Номер справи 623/3687/18
Номер провадження 2/623/17/2021
РІШЕННЯ

іменем України

20 січня 2021 року Ізюмський міськрайонний суд Харківської області

в складі: головуючого - судді: Герцова О.М.

за участю

секретаря судового засідання: Рзаєвої І.С.

представника позивача: ОСОБА_1

відповідача: ОСОБА_2

представника відповідача: ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Ізюмі справу за заявою ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди,-

ВСТАНОВИВ :

У жовтні 2018 року позивач ОСОБА_4 звернувся до суду із позовом до відповідача ОСОБА_2 про відшкодування шкоди.

В обґрунтування позову зазначив, що 03 червня 2018 року о 22-10 годині на автодорозі по вул..Світлій в селі Куньє Ізюмського району ОСОБА_2 керуючи автомобілем ВАЗ 21099 д/н НОМЕР_1 допустив зіткнення з автомобілем ВАЗ 211540 д/н НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_4

11 вересня 2018 року постановою Ізюмського міськрайонного суду було встановлено факт скоєння ОСОБА_2 адміністративного правопорушення передбаченого ст..124 КУпАП, проте провадження у справі закрито у зв`язку з закінченням строку притягнення до адміністративної відповідальності.

У вказаному ДПТ було пошкоджено автомобіль, вартість відновлювальних робіт складає 68560 грн.05 коп.

ОСОБА_4 просить про стягнення з відповідача вартості відновлювальних робіт автомобіля, вартості автотоварознавчої експертизи та повернення коштів сплаченого судового збору.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_4 - ОСОБА_1 підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити з викладених в ньому підстав.

Представник відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечувала, посилаючись на їх недоведеність позивачем. Одночасно, вказала, що вартість відновлювального ремонту значно перевищує вартість ремонту, яка була зазначена експертом. Також представником було надано до суду відзив на позовну заяву, де просила відмовити ОСОБА_4 у повному обсязі.(а.с.38-44).

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити за наступних підстав.

Судом встановлено, що 03 червня 2018 року о 22-10 годині на автодорозі по вул..Світлій в селі Куньє Ізюмського району ОСОБА_2 керуючи автомобілем ВАЗ 21099 д/н НОМЕР_1 допустив зіткнення з автомобілем ВАЗ 211540 д/н НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_4

11 вересня 2018 року постановою Ізюмського міськрайонного суду Харківської області номер справи 623/1564/18 було встановлено факт скоєння ОСОБА_2 адміністративного правопорушення передбаченого ст..124 та ч.1 ст.130 КУпАП, проте провадження у справі закрито у зв`язку з закінченням строку притягнення до адміністративної відповідальності.(а.с.21-22).

Відповідно до висновку №130 від 24 вересня 2018 року експертного авто товарознавчого дослідження про відшкодування вартості матеріальних збитків спричиненого власнику автомобіля ВАЗ 211540-110-20 реєстраційний № НОМЕР_2 встановлено, що вартість відновлювального ремонту вказаного автомобіля складає 68560 гривень 05 копійок.(а.с.13-20).

Постановою Пленуму Верховного Суду України „Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" № 6 від 27.03.1992 року (із змінами та доповненнями) роз`яснено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини. Джерелом підвищеної небезпеки належить визнавати будь-яку діяльність, здійснення якої створює підвищену імовірність заподіяння шкоди через неможливість контролю за нею людини, а також діяльність по використанню, транспортуванню, зберіганню предметів, речовин і інших об`єктів виробничого, господарського чи іншого призначення, які мають такі ж властивості. Майнова відповідальність за шкоду, заподіяну діями таких джерел, має наставати як при цілеспрямованому їх використанні, так і при мимовільному прояву їх шкідливих властивостей (наприклад, у випадку заподіяння шкоди внаслідок мимовільного руху автомобіля). Під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав (договору оренди, довіреності тощо). Не вважається володільцем джерела підвищеної небезпеки і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка управляє джерелом підвищеної небезпеки в силу трудових відносин з володільцем цього джерела (шофер, машиніст, оператор і т.ін.).

