справа № 931/316/20
Провадження № 2/156/39/21
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

16 січня 2021 року смт Іваничі

Іваничівський районний суд Волинської області

в складі: головуючого - судді Федечко М. О.,

за участю: секретаря судового засідання Салатюк Г.В.

перекладача Сухорукої Г.Я.

позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження в залі суду в смт. Іваничі цивільну справу №931/316/20 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Війницького сільського голови про визнання незаконними дій посадової особи органу місцевого самоврядування,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 , Війницького сільського голови про визнання незаконними дій посадової особи органу місцевого самоврядування в частині порушення її права на таємницю кореспонденції.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 06 квітня 2020 року вона звернулась до Війницької сільської ради із заявою про надання згоди на викуп земельної ділянки з кадастровим номером :01:000:02, яка знаходиться в її оренді. 13 квітня 2020 року близько 13 год. 40 хв. до її чоловіка ОСОБА_3 зателефонував кочегар Війницької сільської ради ОСОБА_4 і повідомив, що він знаходиться біля воріт будинку, в якому проживає вона разом із своєю сім`єю і за дорученням сільського голови привіз відповідь сільської ради на її звернення. ОСОБА_3 попросив її сина - ОСОБА_7 вийти до воріт і отримати кореспонденцію, що останній і зробив. Після того, як син приніс їй лист, позивач виявила, що він не був запакований у конверт або у будь-який інший спосіб, що робить неможливим ознайомлення із його змістом без порушення упакування. Відповідно, його зміст був вільно доступний ОСОБА_4 та будь-якій іншій особі, яка б мала бажання із ним ознайомитись. Оскільки ОСОБА_4 не є працівником підприємства поштового зв`язку, він не зобов`язаний зберігати таємницю листування та іншої письмової кореспонденції, яка стала йому відома у зв`язку із виконанням службових обов`язків та може вільно переповідати зміст кореспонденції іншим особам без будь-яких наслідків для себе. 14 квітня 2020 року вона звернулась до сільського голови із відповідною скаргою, однак відповіді не отримала. При особистій зустрічі із нею сільський голова наполягав на тому, що відправивши кореспонденцію у відкритому вигляді через сторонню особу діяв правомірно, таємницю листування не порушив, оскільки ніякого листування з нею не вів та заперечив право громадян на таємницю іншої кореспонденції. Вважає, що відповідач, як посадова особа органу місцевого самоврядування, зобов`язаний серед іншого забезпечувати таємницю кореспонденції відправленої ним у відповідь на звернення громадян будь-яким способом. Додатково зазначила, що на відміну від поштового, електро - та фельд`єгерського зв`язку, діяльність кур`єрського зв`язку національним законодавством України не врегульована, хоча приєднуючись до Генеральної угоди торгівлі послугами (GATS), Україна взяла на себе зобов`язання законодавчого виділення кур`єрських послуг з загальних послуг зв`язку. Водночас відповідно до Класифікатора основного продукту (UN Provisional Central Product Classification) розробленого та прийнятого Статистичним відділом Організації об`єднаних націй , поштові послуги визначені як :

-Послуги з пересилання, транспортування, доставки листів, газет, журналів, періодичних видань, брошур, листівок, та аналогічних друкованих видань вітчизняного або зарубіжних напрямів, які надаються національною поштовою адміністрацією;

-Послуги, що складаються з приймання, транспортування й доставки посилок і бандеролей вітчизняних або зарубіжних напрямів, які надаються національною поштовою адміністрацією.

Кур`єрські послуги, у свою чергу визначаються, як:

-мультимодальні послуги, що складаються з приймання, транспортування й доставки листів, бандеролей і пакетів національних чи міжнародних напрямів, що надаються кур`єром за допомогою одного або більше видів транспорту, який належить іншими операторами окрім національної поштової адміністрації. Ці послуги можуть бути надані за допомогою власного або громадського транспорту. Таким чином, послуги кур`єрського зв`язку за загальновизнаним міжнародним визначенням є поштовими послугами, які надаються операторами зв`язку без використання транспорту національної поштової адміністрації. Як вбачається з наведеного визначення, операторами кур`єрських послуг приймаються, транспортуються та доставляються лише упаковані відправлення (листи, бандеролі і пакети). На підставі викладеного, просить дії посадової особи органу місцевого самоврядування - Війницького сільського голови Вербицького Сергія Олександровича, які полягали у порушенні її права на таємницю іншої кореспонденції визнати незаконними.

