Провадження №2/523/3090/21
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" листопада 2021 р.

Суворовський районний суд м. Одеси в складі:

головуючої судді - Середи І.В.,

за участю секретаря судових засідань - Яковенко А.В.,

позивача - ОСОБА_1 ,

представника позивача - ОСОБА_2 ,

відповідача - ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду №9, в м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог Суворовська районна адміністрація Одеської міської ради в особі органу опіки та піклування, про визначення місця проживання дитини з батьком,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 22.10.2018р. звернувся з позовом до ОСОБА_3 , третя особа Суворовська районна адміністрація в особі органу опіки та піклування, про визначення місця проживання малолітньої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з батьком, вказуючи на те, що це буде в інтересах доньки, в його квартирі створені усі необхідні умови для її проживання, навчання та дозвілля. Також в обгрунтування заявлених вимог позивач посилався на ті обставини, що сторони розірвали шлюб на підставі рішення Суворовського районного суду м.Одеси від 26.09.2018р., проживають окремо, сімейні стосунки не склалися через зловживання відповідачем алкогольними напоями. Враховуючи те, ж що з того часу її спосіб життя не змінився, позивач виявляє стурбованість щодо стану їх спільної доньки ОСОБА_5 . Позивач вважає, через неналежне виконання материнських обов`язків відповідачем визначення місця проживання разом з батьком буде в інтересах доньки . Також зазначив, що ОСОБА_5 періодично перебуває у нього, коли відповідач не в змозі доглядати за дитиною, та коли дівчинка хворіла в період з 17.09.2018р. по 28.09.2018р.. Відповідач чинить перешкоди його спілкуванню з дитиною. Зі слів позивача, ОСОБА_5 адекватно сприймає відносини, які склались між позивачем та відповідачем та виявляє бажання з ним проживати, він зможе забезпечити належний догляд, харчування та її виховання.

В письмових поясненнях, залучених до матеріалів справи відповідач вказувала на те, що причиною розірвання шлюбу стало застосування фізичного насилля до неї з боку позивача та часте перебування в стані алкогольного сп`яніння, а після того, як він побив її в червні 2018р., то вона вигнала його з дому, після чого ОСОБА_1 , бажаючи помститися, почав скаржитись на неї в різні інстанції. Також вказувала на те, що в період спільного проживання позивач не приділяв уваги ОСОБА_5 , не займаався її духовним розвитком та вихованням, проявляв жорстокість до старших дітей відповідача та домашніх тварин. Вона працює в дитсадку, з боку сусідів та співробітників з її місця роботи ніколи не було претензій, її поважають та цінують як співробітника, на підтвердження чого надали характеристику з місця роботи та письмові пояснення сусідів.

Після надходження цивільної справи, суддю Шепітка І.Г. визначено автоматизованою системою документообігу суду, відповідно до ст.ст. 14, 33 ЦПК України.

Ухвалою судді Суворовського районного суду м.Одеси від 22.11.2018 року було відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження.

У зв`язку відстороненням від здійснення правосуддя судді Суворовського районного суду м. Одеси Шепітка І.Г., у провадженні якого знаходилася справа, здійснено повторний автоматизований розподіл судової справи автоматизованою системою документообігу відповідно до ст.ст.14,33 ЦПК України, у зв`язку з чим 28.10.2019р. її прийнято до провадження суддею Суворовського районного суду м.Одеси Середою І.В.

19.10.2020 р. підготовче провадження закрито і призначено розгляд справи по суті.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_2 та позивач ОСОБА_1 повністю підтримав позов ОСОБА_1 та просив його задовольнити. Позивач також зазначив, що відповідач продовжує зловживати алкогольними напоями, не піклується про доньку, тому донька має проживати разом з ним.

Відповідач зазначила, що бажає, щоб донька проживала з нею, тому категорично заперечує проти задоволення позову. Відповідач провокує на конфлікти. В теперішній час вона працює в учбовому закладі з дітьми, однак не може повідомити його назву, оскільки позивач буде з`являтися і ганьбити її перед керівництвом, так як сталося з попереднім місцем роботи. У зв`язку з тяжкою хворобою вона не має необхідного матеріального забезпечення, однак і позивач не надає достатніх коштів на утримання доньки.

Представник третьої особи не з`явився, в матеріалах справи є лист з проханням слухати справу у відсутності представника органу опіки та піклування Суворовської райадміністраціїї ОМР, ухвалити рішення з урахуванням висновку від 31.01.2019р.

Заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов ОСОБА_1 не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

За нормами ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно з вимогами ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції, ІНФОРМАЦІЯ_2 народилася ОСОБА_4 , актовий запис №11175, батьками якої є ОСОБА_1 та ОСОБА_3 (т.1, а.с.9).

Рішенням Суворовського районного суду м.Одеси від 26.09.2018р. у справі №523/10424/18 шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 розірвано (а.с.10).

За нормами ч.4 ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.

Нормами ч.1 та 2 ст.161 СК України визначено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

Батько дитини, ОСОБА_1 , який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , звернувся до служби у справах дітей Одеської міської ради з заявою про визначення місця проживання малолітньої ОСОБА_4 , на комісії з питань захисту прав дітей повідомив, що мати дитини, ОСОБА_3 зловживала алкогольними напоями, вчиняла скандали, не приділяла належної уваги дитині за час їх сумісного проживання.

ОСОБА_1 є фізичною особою-підприємцем. Відповідно до акту обстеження умов проживання батька, з`ясовано, що він проживає в кімнаті у гуртожитку. В кімнаті є зона для кухні, де в наявності електроплита, бойлер. Санвузол - загального користування. В кімнаті є необхідні меблі, побутова техніка. Для дитини є окреме ліжко, стіл для навчання.

За характеристикою, наданою ст. ДОП Хмельницького ВП Малиновського ВП у м. Одеса ГУНИ в Одеській області, на ОСОБА_1 скарги від сусідів не надходили.

Мати дитини, ОСОБА_3 , на час відкриття провадження працювала в Одеському ДНЗ «Ясла-садок» №21 вихователем молодшої групи, характеризується як відповідальний педагог, відзначається високою культурою поведінки, тактом, користується повагою серед батьків та колег.

За місцем проживання, за свідченнями сусідів, ОСОБА_3 характеризується позитивною, виховує трьох дітей, серед сусідів користується повагою.

Відповідно до акту обстеження житлово-побутових умов проживання, матір`ю створені належні умови для проживання та розвитку дітей.

Відповідно до характеристики, наданої Одеським ДНЗ «Ясла-садок» №21, вихованкою якого з 06.09.2016 року є малолітня ОСОБА_4 , 2013р.н., дівчинка характеризується як весела, відкрита, проявляє себе ініціатором в ігровій діяльності. Мати дитини відвідує батьківські збори, приймає участь в підготовці заходів в дитячому закладі.

На підставі рішення комісії з питань захисту прав дитини Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради (протокол засідання від 24.01.2019 року №2), керуючись ст. 19 п.5, ст. 157, 158, п.2 ст.160 Сімейного кодексу України, Суворовська районна адміністрація Одеської міської ради як орган опіки та піклування у висновку від 31.01.2019 р. №01-05-3/8вх, вважала доцільним визначити місце проживання малолітньої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з матір`ю ОСОБА_3 (т.1 а.с.50)

В судовому засіданні заслухано свідків. Так, ОСОБА_6 , яка є донькою відповідачки, зазначила, що під час сумісного проживання неодноразово бачила конфікти між матір`ю та вітчимом через зловживання ОСОБА_1 алкоголем. Позивач мав ключі від житла ОСОБА_3 , користувався ними, забирав ОСОБА_5 на вихідні, однак не вчасно її привозив додому, інколи вони з відповідачкою їздила до нього забирати ОСОБА_5 , однак він відмовлявся її повертати. Свідок ОСОБА_7 , який є сусідом відповідачки повідомив, що ОСОБА_3 - хороша, адекватна мати та розказував, що зі слів сусідів знає про викрадення ОСОБА_8 як дитини так і спробу викрадення ОСОБА_9 , бачив сварку позивача та відповідача, коли той разом зі своїм адвокатом увірвались в пізню годину до житла відповідача та почали знімати її.

Свідок ОСОБА_10 , сусідка відповідачки зазначила, що неодноразово бачила, як ОСОБА_3 в нетверезому стані шла з донькою, бачила, що у ОСОБА_5 був педікульоз. Свідок ОСОБА_11 зазначив, що ОСОБА_5 кожні вихідні буває у батька за його місцем проживання, батько купує речі дитині, грає з донькою на вулиці, дитина має обладнаний куток у його кімнаті.

