КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи № 758/9198/18
Головуючий у першій інстанції - Ларіонова Н.М.
Номер провадження № 22-ц/824/2676/2021
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2021 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді: Яворського М.А.,

суддів: Кашперської Т.Ц., Фінагеєва В.О.,

за участю секретаря - Владімірової О.К.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Подільського районного суду міста Києва від 27 липня 2020 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з додатковою відповідальністю «Петрівський завод стінових матеріалів і конструкцій», третя особа: Головне управління пенсійного Фонду України в місті Києві про визнання дій неправомірними, зобов`язання вчинити дії та відшкодування моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

В липні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Товариства з додатковою відповідальністю «Петрівський завод стінових матеріалів і конструкцій», третя особа: Головне управління пенсійного Фонду України в місті Києві про визнання дій неправомірними, зобов`язання вчинити дії та відшкодування моральної шкоди та, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог від 03 березня 2020 року, просив визнати дії директора ТДВ «Петрівський завод СміК» ОСОБА_2 неправомірними, зобов`язати відповідача виправити помилку в звіті, який подавався до Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування», а саме ім`я « ОСОБА_1 » змінити на « ОСОБА_1 », зобов`язати ТДВ «Петрівський завод СміК» сплатити суму страхових внесків до Пенсійного фонду України» за період з листопада 2015 року по травень 2016 року та зобов`язати відповідача відшкодувати йому моральну шкоду у розмірі 150 000,00 грн.

Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що він працював у ТДВ «Петрівський завод «СміК» та займав посаду водія за трудовою книгою, відповідно до наказу № 24 від 12 листопада 2015 року та працював до 16 травня 2016 року.

Зазначав, що працівники вищезазначеного підприємства при написанні звіту з його даними, які вносилися до Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування допустили помилку в його імені, а саме замість « ОСОБА_1 » зазначили « ОСОБА_1 ».

Вказував, що 19 жовтня 2016 року він звернувся з письмовою заявою-проханням до директора ТДВ «Петрівський завод СміК» ОСОБА_6. внести корегування його імені в звіті та повторно здати вже відкоригований звіт. Однак відповіді на свою заяву не отримав та вищевказану помилку не було виправлено.

ОСОБА_1 посилався й на те, що за період роботи на підприємстві з його заробітної плати щомісячно відраховувався податок в повному обсязі із місячної заробітної плати. Проте, коли він звернувся до Центру зайнятості з приводу отримання статусу безробітного, дізнався, що з листопада 2015 року по травень 2016 року підприємство, на якому він працював, не сплачувало страхових внесків до Пенсійного фонду України. Таким чином позивач, вважаючи, що відповідачем порушено ст. 265 Кодексу законів України про працю та ст. 106 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» просив вирішити даний спір у судовому порядку задовольнивши його позовні вимоги.

Рішенням Подільського районного суду міста Києва від 27 липня 2020 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, обґрунтовуючи її тим, що відповідачем в судовому засіданні, а судом в оскаржуваному рішенні визнано встановленим факт допущення відповідачем ТДВ «Петрівський завод СміК» технічної помилки в імені позивача.

Стосовно несплати відповідачем відповідних внесків за період з листопада 2015 року по травень 2016 року ним було надано належні та допустимі докази. Разом з тим, відповідачем у відзиві вказувалось, що помилку виправлено та подано відповідну звітність лише в квітні 2019 року, в той час як відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 6 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» платник єдиного внеску зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок. Апелянт вважає, що порушивши таку норму, відповідач порушив його права та йому було заподіяно моральних страждань, змусило його замість звичного перебігу життя займатися збирання доказів та відвідувати судові засідання у зв`язку з чим просив стягнути 150000 грн на відшкодування моральної шкоди.

Апелянт вважає, що судом не надано належної оцінки наявним доказам, має місце неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, що в свою чергу є підставою для скасування рішення суду першої інстанції, а тому ОСОБА_1 просив апеляційний суд скасувати рішення Подільського районного суду міста Києва від 27 липня 2020 року та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити у повному обсязі.

Відзив на апеляційну скаргу на адресу апеляційного суду не надходив.

При апеляційному розгляді справи позивач у справі ОСОБА_1 та його представник - адвокат Зайцев І.Ю. доводи, викладені в апеляційній скарзі, підтримали у повному обсязі та просили її задовольнити, скасувати рішення суду першої та ухвалити нове рішення про повне задоволення позовних вимог.

Представник відповідача у справі - ТДВ «Петрівський завод СміК» у судове засідання на розгляд апеляційної скарги не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином у порядку, визначеному ч.6, 8 ст. 128 ЦПК України, шляхом направлення відповідних процесуальних документів та викликів на офіційну електронну адресу відповідача - ІНФОРМАЦІЯ_1 та телефонограмою до керівника підприємства ( а.с.45, 51,52 т.2).