Вказана позовна заява 27.05.2020 року надійшла на розгляд до Локачинського районного суду Волинської області.

Після задоволення відводу та неможливістю утворити новий склад суду для розгляду справи, за розпорядженням голови Локачинського районного суду Волинської області, справу направлено для розгляду у Іваничівський районний суд Волинської області, як найбільш територіально наближений до Локачинського районного суду Волинської області.

Ухвалою Іваничівського районного суду Волинської області від 31 липня 2020 року, суддею Федечко М.О. прийнято до свого провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до сільського голови Війницької сільської ради Вербицького Сергія Олександровича про визнання незаконними дій посадової особи органу місцевого самоврядування та призначено підготовче судове засідання на 20 серпня 2020 року о 10 год.

У визначений судом строк відзив на позовну заяву від відповідача не надійшов.

Ухвалою від 05 січня 2021 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні на 09 год. 16 січня 2021 року.

В судовому засіданні позивач за участю перекладача Сухорукої Г.Я. позовні вимоги підтримала повністю, просить позов задоволити з підстав викладених у позовній заяві.

Відповідач при підготовчому судовому засіданні, яке відбулося 28 грудня 2020 року позовні вимоги не визнав, будь-яких доказів при підготовчому судовому засіданні не надав. Ухвалою від 05.01.2021 року підготовче судове засідання проведено за відсутності відповідача, який не з`явився.

В судове засідання відповідач не з`явився, однак від нього надійшла заява про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги не визнає у зв`язку з їх безпідставністю. Також зазначив, що заявник ОСОБА_7 подав заяву про надання в оренду земельної ділянки до Війницької сільської ради 02 квітня 2020 року № Х-330 від 06 квітня 2020 року. В заяві була відсутня інформація про цільове призначення, за яким ОСОБА_7 має намір отримати в оренду земельну ділянку, що має обов`язковою умовою при наданні дозволу. Відповідь начальника відділу земельних відносин Війницької сільської ради Повзун М.В. від 13 квітня 2020 року на № Х-330 вказувало на недолік у редакції поданої заяви (заяву необхідно було переписати), а також вказувалось, що рішення по заяві будуть повідомлені додатково. Відповідь було доручено віднести підсобному робітнику Війницької сільської ради ОСОБА_4 . Замість нової редакції заяви ОСОБА_7 подав додаток до заяви від 13 квітня 2020 року. Після надходження до Війницької сільської ради скарги ОСОБА_1 від 14 квітня 2020 року реєстраційний номер В-339 від 15 квітня 2020 року, відповідь Війницької сільської ради від 24 квітня 2020 року на № В-339 доручили підсобному робітнику ОСОБА_4 (згідно посадової інструкції посадовому робітнику доручається виконувати доручення сільського голови). За словами ОСОБА_4 відповідь була у конверті. Комп`ютерний диск, який містить файли із відеозаписом вказаний як відеодоказ позивачем, не може бути доказом. Електронний запис (диск) не містить цифрового підпису, а також за загальним правилом знімати відео можна лише за згодою фізичної особи ( ОСОБА_4 ) окрім відкритої зйомки на публічних заходах. Кореспонденція Війницької сільської ради не є конфіденційною і є відкритою, відповідно до Закону України «Про доступ до публічної інформації» стаття 9, службова інформація п.п. 1.1, п. 3, тому позовні вимоги не визнає, вони надумані і безпідставні. (а.с.53-54).

Заслухавши пояснення позивача за участю перекладача, дослідивши письмові докази, надані сторонами на виконання вимог ст.ст. 76, 81 ЦПК України і, які сторона вважає достатніми для обґрунтування своїх позовних вимог, та, з`ясувавши фактичні обставини, суд приходить до наступного висновку.

