Справа № 561/430/21
23 листопада 2021 року смт. Зарічне
Зарічненський районний суд Рівненської області
в складі головуючого судді Снітчук Р.М.
за участі секретаря Петровець М.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт. Зарічне у порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання батьківства, стягнення аліментів, -
ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання його біологічним батьком малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та стягнення з нього аліментів на її користь на утримання малолітнього сина в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи із 07.06.2021 року і до досягнення дитиною повноліття.
В обґрунтування заявлених вимог позивач покликається на те, що у квітні 2016 року познайомилася з відповідачем, стали зустрічатися. Через деякий час вона переїхала до нього жити в с. Новорічиця Вараського (Зарічненського) району, планували одружитися. Разом з тим, коли відповідач дізнався про те, що вона вагітна, відносини між ними погіршилися, він став уникати зустрічей з нею та вона була вимушена повернутися додому.
ІНФОРМАЦІЯ_2 вона народила сина ОСОБА_3 . На підставі ч. 1 ст. 135 СК України у свідоцтві про його народження прізвище сина вказано ОСОБА_4 , по батькові ОСОБА_5 , батьком з її слів записано ОСОБА_6 .
Після народження дитини відповідач протягом 2017 2019 років інколи надавав матеріальну допомогу на її утримання, починаючи з 2020 року участі в утриманні та вихованні дитини не приймає, свого батьківства не визнає.
На даний час малолітній ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 перебуває на її утриманні, згоди про матеріальне утримання та виховання дитини між сторонами не досягнуто. Вказує, що відповідач здоровий, працездатний, займається підприємницькою діяльністю, має можливість сплачувати аліменти на утримання малолітнього сина у вказаному нею розмірі.
Позивач у судове засідання не з`явилася, подала письмову заяву про розгляд справи у її відсутності. При цьому вказала, що позовні вимоги підтримує та просила їх задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечувала. Крім того, просила стягнути з відповідача на її користь понесені нею витрати зі сплати судового збору в сумі 908 грн. 00 коп., витрати на надання професійної правничої допомоги в сумі 3000 грн. та 3280 грн. 92 коп. витрат, понесених на придбання паливно-мастильних матеріалів на поїздку транспортним засобом до експертної установи в м. Київ, для участі у проведенні судово-біологічної експертизи.
Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, про день, місце та час розгляду справи повідомлений вчасно та належним чином, відзиву на позов не подав.
Згідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, враховуючи те, що відповідач про дату, місце та час розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, відзиву на позов не подав та позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.
У зв`язку з неявкою сторін відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
Дослідивши письмові докази у справі, суд вважає заявлені вимоги обгрунтованими і такими, що підлягають до задоволення.
Судом встановлено, що малолітній ОСОБА_3 народився ІНФОРМАЦІЯ_2 , його батьком вказаний ОСОБА_6 . ОСОБА_7 (позивач у справі).
Із витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження відповідно до статтей 126, 133, 135 Сімейного кодексу України від 19.08.2021 р., виданого Зарічненським відділом ДРАЦС у Вараському районі Рівненської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м. Львів) вбачається, що 12.01.2017 року внесено відомості про актовий запис № 4 про народження ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , відомості про батька записані відповідно до ч. 1 ст. 135 Сімейного кодексу України (за вказівкою матері).
Частиною 3 статті 51 Конституції України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Частиною 1 статті 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 СК України.
Відповідно до частини другої статті 125 СК України, якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається: за заявою матері та батька дитини; за рішенням суду.
Згідно до ст. 128 СК України за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду.
Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до положень Цивільного процесуального кодексу України.
Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до ч. 1 ст. 135 цього Кодексу.
Європейський суд з прав людини, рішення якого є джерелом права згідно із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», зауважив, що «на сьогодні ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини; його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт оспорюваного батьківства» (Калачова проти Російської Федерації № 3451/05, § 34, від 07 травня 2009 року).
Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
За клопотанням позивача ухвалою суду від 05 липня 2021 року призначено судово-біологічну експертизу, проведення якої доручено Київському міському бюро судово-медичної експертизи відділенню судово-медичної ідентифікації.
Сторонам було роз`яснено наслідки ухилення від участі в експертизі згідно до вимог ст. 109 ЦПК України, про що зазначено в ухвалі Зарічненського районного суду Рівненської області від 05.07.2021 року, яку відповідач отримав особисто, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення йому поштового відправлення.
Згідно до повідомлень експертної установи від 29.07.2021 року та 31.08.2021 року сторони разом з малолітньою дитиною викликалися для відбору зразків крові в приміщення відділення судово-медичної генетичної ідентифікації Київського міського клінічного бюро судово-медичної експертизи на 27 серпня 2021 року, 08 жовтня 2021 року. Про належне повідомлення сторін свідчать рекомендовані повідомлення про вручення поштового відправлення, наявні в матеріалах справи.
Відповідно до повідомлення експертної установи від 18.10.2021 року № 400-723/2071 проведення судово-медичної експертизи генетичної ідентифікації у вказаній справі провести неможливо у зв`язку з неодноразовою неявкою відповідача ОСОБА_2 для участі в її проведенні.
Ухвалу суду від 05 липня 2021 року, якою призначено судово-біологічну експертизу повернуто на адресу суду без виконання.
Причин неявки до експертної установи відповідачем суду чи експертній установі не повідомлено. Наведене вказує на не бажання явки відповідача до експерта для проведення експертизи.
Згідно із частиною четвертою ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
У частині першій статті 44 ЦПК України передбачено, що учасники судового процесу повинні добросовісно користуватися процесуальними правами.
Судом неодноразово направлялися відповідачу листи за адресою його зареєстрованого місця проживання про необхідність явки до експертної установи, проте останній до експертної установи для відбору біологічних зразків, необхідних для проведення експертизи, не з`явився, що свідчить про його ухилення від проведення зазначеної експертизи з метою перешкоджання встановлення істини у справі.