Третя особа у справі - Центральне об`єднане управління пенсійного Фонду України в м. Києві також було повідомлено за офіційної електронною адресою - ІНФОРМАЦІЯ_2 ( а.с.43,45,51,52).

Представники відповідача та третьої особи до суду апеляційної інстанції на 20 січня 2021 року повторно не з`явилися, тому колегія суддів, з урахуванням положень ч.2 ст. 372 ЦПК України, розглянула вказану справу у їх відсутність, на підставі наявних в матеріалах справи доказів.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення позивача у справі ОСОБА_1 , його представника Зайцева І.Ю. , дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Так, суд першої інстанції, при розгляді справи встановив, що позивач ОСОБА_1 працював в ТДВ «Петрівський завод СміК» на посаді водія, відповідно до наказу № 24 від 12 листопада 2015 року. Наказом директора ТДВ «Петрівський завод СміК» № 28 від 16 травня 2016 року позивача звільнено із займаної посади за угодою сторін на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України. Зазначені обставини сторонами визнаються та підтверджуються витягом із трудової книжки позивача у справі ( а.с.6 т.1).

Також із матеріалів справи вбачається, що відповідачем у справі на виконання вимог ч.2 ст. 6 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" до фіскальних органів подавалися звіти щодо застрахованих осіб на підприємстві та про розмір сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, та про відповідно утримувалися відповідні суми із заробітної плати працівників.

Зокрема, подаючи звітність про утриманні суми із заробітної плати позивача у вказаній справі - ОСОБА_1 за листопад 2015 рік по травень 2016 рік посадовими особами ТДВ «Петрівський завод СміК» було допущено помилку в імені позивача, а саме замість « ОСОБА_1 » вказано « ОСОБА_1 » (а.с.155,159, 163, 167, 171, 175 179, 183).

Також суд першої інстанції встановив, що 18 жовтня 2016 року позивач звернувся із заявою до директора Київського міського центру зайнятості Сухомлина В.Б., в якій просив виправити технічну помилку, а саме замість « ОСОБА_1 » вказати правильно « ОСОБА_1 ».

В квітні 2019 року ТДВ «Петрівський завод СміК» була усунута технічна помилка, а саме замість вказаного неправильно ім`я позивача « ОСОБА_1 » виправлено на « ОСОБА_1 » та подана відповідна звітність, що підтверджується копіями відповідних звітів та квитанціями щодо їх прийняття податковою інспекцією.

Також судом встановлено, що відповідач ТДВ «Петрівський завод СміК» не сплатив своєчасно за позивача у справі утриманні ним із заробітної плати ОСОБА_5 суми страхових внесків.

Із листа Департаменту інформаційних систем та електронних реєстрів Пенсійного фонду України від 07 лютого 2020 року № 3216-398/К-05/8-2899 вбачається, що лише протягом 2017 року страхувальник (ТДВ «Петрівський завод «СМіК») сплачував єдиний внесок, у зв`язку з чим страховий стаж позивачу було зараховано в календарній черговості погашення боргів. Станом на 07.02.2020 року зазначений період трудових відносин зі страхувальником ОСОБА_1 зараховано до страхового стажу (а.с.223 т.1).

Вирішуючи вказаний спір та відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 у повному обсязі, суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідачем у справі в установленому законом порядку перераховані внески на загальнообов`язкового державного соціального страхування позивача як свого працівника за період листопад 2015 року - травень 2016 року. Питання різниці написання імені виправлено, у зв`язку з чим вимоги в цій частині суд визнав безпідставними. Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 в частині відшкодування спричиненої моральної шкоди, суд виходив із того, що в судовому засіданні позивачем не надано жодних належних та допустимих доказів про заподіяння йому моральної шкоди діями відповідача.

Апеляційний суд не може повністю погодитися із висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Згідно ч.ч.1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог повністю не відповідає з огляду на наступне.

Так, відповідно до вимог частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваний прав, свобод чи інтересів.

Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (частина перша статті 5 ЦПК України).

Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відтак зазначена норма визнає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорене право чи цивільний інтерес.

Порушення права пов`язано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.

При оспоренні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликане поведінкою іншої особи.

Отже, порушення, невизнання або оспорення суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.

З матеріалів справи вбачається, що спір між позивачем у справі ОСОБА_1 та відповідачем у справі ТДВ «Петрівський завод «СМіК» виник з приводу перебування позивача у трудових відносинах із відповідачем та неналежного виконання роботодавцем зобов`язання в частині правильного заповнення документів при подачі до фіскальних органів в частині подачі звітності щодо обов`язкової сплати внесків на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Зокрема, як вбачається із матеріалів справи, подаючи звітність за період з листопада 2015 року по травень 2016 року посадовими особами відповідача неправильно було зазначено ім`я позивача та замість « ОСОБА_1 » було зазначено « ОСОБА_1 ». Крім того, відповідач утримавши із заробітної плати ОСОБА_1 суми обов`язкових платежів та внесків не перерахував їх своєчасно на відповідний рахунок.