Також в судовому засіданні в присутності психолога ОСОБА_12 судом було заслухано ОСОБА_4 , яка пояснила, що проживає з матір`ю, по п`ятницям їздить до батька. Вдома вони граються з мамою, займаються, їй всюди комфортно, у неї добрі стосунки як з батьком, так і з матір`ю, однак хоче залишитись проживати з матір`ю.

Суд критично ставиться до залучених до матеріалів справи обома сторонами довідки від Суворовського ВП в м.Одесі щодо розгляду заяв як ОСОБА_1 так і ОСОБА_3 , які вказують на взаємні обвинувачення сторін, що вказує на наявність конфліктної ситуації з приводу спільної дитини приблизно з однаковим змістом.

Також, суд не враховує відеозапис наданий позивачем, згідно з яким відбувалася фіксація спілкування в будинку відповідачки з позивачем, його адвокатом та поліцейськими, які приїхали на виклик позивача, оскільки не вказують на наявність протиправних дій по відношенню до дитини.

Статтею 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, передбачено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Статтею 3 вказаної Конвенції передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчим органами, першочергова увага приділяються якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

У статті 11 Закону України «Про охорону дитинства» зазначено, що сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього.

Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків.

Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Відповідно до статті 12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Відповідно до ст.3 СК України, сім`я є первинним та основним осередком суспільства, дитина належить до сім`ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає.

Статтею 151 СК України визначено переважне право батьків перед іншими особами на особисте виховання дитини. Права батьків щодо виховання дитини розцінюється як засіб виконання ними своїх обов`язків щодо неї.

Так, у статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради Української РСР від 27.02.1991 р. №789-XII,ч.7 ст.7 СК України закріплено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

У п. 1 ст. 9 Конвенції про права дитини, виходячи із рівності прав матері та батька, проголошено правило, за яким дитина не повинна розлучатися з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини.

За нормами ч.2,3 ст.160 СК України місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

Відповідно до вимог ст.161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно ст. 18 Конвенції про права дитини, держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки, або у відповідних випадках законні опікуни, несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Дитині, для повного і гармонійного розвитку її особи необхідно зростати в сімейному оточенні, в атмосфері щастя, любові і розуміння також в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється забезпеченню інтересів дитини (ст. 3 Конвенції про права дитини).

Суд при розгляді справи також приймає до уваги практику рішень ЄСПЛ, а саме: справа «М.С. проти України», в якій зазначено, що безсумнівно, врахування того, що слугує найкращим інтересам дитини, має вирішальне значення в кожній справі такого типу (справа «Ельшольц проти Німеччини»); справа «Нойлінґер і Шурук проти Швейцарії, в якій зазначається, що в усіх рішеннях щодо дітей мають переважати їхні найкращі інтереси.

При визначенні найкращих інтересів дитини в конкретній справі слід брати до уваги два міркування: по-перше, в найкращих інтересах дитини зберегти її зв`язки з сім`єю, окрім випадків, коли доведено, що сім`я непридатна або явно дисфункціональна; і по-друге, в найкращих інтересах дитини забезпечити її розвиток в безпечному, надійному і стабільному середовищі та в середовищі, що не є дисфункціональним (справа «Мамчур проти України»).

Суд вважає, що визначене органом опіки та піклування місце проживання малолітньої дитини відповідає інтересам як батьків так і дитини, тому погоджується з ним.

В ході розгляду справи судом не встановлено фактів, які б вказували на наявність обставин, що будуть шкодити емоціональному стану дитини, з боку позивача не надано належних доказів в підтвердження його доводів.

Оцінивши усі докази в сукупності, суд з урахуванням думки дитини дійшов висновку, що проживання дитини з матір`ю забезпечить належні умови проживання та розвитку дитини, буде відповідати її інтересам, а тому позовні вимоги не підлягають задоволенню.

При цьому, суд звертає увагу на те, що доводи позивача щодо негативного впливу матері на виховання доньки не знайшли свого підтвердження належними доказами.

Керуючись ст.ст.12,13,76-81,258-259,263,265,268,273,354, 355 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Відмовити ОСОБА_1 в задоволенні позову до ОСОБА_3 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог Суворовська районна адміністрація Одеської міської ради в особі органу опіки та піклування, про визначення місця проживання дитини з батьком.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду протягом 30 днів з дня складення повного рішення.

Суддя

Повне рішення складено 19.11.2021р.