Постанова

Іменем України

17 листопада 2021 року

м. Київ

справа № 464/5472/16-ц

провадження № 61-8183св21

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Бурлакова С. Ю., Зайцева А. Ю., Коротуна В. М. (суддя-доповідач),

Тітова М. Ю.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

третя особа - Четверта Львівська державна нотаріальна контора,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 на постанову Львівського апеляційного суду від

27 січня 2021 рокуу складі колегії суддів: Бойко С. М., Копняк С. М.,

Ніткевича А. В.,

ВСТАНОВИВ:

ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст позовних вимог

У липні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 ,

ОСОБА_3 , третя особа - Четверта Львівська державна нотаріальна контора, про встановлення факту проживання однією сім`єю, визнання права на спадкування та усунення від права на спадкування.

Позовна заява мотивована тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її вітчим

ОСОБА_5 , після смерті якого залишилась спадщина, а саме квартира АДРЕСА_1 , що належить спадкодавцю на праві власності.

У березні 2016 року вона звернулась до Четвертої Львівської державної нотаріальної контори для подання заяви про прийняття спадщини, однак виникла необхідність встановлення факту проживання однією сім`єю.

Сімейні стосунки виникли між нею та ОСОБА_5 з 1998 року, коли її мати ОСОБА_6 почала спільно проживати із ОСОБА_5

20 липня 2002 року між її матір`ю та ОСОБА_5 укладено шлюб. ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_6 померла.

Спадкодавець залишився самотнім, за яким вона здійснювала постійний догляд як за членом сім`ї. ОСОБА_5 був людиною похилого віку, інвалідом першої групи й потребував постійного догляду та сторонньої допомоги. З 2002 року вона була його опікуном.

До нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5 звернулись також ОСОБА_3 , яка є двоюрідною сестрою ОСОБА_5 (третя черга) та ОСОБА_2 , який є двоюрідним племінником ОСОБА_5 (п`ята черга). Проте ці особи не приймали участі у покращенні становища ОСОБА_5 , не цікавились його життям та здоров`ям, не надавали допомоги.

Вважала, що ОСОБА_3 та ОСОБА_2 своєю бездіяльністю стосовно

ОСОБА_5 порушили не лише норми моралі, а й приписи закону, що тягне за собою наслідки у виді застосування частини п`ятої статті 1224 ЦК України щодо їх усунення від права на спадкування за законом.

Враховуючи викладене, та з урахуванням уточнень, позивач просила суд: встановити факт спільного проживання однією сім`єю ОСОБА_1 та

ОСОБА_5 з 2002 року до дня смерті ОСОБА_5 ; визнати за нею право на спадкування майна ОСОБА_5 в третій черзі; усунути ОСОБА_3 та ОСОБА_2 від права на спадкування майна спадкодавця ОСОБА_5 .

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Сихівського районного суду міста Львова від 02 лютого 2017 року позов задоволено частково.

Встановлено факт проживання ОСОБА_1 із ОСОБА_5 , який помер

ІНФОРМАЦІЯ_1 , однією сім?єю з липня 2002 року по день його смерті.

Надано ОСОБА_1 право на спадкування після смерті ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом із спадкоємцями третьої черги.

В задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

Суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 тривалий час доглядала за ОСОБА_5 , як за членом сім`ї, допомагала йому у побуті, купувала ліки, оскільки через свій стан здоров`я він був неспроможним себе обслуговувати самостійно, тому у позивача, відповідно до частини другої статті 1259 ЦК України є право на спадкування після смерті ОСОБА_5 разом із спадкоємцем третьої черги.

Ухвалою апеляційного суду Львівської області від 14 серпня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилено.

Рішення Сихівського районного суду міста Львова від 02 лютого 2017 року залишено без змін.

Відхиляючи апеляційну скаргу ОСОБА_3 , апеляційний суд погодився з висновком суду першої інстанції.

Короткий зміст рішення суду касаційної інстанції

Постановою Верховного Суду від 20 листопада 2019 року касаційну скаргу

ОСОБА_3 задоволено частково.