Згідно з положеннями ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до вимог ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках.

У відповідності до ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання чи оспорення. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

У відповідності з п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції «Про захист прав людини та основоположних свобод», ратифікованої Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом.

В судовому засіданні встановлено, що позивач ОСОБА_1 згідно тимчасової посвідки на постійне проживання від 01 грудня 2009 року проживає та зареєстрована в АДРЕСА_1 (а.с.9).

Частинами 1, 6 ст. 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Згідно з приписами ст.80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

У відповідності до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Згідно ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 40 Конституції України кожна особа має право направляти письмові звернення до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, які зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Закон України від 02.10.1992 № 2657-XII «Про інформацію» регулює відносини щодо створення, збирання, одержання, зберігання, використання, поширення, охорони, захисту інформації (далі - Закону України «Про інформацію»).

Відповідно дост.1 Закону України «Про інформацію» інформація - це будь-які відомості та/або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді.

Відповідно до ст. 4 Закону України «Про інформацію» суб`єктами інформаційних відносин є: фізичні особи, юридичні особи, об`єднання громадян, суб`єкти владних повноважень.

Статтею 5 Закону України «Про інформацію» передбачено, що кожен має право на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів.

Реалізація права на інформацію не повинна порушувати громадські, політичні, економічні, соціальні, духовні, екологічні та інші права, свободи і законні інтереси інших громадян, права та інтереси юридичних осіб.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про доступ до публічної інформації» публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом.

Суд звертає увагу на те, що відповідно до визначення викладеного в Законі України «Про доступ до публічної інформації» ознаками публічної інформації є: 1) готовий продукт інформації, який отриманий або створений лише в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством; 2) заздалегідь відображена або задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація; 3) така інформація знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень або інших розпорядників публічної інформації; 4) інформація не може бути публічною, якщо створена суб`єктом владних повноважень не під час виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків; 5) інформація не може бути публічною, якщо створена не суб`єктом владних повноважень. У разі відсутності перелічених ознак в інформації, така інформація не належить до публічної.

Отже, визначальним для публічної інформації є те, щоб вона була заздалегідь готовим, зафіксованим продуктом, отриманим або створеним лише суб`єктом владних повноважень у процесі виконання своїх обов`язків.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 04.03.2020 у справі № 813/3931/17.

За приписами ст. 2 Закону України «Про доступ до публічної інформації» цей Закон не поширюється на відносини щодо отримання інформації суб`єктами владних повноважень при здійсненні ними своїх функцій, а також на відносини у сфері звернень громадян, які регулюються спеціальним законом.

Закон України від 02.10.1996 № 393/96-ВР «Про звернення громадян» регулює питання практичної реалізації громадянами України наданого їм Конституцією України права вносити в органи державної влади, об`єднання громадян відповідно до їх статуту пропозиції про поліпшення їх діяльності, викривати недоліки в роботі, оскаржувати дії посадових осіб, державних і громадських органів. Закон забезпечує громадянам України можливості для участі в управлінні державними і громадськими справами, для впливу на поліпшення роботи органів державної влади і місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, для відстоювання своїх прав і законних інтересів та відновлення їх у разі порушення (далі -Закон України «Про звернення громадян»).

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про звернення громадян» громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

За приписами ст. 3 Закону України «Про звернення громадян» під зверненнями громадян слід розуміти викладені в письмовій або усній формі пропозиції (зауваження), заяви (клопотання) і скарги.

Заява (клопотання) - звернення громадян із проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством їх прав та інтересів або повідомлення про порушення чинного законодавства чи недоліки в діяльності підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, народних депутатів України, депутатів місцевих рад, посадових осіб, а також висловлення думки щодо поліпшення їх діяльності. Клопотання - письмове звернення з проханням про визнання за особою відповідного статусу, прав чи свобод тощо.

Згідно ст. 7 Закону України «Про звернення громадян» звернення, оформлені належним чином і подані у встановленому порядку, підлягають обов`язковому прийняттю та розгляду.