Відповідно до ст. 3 ЗУ «Про страхування» страхувальниками визнаються юридичні особи та дієздатні фізичні особи, які уклали із страховиками договори страхування або є страхувальниками відповідно до законодавства України. Страхувальники можуть укладати із страховиками договори про страхування третіх осіб (застрахованих осіб) лише за їх згодою, крім випадків, передбачених чинним законодавством. Застраховані особи можуть набувати прав і обов`язків страхувальника згідно з договором страхування. Страхувальники мають право при укладанні договорів особистого страхування призначати за згодою застрахованої особи фізичних осіб або юридичних осіб (вигодонабувачів) для отримання страхових виплат, а також замінювати їх до настання страхового випадку, якщо інше не передбачено договором страхування. Страхувальники мають право при укладанні договорів страхування інших, ніж договори особистого страхування, призначати фізичних осіб або юридичних осіб (вигодонабувачів), які можуть зазнати збитків у результаті настання страхового випадку, для отримання страхового відшкодування, а також замінювати їх до настання страхового випадку, якщо інше не передбачено договором страхування.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЗУ «Про страхування» договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Відповідно до статті 2 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» № 1961-IV відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Конституцією України, Цивільним кодексом України, Законом України «Про страхування», цим та іншими законами України і нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них. Якщо норми цього Закону передбачають інше, ніж положення інших актів цивільного законодавства України, то застосовуються норми цього Закону.

Страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого (стаття 6 Закону № 1961-IV).

Статтею 29 Закону №1961-IV встановлено, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Пп.а п.41.1 статті 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено регламентні виплати з централізованих страхових

резервних фондів МТСБУ - МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом,у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі.

Особа, яка має бажання отримати відшкодування за рахунок МТСБУ повинна чітко дотримуватися порядку, визначеного цим Законом, який є імперативним для даних правовідносин та чітко визначає порядок отримання регламентної виплати, а також підстави для відмови в отриманні регламентної виплати.

Зважаючи на викладене, з урахуванням того, що обов`язок по відшкодуванню вартості відновлювального ремонту лежить лише на страховій компанії, яка є страхувальником автомобіля ОСОБА_2 або у разі відсутності поліса страхування цивільної відповідальності - належним відповідачем є МТСБУ.

Таким чином, ОСОБА_2 не є належним відповідачем у справі.

Пленум Верховного Суду України у п. 8 постанови від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» роз`яснив, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі чи залишення заяви без руху, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному статтею 33 ЦПК. Після заміни неналежного відповідача або залучення співвідповідача справа розглядається спочатку в разі її відкладення або за клопотанням нового відповідача чи залученого співвідповідача та за його результатами суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача.

За змістом ст. 51 ЦПК України належними є сторони, які є суб`єктами спірних правовідносин. Належним є відповідач, який дійсно є суб`єктом порушеного, оспорюваного чи невизнаного матеріального правовідношення. Належність відповідача визначається, перш за все, за нормами матеріального права. Відтак, неналежним відповідачем є особа, яка не має відповідати за пред`явленим позовом.

З аналізу наведеної статті слідує, що законодавець поклав на позивача обов`язок визначати відповідача у справі і суд повинен розглянути позов щодо тих відповідачів, яких визначив позивач. Водночас, якщо позивач помилився і подав позов до тих, хто відповідати за позовом не повинен, або притягнув не всіх, він не позбавлений права звернутись до суду з клопотанням про заміну неналежного відповідача чи залучення до участі у справі співвідповідачів і суд таке клопотання задовольняє.

Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Таким чином, аналізуючи вищевикладене, обставини справи, перевіривши їх докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, виходячи з принципів розумності, виваженості та справедливості, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

При цьому, суд вважає за необхідне роз`яснити позивачу, що він має право звернутися до суду з позовом до належного відповідача у порядку належного судочинства.

Оскільки в задоволенні позову позивачу відмовлено, то судові витрати по справі на підставі ст.. 141 ЦПК України, слід залишити за позивачем.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 77-82, 141, 259, 263, 264-265, 268 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

У задоволені позову ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди - відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Ізюмський міськрайонний суд Харківської області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Головуючий суддя: О.М.Герцов

Повний текст рішення складено 26 січня 2021 року.