Ухвалу апеляційного суду Львівської області від 14 серпня 2017 року в частині залишення без змін рішення Сихівського районного суду м. Львова від

02 лютого 2017 року про надання ОСОБА_1 права на спадкування після смерті ОСОБА_5 разом із спадкоємцями третьої черги скасовано, справу в цій частині передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Рішення Сихівського районного суду м. Львова від 02 лютого 2017 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 14 серпня 2017 року в частині встановлення факту проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_5 однією сім`єю з липня 2002 року до дня його смерті залишено без змін.

Передаючи справу в частині вирішення позовних вимог про надання ОСОБА_1 права на спадкування після смерті ОСОБА_5 разом із спадкоємцями третьої черги на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, Верховний Суд виходив із того, що під час розгляд справи суди дійшли взаємовиключних висновків в частині встановлення обставин перебування спадкодавця в безпорадному стані. Зокрема, при вирішенні позовних вимог про усунення відповідачів від права на спадкування суди дійшли висновку, що позивачем не доведено факт перебування спадкодавця в безпорадному стані.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Постановою Львівського апеляційного суду від 27 січня 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишено без задоволення.

Рішення Сихівського районного суду м. Львова від 02 лютого 2017 року в частині надання ОСОБА_1 права на спадкування після смерті ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом із спадкоємцями третьої черги - залишено без змін.

Постанова апеляційного суду мотивована доведеністю позивачем наявності усіх обов`язкових умов у своїй сукупності для надання їй за рішенням суду права на спадкування із спадкоємцями третьої черги за законом.

Короткий зміст вимог та доводів касаційної скарги

У травні 2021 року представник ОСОБА_3 - ОСОБА_4 через засоби поштового зв`язку подав до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій, з урахуванням уточненої редакції, просить скасувати постанову Львівського апеляційного суду від 27 січня 2021 року та ухвалити нове рішення, яким в частині надання ОСОБА_1 права на спадкування після смерті ОСОБА_5 разом із спадкоємцями третьої черги відмовити.

Підставою касаційного оскарження вказаного судового рішення заявник зазначає неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме: застосування апеляційним судом в оскаржуваному рішенні норми права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», постанові Верховного Суду від 03 вересня 2018 року у справі № 743/126/17, постанові Верховного Суду від 18 січня

2018 року у справі № 487/878/16-ц, постанові Верховного Суду від 08 серпня 2019 року у справі № 683/825/15-ц (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України).

Доводи інших учасників справи

25 серпня 2021 року ОСОБА_1 подала до Верховного Суду відзив, у якому просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а постанову Львівського апеляційного суду від 27 січня 2021 року залишити без змін.

Рух касаційної скарги та матеріалів справи

Ухвалою Верховного Суду від 30 липня 2021 року відкрито касаційне провадження у даній справі та витребувано матеріали цивільної справи з Сихівського районного суду м. Львова.

18 серпня 2021 року матеріали цивільної справи надійшли до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 19 жовтня 2021 року справу призначено до судового розгляду.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ У СКЛАДІ КОЛЕГІЇ СУДДІВ ДРУГОЇ СУДОВОЇ ПАЛАТИ КАСАЦІЙНОГО ЦИВІЛЬНОГО СУДУ

Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу. Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 400 ЦПК України встановлено, що переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Перевіривши доводи касаційної скарги, врахувавши аргументи, наведені у відзиві на касаційну скаргу, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Фактичні обставини справи

Апеляційним судом встановлено, що ОСОБА_5 є вітчимом позивача

ОСОБА_1 , перебував у зареєстрованому шлюбі з матір`ю позивача -

ОСОБА_6 з 20 липня 2002 року і пережив свою дружину, яка померла

ІНФОРМАЦІЯ_2 .

ОСОБА_5 на праві власності належить квартира

АДРЕСА_1 , в якій він був зареєстрованим до дня смерті.

ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

10 березня 2016 року на підставі заяви позивача ОСОБА_1 . Четвертою Львівською державною нотаріальною конторою заведена спадкова справа

№ 121 після смерті ОСОБА_5 .

Рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 02 лютого 2017 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Львівської області від 14 серпня 2017 року та постановою Верховного Суду від 20 листопада 2019 року, встановлено факт проживання позивача ОСОБА_1 із ОСОБА_5 однією сім`єю з липня 2002 року до дня його смерті.

Отже, відповідно до статті 1264 ЦК України, позивач ОСОБА_1 відноситься до спадкоємців четвертої черги за законом після смерті ОСОБА_5 .

Окрім позивачки, свої права на спадкове майно, що залишилось після смерті ОСОБА_5 , заявляють відповідач ОСОБА_3 , яка є двоюрідною сестрою спадкодавця та відноситься до третьої черги спадкоємців за законом, і відповідач ОСОБА_2 , який належить до п`ятої черги спадкоємців за законом.

З медичного висновку ЛКК Комунальної 4-ї міської поліклініки м. Львова від

11 червня 2009 року № 590 встановлено, що ОСОБА_5 був інвалідом

армії І-ої групи, мав каліцтво (ампутаційна кукса в/з правого стегна, ампутаційна кукса н/з лівого передпліччя) та за станом здоров`я потребував постійного стороннього догляду, не був здатним до самообслуговування.

Згідно з інформацією, наданою Сихівським відділом соціального захисту у листі від 29 квітня 2016 року на запит адвоката, позивач ОСОБА_1 перебувала на обліку в Сихівському відділі соціального захисту департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради з 27 листопада 2002 року по 06 березня

2016 року та одержувала компенсаційну виплату по догляду за інвалідом І-ої групи - ОСОБА_5 і знята з обліку у зв`язку з його смертю.

Розмір щомісячної компенсаційної виплати, зокрема, у січні та лютому 2016 року становив 19,87 грн.

Як інвалід, ОСОБА_5 через органи соціального захисту Львівської обласної державної адміністрації 28 квітня 2007 року був забезпечений автомобілем марки ЗАЗ-11027040, реєстраційний номер НОМЕР_1 , однак, у зв`язку з погіршенням стану його здоров`я, за заявою ОСОБА_5 від 10 вересня

2007 року, 01 листопада 2007 року Головним управлінням праці та соціального захисту населення Львівської ОДА було видане доручення від 01 листопада

2007 року № 10-9749 на право керування транспортним засобом по обслуговуванню інваліда - зятю ОСОБА_7 , який є чоловіком позивачки

ОСОБА_1 .

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд та застосовані норми права

У частинах першій, другій та п`ятій статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване судове рішення відповідає.

Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів.

Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування усіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин і залежностей. Усебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.

Надаючи оцінку аргументам касаційної скарги, Верховний Суд виходить із такого.

Статтею 1263 ЦК України визначено, що спадкоємцями третьої черги є рідні дядько та тітка спадкодавця, тобто рідні (повно рідні або неповно рідні) брати та сестри батьків спадкодавця. Племінники не належать до спадкоємців за законом третьої черги, а спадкують за правом представлення, рівно як і діти рідного дядька та тітка спадкодавця, тобто двоюрідні брати та сестри спадкодавця.

Відповідно до статті 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини.

Статтею 1258 ЦК України визначено, що спадкоємці за законом одержують право на спадщину почергово, кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 ЦК України.

В основі спадкування за законом знаходиться принцип черговості, який полягає у встановленні пріоритету прав одних спадкоємців за законом перед іншими. Кожна черга - це визначене коло осіб, з урахуванням ступеня їх близькості спадкодавцеві, яке встановлене законом на підставі припущення про те, що спадкодавець залишив би своє майно найближчим родичам, членам сім`ї, утриманцям і (або) іншим родичам до шостого ступеня споріднення.