У зв`язку із вказаними неправомірними діями посадових осіб ТДВ «Петрівський завод «СМіК» позивач звернувся до керівника підприємства, подавши 19 жовтня 2016 року відповідну заяву на ім`я директора підприємства.

Однак, керівник відповідача зазначену заяву позивача проігнорував, у зв`язку з чим позивач змушений був звертатися у липні 2018 року до суду із вказаним позовом.

Як вбачається із матеріалів справи, лише під час розгляду вказаної справи судом першої інстанції, відповідачем у справі - 15 квітня 2019 року були внесенні відповідні виправлення у звітність (а.с.154-188 т.1).

Також із наданих документів вбачається, що обов`язковий внесок, відповідно до Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування", роботодавцем - ТДВ «Петрівський завод «СміК», був утриманий із заробітної плати позивача в період листопада 2015 року по травень 2016 рік, однак своєчасно перерахований не був і тільки протягом 2017 року даний внесок був сплачений відповідачем, що підтверджується листом Департаменту інформаційних систем та електронних реєстрів Пенсійного Фонду України № 3216-398/К-058/8-2800/20 від 07 лютого 2020 року (а.с.223 т.1), а також підтверджується формою ОК -5 щодо зарахування вказаних платежів до страхового стажу позивача у справі (а.с.232 т.1).

Відповідно до положень п.п.1,4 ч.2 ст. 6 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» платник єдиного внеску зобов`язаний: своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок; подавати звітність та сплачувати до органу доходів і зборів за основним місцем обліку платника єдиного внеску у строки, порядку та за формою, встановленими центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, за погодженням з Пенсійним фондом та фондами загальнообов`язкового державного соціального страхування. У разі надсилання звітності поштою вона вважається поданою в день отримання відділенням поштового зв`язку від платника єдиного внеску поштового відправлення із звітністю.

Виходячи із положень абзаців третього та п`ятого частини восьмої статті 9 вказаного вище Закону платники єдиного внеску, зазначені у пунктах 4, 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок.

Системний аналіз наведених правових норм дає підстави для висновку, що платники єдиного внеску у розумінні норм Закону "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" зобов`язані подавати звітність із визначенням суми виплат (доходу), на які (який) відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок, нараховувати та своєчасно сплачувати єдиний внесок.

Разом із тим, із матеріалів справи вбачається, що відповідач у справі зазначені зобов`язання, визначені вищевказаним законом, у порядку та строки, визначені ч.8 ст.9 Закону, належним чином не виконав, зазначені дії посадових осіб відповідача призвели до порушення прав позивача у справі на зарахування до його страхового стажу відповідного періоду та платежів. Не дивлячись на звернення позивача до керівника ТДВ «Петрівський завод «СміК» у жовтні 2016 року, відповідач не виправив зазначені недоліки, чим фактично змусив позивача витрачати свій час на збирання документів та звертатися до суду.

Визначаючи обґрунтованість вимог позивача у справі щодо визнання неправомірними дій керівника підприємства, то колегія суддів враховує, що відповідно до положень частин першої другої статті 26 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» посадові особи платників єдиного внеску несуть адміністративну відповідальність за: порушення порядку нарахування, обчислення і строків сплати єдиного внеску; неподання, несвоєчасне подання, подання не за встановленою формою звітності щодо єдиного внеску; подання недостовірних відомостей, що використовуються в Державному реєстрі, інших відомостей, передбачених цим Законом. Застраховані особи, які не подають інформацію для внесення до Державного реєстру або подають недостовірну інформацію, притягаються до відповідальності згідно із законом.

З врахуванням вищевказаного положення Закону, саме директор ТДВ «Петрівський завод «Смік» ОСОБА_6 зобов`язаний був проконтролювати дотримання підприємством порядку заповнення відповідних звітів в частині ім`я позивача, як працівника підприємства, порядку нарахування, стягнення та сплати за позивача відповідних внесків, однак цього обов`язку не виконав, на звернення позивача від 19 жовтня 2016 року не відреагував, у зв`язку чим такі дії відповідача є неправомірними, а тому доводи позивача у цій частині є законними та доведеними.

Суд першої інстанції вирішуючи вказаний спір зазначених обставин справи та норм матеріального права не врахував та помилково прийшов до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог в частині відшкодування моральної шкоди.

Положеннями частини третьої статті 23 ЦК України визначено, що моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені статтею 1167 ЦК України, відповідно до якої моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями або бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування як запобіжного заходу тримання під вартою або підписки про невиїзд, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом.

