Справа № 352/320/19
Провадження № 22-ц/4808/1580/21
Головуючий у 1 інстанції Хоминець М.М.
Суддя-доповідач Василишин Л.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 листопада 2021 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючої (суддя-доповідач) Василишин Л.В.

суддів: Максюти І.О., Фединяка В.Д.,

секретаря Максимів Ю.В.

за участі апелянта ОСОБА_1

представника апелянта адвоката Палатнія О.М.

правонаступника позивача ОСОБА_2

представника позивача адвоката Марущака В.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Тисменицького районного суду в складі судді Хоминець М.М., ухвалене 10 вересня 2021 року в м. Івано-Франківську в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права власності на 1/2 частину будинковолодіння у порядку спадкування за законом,

в с т а н о в и в:

У лютому 2019 року ОСОБА_3 звернувся в суд із позовом до ОСОБА_1 про визнання права власності на 1/2 частину будинковолодіння у порядку спадкування за законом.

Позов обґрунтовував тим, що його батько ОСОБА_4 був власником будинковолодіння АДРЕСА_1 , 1962 року побудови. ІНФОРМАЦІЯ_1 батько помер, внаслідок чого відкрилась спадщина на належне йому майно. Оскільки ОСОБА_4 на випадок своєї смерті не склав заповіт, то спадкоємцями за законом першої черги є він та його брат ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 . Спадкоємницею останнього є відповідачка ОСОБА_1 .Відповідно до вимог статей 529,549 ЦК УРСР, в редакції 1963 року, він прийняв спадщину шляхом вступу в управління, володіння та розпорядження спадковим майном, що підтверджується довідкою Братковецької сільської ради. Рішенням Тисменицького районного суду від 15 лютого 2013 року за ОСОБА_5 визнано право власності на 1/2 частину спірного будинковолодіння у порядку спадкування за законом після померлого батька ОСОБА_4 . У зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документу на спадкове будинковолодіння державний нотаріус Тисменицької районної державної нотаріальної контори Колтун С.В. своєю постановою від 05 лютого 2019 року відмовила йому у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом. Посилаючись на вказані обставини позивач просив визнати за ним право власності на 1/2 частину домоволодіння АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4 .

Ухвалою Тисменицького районного суду від 06 березня 2020 року залучено до участі у справі правонаступника померлого позивача ОСОБА_3 - його дочку ОСОБА_2 .

Останнім рішенням Тисменицького районного суду від 10 вересня 2021 року позов задоволено.

Визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину будинковолодіння АДРЕСА_1 (на даний час с. Братківці Івано-Франківської ТГ Івано-Франківської області), загальною вартістю 64 561,00 грн, у порядку спадкування за законом після померлого ОСОБА_3 .

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що матеріалами справи підтверджено факт прийняття ОСОБА_3 спадщини після смерті батька шляхом фактичного вступу в управління та володіння спадковим майном, що не спростовано стороною відповідача. Після смерті ОСОБА_3 спадщину прийняла ОСОБА_2 , як спадкоємець за законом першої черги у порядку частини 1 статті 1269 ЦК України, шляхом подання нотаріусу заяви про прийняття спадщини. У зв`язку із відсутністю правовстановлюючого документу на спадкове будинковолодіння позивачка позбавлена можливості отримати свідоцтво про право на спадщину за законом у нотаріальному порядку.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилається на порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення скасувати. Ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовити.

Апеляційна скарга мотивована тим, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що ОСОБА_3 фактично вступив в управління або володіння спадковим майном після смерті батька. При цьому не надав належної правової оцінки показам свідка ОСОБА_6 , яка підтвердила, що ОСОБА_3 після смерті батька не приїжджав до будинку, не забирав з будинку речі, не обробляв земельну ділянку. Як і довідці Братковецької сільської ради від 02 липня 2020 року щодо не проживання ОСОБА_3 з 1991 року за місцем реєстрації - АДРЕСА_1 . Натомість необґрунтовано взято до уваги довідку Братковецької сільської ради від 31 січня 2019 року, яка підтверджує тільки факт реєстрації ОСОБА_3 у спірному домоволодінні. Також, на думку апелянтки, не можуть бути належними та допустимими доказами фактичного вступу у володіння спадковим майном і квитанції про сплату таким земельного податку, оскільки у них не зазначено, за якою саме адресою знаходиться земельна ділянка.