Відповідно до ст. 15 Закону України «Про звернення громадян» органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов`язані об`єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань).

Відповідь за результатами розгляду заяв (клопотань) в обов`язковому порядку дається тим органом, який отримав ці заяви і до компетенції якого входить вирішення порушених у заявах (клопотаннях) питань, за підписом керівника або особи, яка виконує його обов`язки.

Судом встановлено, що 06 квітня 2020 року позивач звернулася до Війницької сільської ради зі зверненням про надання згоди на викуп земельної ділянки, яку вона орендує. Згідно відповіді Війницького сільського голови від 13 квітня 2020 року № В-328, що адресована позивачу, останню інформовано, що її звернення від 06 квітня 2020 року відповідно до п. 34 ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» відноситься до виключної компетенції сільської ради, тому буде розглянуто на черговому засіданні сесії сільської ради. Про прийняте рішення буде повідомлено додатково. Крім того, поінформовано, що до звернення не додано копії правовстановлюючих документів на право власності та майно, розташоване на цій земельній ділянці та згоду на сплату авансового внеску, що є обов`язковою умовою при наданні дозволу на викуп (а.с.7).

Вказаний лист, як стверджує позивач вона отримала у відкритому вигляді, такий їй передано кочегаром Війницької сільської ради ОСОБА_4 , таким чином порушивши її право на таємницю кореспонденції.

Відповідач у своїй заяві від 11.01.2021 року, що надійшла до суду 14 січня 2021 року не висловлював своїх заперечень щодо неналежного повідомлення позивача на її звернення від 06.04.2020 року, твердження позивача про те, що такий лист був у відкритому вигляді, не запакований у конверт не заперечив та не спростував обставин на які посилалася позивач у своїй позовній заяві. Лише ствердив, що не вважає права позивачки порушеними, оскільки кореспонденція Війницької сільської ради не є конфіденційною і є відкритою, відповідно до ст.9 ЗУ «Про доступ до публічної інформації» є службовою інформацією.

Заперечення, що викладені відповідачем у заяві від 11 січня 2021 року суд до уваги не бере, оскільки такі стосуються звернення ОСОБА_7 і не є предметом спору у вказаній справі, в той же час позивачка звернулася до суду за захистом свого права по зверненню від 06.04.2020 року, а тому суд не надає правову оцінку вказаним запереченням.

Частиною 3 ст. 83 ЦПК України передбачено, що відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи. Частиною 2 передбачено, що позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви.

Відповідно до ч. 8 вище вказаної статті, докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї. Таке обґрунтування як позивачем так і відповідачем не наводилося.

Тому, суд не бере до уваги докази, які надав відповідач до заяви від 14 січня 2021 року та позивач до заяви від 16.01.2021 року, оскільки такі були подані з порушенням вимог ч. 3 ст. 83 ЦПК України.

Дослідивши зміст відповіді на звернення позивача від 06.04.2020 року, судом встановлено, що спір між сторонами виник з приводу правомірності дій відповідача ОСОБА_2 Війницького сільського голови при розгляді звернення ОСОБА_1 з огляду на положення Закону України «Про звернення громадян», оскільки позивач звернулася до відповідача із проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством її прав та інтересів.

За приписами ст. 2 Закону України «Про доступ до публічної інформації» цей Закон не поширюється на відносини у сфері звернень громадян, які регулюються спеціальним законом.

Відтак, положення Закону України «Про доступ до публічної інформації» не поширюються на доступ учасників відповідних процесів до викладеної інформації, тому подана заява позивача про надання згоди на викуп земельної ділянки розглянута відповідачем в порядку Закону України «Про звернення громадян».

За приписами ст. 31 Конституції України кожному гарантується таємниця листування. Винятками можуть бути встановлені лише судом у випадках, передбачених законом, з метою запобігти злочинності чи з`ясувати істину під час розслідування кримінальної справи, якщо іншим способом одержати інформацію неможливо.

