прав позивача у випадку задоволення позовних вимог. У зв`язку з чим необхідно вжити заходів забезпечення позову шляхом зупинення стягнення приватним виконавцем виконавчого округу Харківської області Міністерства юстиції України Богатиренком Артуром Ігоровичем в рамках виконавчого провадження № 63736548 на підставі виконавчого документа, який оскаржується позивачем у судовому порядку.

За змістом ч. 1 ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду), крім випадків, передбачених частиною п`ятою цієї статті.

Розглянувши заяву про забезпечення позову, вивчивши матеріали позовної заяви, суд дійшов висновку про таке.

Згідно з приписами частини 2 статті 149 ЦПК України, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Суд може застосувати кілька видів заходів забезпечення позову, перелік яких визначений частиною 2 статті 150 цього Кодексу, а також іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1 10 цієї частини.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується: зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Метою вжиття заходів забезпечення позову є охорона матеріально правових інтересів позивача, які гарантують за його позовом присудження реальне виконання позитивно прийнятого рішення, у разі прийняття такого. Забезпечення позову має бути спрямовано проти несумлінних дій відповідача, який може сховати майно, продати, знищити або знецінити його. Таким чином усуваються утруднення і неможливості виконання рішення.

Забезпечення позову покликано, не порушуючи принципів змагальності і процесуального рівноправ`я сторін, вживати негайних заходів, направлених на недопущення утруднення чи неможливості виконання судового акту, а також перешкодити спричиненню значної шкоди заявнику.

Відповідно до п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006 р. «Про практику застосування судами процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», особам, які беруть участь у справі, має бути гарантована реальна можливість захистити свої права при вирішенні заяви про забезпечення позову.

Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки, безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Відповідно до роз`яснень, які містяться в п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді справ про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово зазначав, що право на доступ до суду повинно бути реальним та ефективним.

Зокрема, ЄСПЛ зазначав: «Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна держава учасниця Конвенції має право встановлювати правила судової процедури, в тому числі і процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити, щоб судовий процес перетворився в безладний рух. Разом з тим, не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимогам, так як доступ до правосуддя повинен бути не тільки фактичним, а й реальним» (рішення ЄСПЛ у справі «Жоффр де ля Прадель проти Франції» від 16 грудня 1992 року).

У справі «Беллет проти Франції» ЄСПЛ зазначив, що «стаття 6 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, повинен бути достатнім для забезпечення права людини на суд, враховуючи принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання в його права».

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, які не є учасниками даного судового процесу.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен врахувати інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів з огляду на таке.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Європейську Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» та практику Європейського Суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював особливу важливість принципу рівності сторін, як складової концепції справедливого судового розгляду та який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом (рішення у справах «Кресс проти Франції» (Kress v. France), «Ф.С.Б. проти Італії» (F.C.B. v. Italy), «Т. проти Італії» (Т. v. Italy) та «Кайя проти Австрії» (Kaya v. Austria).

Приватним виконавцем виконавчого округу Харківської області 26.11.2020 р. відкрито виконавче провадження № 63736548 про примусове виконання виконавчого напису № 49722, виданого 25.09.2020 року приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Горай О. С. про стягнення з боржника, яким є: ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» заборгованості в розмірі 21019,00 грн.

ОСОБА_1 заявлені такі позовні вимоги: визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений 25.09.2020 приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Горай О. С. (реєстровий номер 49722) про стягнення з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» заборгованості в розмірі 22019,00 грн.

Ст. 34 Закону України «Про виконавче провадження» не містить таких підстав для зупинення виконавчого провадження, як оскарження позивачем постанови у судовому порядку, а тому зупинення стягнення за оскаржуваною постановою (виконавчим документом) можливе лише шляхом вжиття заходів забезпечення позову.

Оскільки відкрито виконавче провадження, позивач має право відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 150 ЦПК України просити суд зупинити стягнення на підставі такого виконавчого документа, що в силу вимог пункту 2 частини першої статті 34 Закону України «Про виконавче провадження» № 1404 VIII від 02.06.2016 р. зумовлює зупинення вчинення виконавчих дій виконавцем, тому заява позивача ОСОБА_1 підлягає задоволенню.

За таких умов незастосування судом заходів, спрямованих на зупинення стягнення на підставі виконавчого напису, може в подальшому утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог, тому існує необхідність в забезпеченні позову.

Станом на час розгляду судом заяви про забезпечення позову у суду відсутні підстави вважати, що існують обставини, з якими законодавець встановив обов`язок суду на застосування зустрічного забезпечення, згідно з частиною 3 статті 154 ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 149 150, 153, 154, 157 ЦПК України, суд

постановив:

Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія», треті особи: приватний виконавець виконавчого округу Харківської області Міністерства юстиції України Богатиренко Артур Ігорович, приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу Горай Олег Станіславович про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню задовольнити.

До вирішення даного спору по суті зупинити стягнення на підставі виконавчого документа у виконавчому провадженні, ВП № 63736548, про примусове виконання виконавчого напису № 49722, виданого 25.09.2020 року приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Горай О. С. про стягнення з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» заборгованості в розмірі 22019,00 грн.

Ухвала про забезпечення позову виконується негайно в порядку, встановленому для виконання судових рішень.

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання.

Строк пред`явлення ухвали до виконання протягом трьох років.

Копію ухвали суду для виконання направити до відповідних компетентних органів.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий: