Справа № 505/1134/21
Провадження № 2/505/1484/2021
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"24" листопада 2021 р. Котовський міськрайонний суд Одеської області в складі:

головуючого судді Вергопуло А. К.

секретаря судового засідання Бондаренко Н.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Подільську Одеської області в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 13 квітня 2021 року звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 , та просить стягнути з відповідача на його користь заборгованість за договором позики у розмірі 139695,00 грн.

Свою вимогу мотивувала тим, що 24 грудня 2020 року він позичив у борг відповідачу 5000,00 доларів США строком до 01 квітня 2021 року, про що відповідач власноруч написав розписку.

Відповідач свої зобов`язання не виконав, грошові кошти не повернув.

Позивач у судове засідання не з`явився, просив розглянути справу у його відсутність.

Відповідач у судове засідання не з`явився. Був належним чином повідомлений про день, час та місце розгляду справи телефонограмою. Про причини неявки суду не повідомив, відзиву на позов або заяв про розгляд справи у його відсутність не надавав.

Судова повістка, надіслана на адресу відповідача, вказаною ним згідно його заяви від 02.09.2021 року, повернулась із зазначенням «Адресат відсутній». Іншими належними даними про місце перебування чи роботи відповідача суд не володіє. Згідно ч.8 ст.128 ЦПК України, днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову, виходячи з такого.

Судом встановлено, що 24 грудня 2020 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був укладений договір позики, на підтвердження даного договору ОСОБА_2 власноруч написав розписку про отримання від ОСОБА_1 грошових коштів у сумі 141500,00 грн., що еквівалентно курсу НБУ у 5000,00 доларів США, натомість відповідач зобов`язався повернути позивачу грошові кошти у строк до 01 квітня 2021 року.

Судом було досліджено оригінал розписки від 24 грудня 2020 року.

Однак, в зазначений у розписці термін ОСОБА_2 кошти позивачу не повернув.

Висновки суду підтверджуються матеріалами справи.

Позикові відносини регулюються положеннями глави 71 ЦК України.

Поняття договору позики визначено ст.1046 ЦК України, згідно з якою за цим договором одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

У відповідності до положень ст.1047 ЦК України за договором позики, який був укладений представленою позивачем письмовою розпискою, одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики).

Відповідно до ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

За своїми ознаками договір позики є реальним, оплатним або диспозитивно безоплатним, одностороннім, строковим або безстроковим.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками (ст.1046 ЦК України).

Ця особливість реальних договорів зазначена в частині другій статті 640 ЦК України, за якою якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії.

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво-чи багатосторонніми (договори).

За змістом ст.205 ЦК України сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання ;відповідних правових наслідків.

Згідно із частиною першою статті 206 ЦК України усно можуть вчинятись правочини, які повністю виконуються сторонами у момент їх вчинення, за винятком правочинів, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, а також правочинів, для яких недодержання письмової форми має наслідком їх недійсність.

За статтею 208 ЦК України у письмовій формі належить вчиняти, зокрема, правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу; інші правочини, щодо яких законом встановлена письмова форма.

Відповідно до статті 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику.

Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Досліджуючи договори позики чи боргові розписки, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору незалежно від найменування документа і, зважаючи на встановлені результати, робити відповідні правові висновки.

Аналогічні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року, 02 липня 2014 року та 11 листопада 2015 року і в силу ст.ст.214,360-7 ЦПК Україну вони мають враховуватись іншими судами загальної юрисдикції при виборі та застосуванні правової норми до спірних правовідносин.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей і у будь-якому разі складанню розписки має передувати факт передачі коштів у борг.

На підставі викладеного суд приходить до висновку, що між сторонами виникли

правовідносини, що випливають з договору позики, а отже позовні вимоги про стягнення суми основного боргу є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18) зроблено висновок, що у разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення частини першої статті 1046 ЦК України, а також частини першої статті 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України.

Оскільки відповідач свої зобов`язання за договором позики не виконав, з метою захисту прав позивача, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для стягнення з ОСОБА_2 на користь позивача заборгованості за договором позики.

Позивач просив стягнути суму боргу за договором позики у грошовій одиниці України гривні відповідно до офіційного курсу НБУ.

На момент винесення рішення, тобто 24.11.2021 року, офіційний курс гривні відносно долара США в НБУ становить 26,8604 грн.

З огляду на зазначене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення заборгованості підлягають частковому задоволенню, а саме у розмірі 134302,00 грн. (5000 доларів США х 26,8604 грн.).

Згідно ч.1 ст.141 ЦПК України на відповідача слід покласти понесені позивачем судові витрати по справі у вигляді сплаченого судового збору пропорційно розміру задоволених позовних вимог у розмірі 1343,02 грн.

Керуючись ст.ст. 12, 81, 89, 141, 263265 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , останнє відоме зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН НОМЕР_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 , суму боргу за договором позики від 24 грудня 2020 року у розмірі 134302 (сто тридцять чотири тисячі триста дві) грн. 00 коп.

В іншому відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , останнє відоме зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН НОМЕР_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 , судові витрати у вигляді сплаченого судового збору у розмірі 1343 (одна тисяча триста сорок три) грн. 02 коп.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, передбаченому ст.273 ЦПК України.

Рішення суду може бути оскаржено протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Одеського апеляційного суду.

Суддя А. К. Вергопуло

Повне судове рішення складено 24 листопада 2021 року.