Відповідно до ст. 109 ЦПК України у разі ухилення учасника справи від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з`ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні.
Аналізуючи зазначену норму процесуального закону, можна дійти висновку, що нею законодавець встановив спеціальну процесуальну санкцію для осіб, які ухиляються від участі у експертизі. Важливим у такому випадку є встановлення факту ухилення осіб як умисних дій, внаслідок чого неможливо проведення експертизи для з`ясування відповіді на питання, яке для них має значення, наслідком чого може бути визнання судом факту для з`ясування якого була призначена експертиза, або відмова у його визнанні.
Відповідач не довів наявність поважних причин, які перешкоджали йому з`явитися до експертної установи для забору його біологічних зразків. Неявка відповідача до експертної установи для відібрання біологічних матеріалів для проведення судової біологічної експертизи свідчить про його небажання отримати точні висновки щодо походження дитини на спростування доводів позивача про його батьківство щодо неї.
Будь-яких доказів на спростування доводів позивача щодо батьківства відповідача відносно дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , суду відповідачем не надано. Крім того, суд також враховує і те, що відзиву на позов відповідач не подав, у судове засідання на розгляд справи не з`явився. Така процесуальна поведінка відповідача свідчить про його небажання спростовувати доводи позивача щодо його батьківства відносно малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Зважаючи на те, що ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства і відповідач від його проведення свідомо, без поважних на те причин ухилився, позивач двічі разом з дитиною прибувала до експертної установи для участі у проведенні експертизи, суд вважає обґрунтованими її покликання у позовній заяві на батьківство відповідача.
З огляду на викладене, суд вважає, що позовні вимоги в частині визнання батьківства підлягають до задоволення, що відповідатиме якнайкращим інтересам дитини.
Відповідно до ст. 134 СК України на підставі заяви осіб, зазначених у статті 126 цього Кодексу, або рішення суду орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до актового запису про народження, складеного органами державної реєстрації актів цивільного стану України, та видає нове Свідоцтво про народження.
Крім того, позивач просила стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини.
Згідно зі ст. 41 Сімейного кодексу України (далі СК України) мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони в шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
За змістом ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
Згідно до ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.
Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Відповідно до ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька , яка буде стягуватися, визначається судом.
Судом встановлено, що малолітній ОСОБА_3 , 2017 року народження проживає разом із позивачем та перебуває на її утриманні, що підтверджується довідкою Зарічненської селищної ради Рівненської області № 569 від 31.05.2021 р.
Також встановлено, що відповідач є здоровим, працездатним, доказів протилежного суду не надано. Тому, враховуючи обставини справи, суд визначає аліменти на утриманні малолітньої дитини в розмірі 1/4 частки від його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, з дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття.
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються, у разі задоволення позову - на відповідача (п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України).
З урахуванням вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати, які складаються із судового збору в сумі 908 грн. 00 коп., що був сплачений позивачем при зверненні до суду із вказаним позовом, 3000 грн. 00 коп. витрат на професійну правничу допомогу, підтверджених договором про надання правової допомоги № 15 від 07.06.2021 р. та додатком № 1 до нього, квитанцією про перерахування коштів Адвокатському бюро «Яскевича Федора Олександровича», а також та 3280 грн. 92 коп. витрат , пов`язаних із прибуттям позивача до експертної установи, підтверджених фіскальними чеками АЗС від 27.08.2021 р., 08.10.2021 року.
Крім того, суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 908 грн. 00 коп., що підлягає сплаті при вирішенні спору в частині вимог про стягнення аліментів, з урахуванням того, що при поданні позовної заяви позивач звільнена від сплати судового збору щодо позовних вимог про стягнення аліментів відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір».
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у справі про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.
Керуючись ст. 20, 125, 126, 128, 129, 130, 135, 180, 182, 183Сімейного кодексу України, ст. 10 - 13, 81, 89, 258, 259, 263-265, 268, 280 - 282 ЦПК України,
У Х В А Л И В:
Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання батьківства, стягнення аліментів задовольнити.
Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , громадянина України, батьком малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Внести зміни до актового запису № 4 про народження дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , складеного 12.01.2017 року Зарічненським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Рівненській області, вказавши батьком дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , громадянина України.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені нею судові витрати зі сплати судового збору у сумі 908 грн. 00 коп., витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 3000 грн. та витрати, пов`язані із прибуттям до експертної установи 3280 грн. 92 коп., всього стягнути судових витрат 7188 (сім тисяч сто вісімдесят вісім) 92 коп.
Стягувати щомісячно, починаючи із 07.06.2021 року з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 у розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення нею повноліття.
Рішення суду в межах суми платежу за один місяць допустити до негайного виконання.

Стягнути з відповідача ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 908 (дев`ятсот вісім) грн. 00 коп.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Заочне рішення суду набирає законної сили, якщо протягом встановлених законом строків, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку. У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в загальному порядку.

Рішення може бути оскаржене до Рівненського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги через Зарічненський районний суд Рівненської області.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач ОСОБА_1 , проживає АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 .

Відповідач ОСОБА_2 , проживає АДРЕСА_2 .

Повний текст рішення складено 23 листопада 2021 року.

Суддя: Р. М. Снітчук