Тлумачення наведених та інших положень книги 6 ЦК України дозволяє стверджувати про необхідність розмежовувати такі правові конструкції як «одержання права на спадкування наступною чергою» (частина друга статті 1258 ЦК України) та «зміну суб`єктного складу осіб, які набувають право на спадкування за законом». «Одержання права на спадкування наступною чергою» (частина друга статті 1258 ЦК України) стосується другої - п`ятої черг і пов`язується із такими негативними юридичними фактами як: відсутність спадкоємців попередньої черги; усунення спадкоємців попередньої черги від права на спадкування; неприйняття спадкоємцями попередньої черги спадщини; відмова від прийняття спадщини.

ОСОБА_1 як спадкоємець четвертої черги спадкування просила суд змінити черговість спадкування і визнати за нею право на спадкування за законом

в третій черзі, мотивуючи свої вимоги тим, що спадкодавець через свою інвалідність перебував у безпорадному стані та потребував матеріального забезпечення і стороннього догляду, які позивач йому надавала.

Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів. Це передбачає з`ясування усіх юридично значущих обставин та наданих доказів. Усебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи забезпечує постановлення законного й обґрунтованого рішення.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі

і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 03 вересня 2018 року у справі № 743/126/17 зроблено висновок по застосуванню частини другої статті 1259 ЦК України

і вказано, що «для набуття права на спадкування фізичною особою, яка

є спадкоємцем за законом наступних черг, разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, необхідна наявність у сукупності таких умов:

а) фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві; б) спадкодавець через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Під безпорадним станом слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування».

Для правильного застосування частини другої статті 1259 ЦК України суду необхідно установити чи спадкоємець протягом тривалого часу опікувався, матеріально забезпечував, надавав іншу допомогу спадкодавцеві, який був

у безпорадному стані. Кожна із указаних обставин справи має бути належним чином підтверджено доказами, які подаються сторонами згідно вимог ЦПК України.

Апеляційний суд установивши, що за життя ОСОБА_5 перебував у безпорадному стані, оскільки він не міг самостійно забезпечити умови свого життя без стороннього догляду, допомоги та піклування, зокрема: помити після себе посуд, прибрати своє помешкання, приготувати їжу, самостійно забезпечити дотримання правил особистої гігієни, самостійно відвідати медичний заклад тощо, в силу того, що є інвалідом І групи, зробив обґрунтований висновок про наявність підстав для надання ОСОБА_1 права на спадкування після смерті ОСОБА_5 разом із спадкоємцями третьої черги, оскільки позивачка протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала та надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який був у безпорадному стані.

Доводи касаційної скарги про неврахування апеляційним судом правових висновків, викладених у постанові Верховного Суду від 03 вересня 2018 року у справі № 743/126/17, постанові Верховного Суду від 18 січня 2018 року у справі

№ 487/878/16-ц, постанові Верховного Суду від 08 серпня 2019 року у справі

№ 683/825/15-ц є безпідставними, оскільки зроблені Верховним Судом в них висновки є аналогічні тим, до яких дійшли суди у справі, яка переглядається.

Інші доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника із висновком суду апеляційної інстанції щодо встановлених обставин справи. При цьому згідно з частиною першою статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE,

№ 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Статтею 410 ЦПК України визначено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 400 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів залишає касаційну скаргу без задоволення, а постанову Львівського апеляційного суду від 27 січня 2021 року, якою залишено без змін рішення Сихівського районного суду м. Львова від 02 лютого 2017 року в частині надання ОСОБА_1 права на спадкування після смерті ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом із спадкоємцями третьої черги - без змін, оскільки підстави для скасування судового рішення відсутні.

Щодо судових витрат

Оскільки Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційних скарг

без задоволення, розподіл судових витрат пов?язаних з переглядом справи в суді касаційної інстанції, відповідно до правил статті 141 ЦПК України не здійснюється.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційної цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Постанову Львівського апеляційного суду від 27 січня 2021 року, якою залишено без змін рішення Сихівського районного суду м. Львова від 02 лютого 2017 року в частині надання ОСОБА_1 права на спадкування після смерті ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом із спадкоємцями третьої черги залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийМ. Є. Червинська
Судді: С. Ю. Бурлаков
А. Ю. Зайцев
В. М. Коротун
М. Ю. Тітов