В ч. 1, ч.2 ст. 270 ЦК України зазначено, що відповідно до Конституції України фізична особа має право на життя, право на охорону здоров`я, право на безпечне для життя і здоров`я, довкілля, право на свободу та особисту недоторканність, право на недоторканість особистого і сімейного життя, право на повагу до гідності та честі, право на таємницю листування, телефонних розмов, телеграфної та іншої кореспонденції, право на недоторканість житла, право на вільний вибір місця проживання та на свободу пересування, право на свободу літературної, художньої, наукової і технічної творчості. Цим Кодексом та іншим законом можуть бути передбачені й інші особисті немайнові права фізичної особи.

Ст. 12 Загальної декларації прав людини говорить: «Ніхто не може зазнавати безпідставного втручання у його особисте та сімейне життя, безпідставного посягання на недоторканість його житла, тайну його кореспонденції або на його честь і репутацію. Кожна людини має право на захист закону від такого втручання або таких посягань».

Частинами 1, 2 ст.8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Відповідно до ст.306 ЦК України фізична особа має право на таємницю листування, телеграм, телефонних розмов, телеграфних повідомлень та інших видів кореспонденції. Листи, телеграми тощо є власністю адресата. Листи, телеграми та інші види кореспонденції можуть використовуватися, зокрема шляхом опублікування, лише за згодою особи, яка направила їх, та адресата. Якщо кореспонденція стосується особистого життя іншої фізичної особи, для її використання, зокрема шляхом опублікування, потрібна згода цієї особи.

Таємниця кореспонденції - це правовий принцип, який сприяє підтриманню суспільних відносин, гарантує охорону особистого життя громадян.

Правом на таємницю листування, телефонних розмов, телеграфної та іншої кореспонденції передбачено захист від ознайомлення з листування, прослуховуванням телефонних розмов, а також розголошення їх змісту будь-якою особою без згоди відправника та одержувача, чи співрозмовника.

Таким чином, в судовому засіданні судом встановлено, що направляючи позивачу відповідь на звернення від 06.04.2020 року -13.04.2020 року в порядку ЗУ "Про звернення громадян», яка не була належним чином упакована, а саме не поміщена в конверт для уникнення порушення таємниці її змісту, вручена особисто їй не була, а передана у відкритому, не законвертованому вигляді її сину ОСОБА_7 , кочегаром Війницької сільської ради ОСОБА_4, інформація, яка містилася у листі стала відома особам, яких вона не стосувалася, чим було порушено конституційне право позивача на таємницю кореспонденції. Такі висновки суду відповідачем не спростовано жодними належними та допустимими доказами. В судовому засіданні досліджено оригінал електронного доказу - відеозапис від 13.04.2020 року - вручення поштового відправлення, який суд оцінює разом з іншими доказами у справі.

Порушення права позивача на таємницю кореспонденції відповідно до ст.8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод може мати місце лише коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. Такі обставини відповідачем наведені не були.

Посилання відповідача на ЗУ «Про доступ до публічної інформації», в частині, що кореспонденція Війницької сільської ради не є конфіденційною і є відкритою суд до уваги не приймає, оскільки вказані правовідносини регулюються ЗУ «Про звернення громадян», як встановлено вище судом.

Керуючись ст. ст. 4, 5, 13, 19, 76-81, 89, 95, 133, 141, 258-259, 263-265,273, 274, 277, 279, 354, 355 ЦПК України, ст. ст. 207, 306 ЦК України, ЗУ "Про звернення громадян", ЗУ "Про інформацію" , суд, -

у х в а л и в :

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ) до ОСОБА_2 , Війницького сільського голови ( службова адреса 45510, Волинська область, с.Війниця, вул.Миру,1) про визнання незаконними дій посадової особи органу місцевого самоврядування - задоволити.

Дії Війницького сільського голови, ОСОБА_2 , які полягали у порушенні права ОСОБА_1 на таємницю кореспонденції - визнати незаконними.

Повний текст судового рішення складено 26 січня 2021 року.

Згідно підп. 15.5 Перехідних положень ЦПК України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга на рішення суду подається до суду апеляційної інстанції через Іваничівський районний суд Волинської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя М. О. Федечко