ОСОБА_2 своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалась.

У засіданні апеляційного суду апелянтка та її представник адвокат Палатній О.М. апеляційну скаргу підтримали та просили про її задоволення з викладених у ній підстав.

ОСОБА_2 та її адвокат Марущак В.І. проти задоволення апеляційної скарги заперечили та просили рішення суду залишити без змін.

Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній та додатково поданими доказами, перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення місцевого суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення зазначеним вимогам відповідає.

Суд першої інстанції встановив, і це підтверджується матеріалами справи, що дід сторін ОСОБА_4 був власником будинковолодіння АДРЕСА_1 , 1962 року побудови, ринкова вартість якого на даний час складає 64 561,00 грн. Проте правовстановлюючі документи на нього були відсутні.

Вказані обставини сторонами не заперечуються, тому їх слід вважати встановленими.

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_4 , після смерті якого відкрилася спадщина на належне йому майно, зокрема, на вказане будинковолодіння.

Спадкоємцями першої черги, на момент відкриття спадщини, були діти померлого ОСОБА_3 та ОСОБА_5 .

За даними довідки Братковецької сільської ради від 31 січня 2019 року на день смерті ОСОБА_4 разом з ним в спадковому будинку були зареєстровані: син ОСОБА_3 , який вибув 30 квітня 1999 року, невістка ОСОБА_7 , онук ОСОБА_8 .

Відповідно до інформації, наданої Тисменицькою районною державною нотаріальною конторою на виконання ухвали Тисменицького районного суду від 27 травня 2020 року, після смерті ОСОБА_4 ніхто із спадкоємців не подавав до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини, спадкової справи після смерті спадкодавця не заведено.

З`ясовано, що у листопаді 2012 року ОСОБА_5 (син ОСОБА_4 ) звернувся до суду із позовом до Братковецької сільської ради Тисменицького району Івано-Франківської області, ОСОБА_3 про визнання права власності у порядку спадкування за законом. Рішення Тисменицького районного суду від 15 лютого 2013 року позов задоволено. Визнано за ОСОБА_5 право власності на 1/2 частину будинковолодіння АДРЕСА_1 у порядку спадкування за законом після померлого батька ОСОБА_4 . Вказане рішення набрало законної сили і сторонами не оскаржувалось.

Постановою державного нотаріуса Тисменицької районної державної нотаріальної контори від 05 лютого 2019 року відмовлено ОСОБА_3 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті батька ОСОБА_4 на 1/2 частину будинковолодіння з відповідною частиною господарських будівель та споруд, яке знаходиться в АДРЕСА_1 , у зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документу власності на ім`я спадкодавця.

За змістом статті 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Визнання закону таким, що втратив чинність, припиняє його дію в повному обсязі.

Відносини спадкування регулюються правилами ЦК, якщо спадщина відкрилася не раніше 01 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК УРСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом.

Відповідно до статті 524 ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом.

Згідно з частиною 1 статті 529 ЦК УРСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті.

Часом відкриття спадщини, згідно із статтею 525 ЦК УРСР, визнається день смерті спадкодавця.

Відповідно до статей 548, 549 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Отже, прийняття спадщини може бути підтверджено діями спадкоємців, які за своїм характером свідчать про те, що в шестимісячний строк із дня відкриття спадщини вони фактично вступили в управління або володіння спадковим майном.

Інструкція про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджена наказом Міністерства юстиції України від 14 червня 1994 року № 18/5 (далі - Інструкція), яка діяла на час відкриття спадщини, передбачала, що доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, виконавчого комітету місцевої ради народних депутатів чи відповідної місцевої державної адміністрації про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним, або про те, що спадкоємцем було взято майно спадкодавця; довідка державної податкової служби, страховика чи іншого органу про те, що спадкоємцем після відкриття спадщини сплачувались податки або страхові платежі по обов`язковому страхуванню, квитанція про сплату податку, страхового платежу; копія рішення суду, що, набрало законної сили, про встановлення факту своєчасного прийняття спадщини; запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець був постійно прописаний в спадковому будинку (квартирі) в період шести місяців після смерті спадкодавця, та інші документи, що підтверджують факт вступу спадкоємця в управління чи володіння спадковим майном.

Доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном може бути наявність у спадкоємців ощадної книжки, іменних цінних паперів, квитанцій про здані в ломбард речі, свідоцтва про реєстрацію (технічного паспорта, реєстраційного талону) на автотранспортний засіб чи іншу самохідну машину або механізм, державного акта на право приватної власності на землю та інших документів, виданих відповідними органами на ім`я спадкодавця на майно, користування яким можливе лише після належного оформлення прав на нього (пункт 113 Інструкції).

Згідно статей 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до довідки Братковецької сільської ради від 31 січня 2019 року №52 ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , постійно проживав та був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 . На день його смерті разом з ним були зареєстровані син ОСОБА_3 , невістка ОСОБА_7 та онук ОСОБА_8 .

Факт реєстрації та проживання ОСОБА_3 за вказаною адресою на час смерті батька підтверджується також записами у погосподарській книзі за 1996 - 2000 роки. При цьому ОСОБА_3 після смерті ОСОБА_4 зазначений як голова двору. За домогосподарством рахувалась земельна ділянка у 1995 -1997 роках всього 0,65 га, в тому числі, під будівлями, для обслуговування житлового будинку і господарських будівель 0,25 га, з 1998 по 2000 року - всього 0,35 га, в тому числі, під будівлями, для обслуговування житлового будинку і господарських будівель 0,25 га.

Згідно квитанції на прийом податкових платежів ОСОБА_3 02 вересня 1998 року сплачено податок за землю за поточний рік у розмірі 3,83 грн.

Враховуючи викладене, суд першої інстанцій дійшов правильного висновку, що ОСОБА_3 прийняв спадщину після померлого ОСОБА_4 шляхом фактичного вступу в управління та володіння спадковим майном.

При цьому суд першої інстанції вірно вважав, що факт прийняття спадщини фактично встановлено рішенням Тисменицького районного суду від 15 лютого 2013 року, яким визнано за ОСОБА_5 у порядку спадкування за заповітом право власності лише на 1/2 частки житлового будинку.

Доводи апелянтки щодо непроживання ОСОБА_3 на час смерті його батька за адресою: АДРЕСА_1 не заслуговують на увагу, оскільки спростовуються вищенаведеними матеріалами справи.

Доводи сторони щодо існування іншої довідки сільської ради від 2020 року за № 313 (а.с.124) яка підтверджує на думку апелянта, непроживання ОСОБА_3 , ставлять під сумнів правомірність дій посадових осіб органу місцевого самоврядування, оскільки дана довідка пізнішої дати від довідок наявних в матеріалах справи за 2018-2019 роки та без посилання на первинні документи, на підставі яких вона видана. Щодо показів свідка ОСОБА_6 , на неврахування яких наголошує апелянт, то в сукупності зібраних доказів її покази правильність висновку суду першої інстанції не спростовують.

Неспроможними є і доводи апеляційної скарги про те, що квитанції про сплату земельного податку не можуть бути належними та допустимими доказами фактичного вступу у володіння спадковим майном, оскільки стороною відповідачки не надано доказів про користування сім`єю ОСОБА_3 іншими земельними ділянками, ніж тими які зазначені у погосподарській книзі.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на вищенаведене, колегія суддів вважає, що підстави для скасування рішення суду першої інстанції з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, відсутні. А отже, у задоволенні апеляційної скарги необхідно відмовити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Зважаючи на результати перегляду справи судовий збір за подання апеляційної скарги покладається на особу, яка подала скаргу.

Керуючись статтями 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

РішенняТисменицького районного суду від 10 вересня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 23 листопада 2021 року.

Суддя-доповідач Л.В. Василишин

Судді: І.О. Максюта

В.Д. Фединяк