Відповідно до ст.237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Пунктом 9 вказаної постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року роз`яснено, що суд має врахувати характер та обсяг заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, ступінь вини відповідача у кожному конкретному випадку, а також інші обставини, зокрема, характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках.

Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди ОСОБА_1 , апеляційний суд враховує ступінь вини відповідача у справі та його посадових осіб, які належним чином не виконали обов`язку щодо заповнення та подачі звітності, сплати відповідних внесків відповідно до Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» відносно позивача у справі, який перебував у трудових відносинах з ТДВ, а також невжиття заходів щодо своєчасного виправлення вказаних недоліків, не дивлячись на звернення позивача, що змусило останнього для захисті своїх прав замість звичного перебігу життєвих зв`язків займатися збирання доказів, відвідувати суди. З урахування глибини та тривалості вказаних моральних страждань позивача, колегія суддів вважає, що достатнім розміром відшкодування спричиненої шкоди буде стягнення з відповідача на користь позивача 5000 (п`ять тисяч ) грн.

Посилання позивача на наявність в матеріалах справи медичних документів як на підставу для збільшення розміру морального відшкодування на думку колегії суддів є безпідставним, оскільки позивачем не доведено, що вказані захворювання та подальше лікування перебуває у причинному зв`язку із порушеннями, допущеними відповідачем у справі.

Щодо висновків суду першої про відмову у задоволенні позовних вимог про зобов`язання відповідача виправити помилку в звіті, який подавався до Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а саме ім`я « ОСОБА_1 » змінити на « ОСОБА_1 » та вимог в частині зобов`язання ТДВ «Петрівський завод СміК» сплатити суму страхових внесків за позивача у справі до Пенсійного фонду України за період з листопада 2015 року по травень 2016 року, то колегія суддів вважає їх законними та обґрунтованими, оскільки зазначені дії були вчиненні відповідачем у справі за період розгляду вказаної справи судом першої інстанції, що підтверджується відповідними письмовими доказами.

Зокрема, внесеними змінами в частині імені позивача до звітів від 15 квітня 2019 року ( а.с.156, 160,164,169, 172, 176, 180, 184), а в частин сплати відповідних внесків підтверджується листом Департаменту інформаційних систем та електронних реєстрів Пенсійного Фонду України № 3216-398/К-058/8-2800/20 від 07 лютого 2020 року (а.с.223 т.1), а також підтверджується формою ОК-5 щодо зарахування вказаних платежів до страхового стажу позивача у справі (а.с.232 т.1), тому рішення місцевого суду в цій частині повинно бути залишено без змін.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

З врахуванням викладеного апеляційний суд доходить висновку про скасування рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позову про визнання дій неправомірними та щодо стягнення коштів з ТДВ «Петрівський завод «СміК» на користь ОСОБА_1 на відшкодування моральної шкоди та ухвалення в цій частині нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Згідно до ст. 141 ЦПК України визначено, що суд апеляційної чи касаційної інстанціях, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача у разі задоволення позову.

Оскільки позивач при зверненні до суду був звільнений від сплати судового збору відповідно до положень п. 9 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», тому вказані витрати пропорційно до задоволених вимог підлягають відшкодуванню на користь держави за рахунок відповідача у справі.

Керуючись ст. 367, 374, 381-384 ЦПК України, ст. 23, 1167 ЦК України, ст. 237-1 КЗпП України, ст. 6, 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» Київський апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Подільського районного суду міста Києва від 27 липня 2020 року в частині відмови у задоволенні позову про визнання дій неправомірними та щодо стягнення коштів на відшкодування моральної шкоди скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Товариства з додатковою відповідальністю «Петрівський завод стінових матеріалів і конструкцій» в частині визнання дій неправомірними та про відшкодування моральної шкоди задовольнити частково.

Визнати дії директора Товариства з додатковою відповідальністю «Петрівський завод стінових матеріалів і конструкцій» ОСОБА_6 неправомірними.

Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю «Петрівський завод стінових матеріалів і конструкцій» ( юридична адреса 04073 м. Київ, вул.Сирецька, 33, ) на користь ОСОБА_1 (прож. АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_1 ) 5000 (п`ять тисяч) грн. на відшкодування спричиненої моральної шкоди.

Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю «Петрівський завод стінових матеріалів і конструкцій» в дохід держави судові витрати в розмірі 124,88 грн.

В іншій частині рішення Подільського районного суду міста Києва від 27 липня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів із дня складення повного судового рішення шляхом подачі скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови виготовлено 25 січня 2021 року.

Головуючий суддя : М.А.Яворський

Судді: Т.Ц.Кашперська В.О.Фінагеєв