Справа№ 953/8506/21
"04" листопада 2021 р. Київський районний суд м. Харкова у складі:
головуючого судді Лях М.Ю.,
при секретарі Хомінської Т.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення розміру частки померлого співвласника у праві спільної часткової власності, -
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що після смерті його прадіда ОСОБА_5 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_4 , його прабабка ОСОБА_4 , отримала 1/2 частку в праві спільної сумісної власності як дружина, що становила 71/400 частин домоволодіння, що знаходиться в АДРЕСА_1 , що складається з одного будинку літ. «А» дерев`яного обкладеного цеглою житловою площею 121,3 кв. м., будинку літ. «Б» дерев`яного обкладеного цеглою жилою площею 47,4 кв. м., служб та надвірних будівель: сараї літ. «В,Г»,льохи літ. «Д,Е,Ж,3» вбиральні літ. «И», сараї літ. «К,М,Н,0,Л» огорожі №1-2, що належало спадкодавцю на праві особистої власності, що становило 71/800. Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 14.03.1986р. інша частина спадкового майна після смерті прадіда, що також становила 71/800 отримали в рівних частках дружина - ОСОБА_4 та дві доньки - ОСОБА_2 та ОСОБА_6 . Тобто кожен з спадкоємців отримав по 71/2400 частин. Частка ОСОБА_4 склала 71/800 (213/2400) + 71/2400 = 284/2400 частин домоволодіння. ОСОБА_6 , бабка позивача, померла ІНФОРМАЦІЯ_5 , коли ще її мати ОСОБА_4 була жива. Після смерті ОСОБА_6 , мати позивача ОСОБА_7 , отримала на підставі Свідоцтва про спадщину за законом від 17 травня 2004р. 25 жовтня 2006 року шлюб між батьками позивача було розірвано, пізніше, 20 липня 2016 року мати позивача обрала другий шлюб та змінила прізвище на ОСОБА_8 . ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 померла. її чоловік - ОСОБА_9 , відмовився від спадщини на користь позивача і позивач отримав спадщину після померлої матері -71/2400 часток у праві спільної часткової власності на житловий будинок літ. «А-1» з прибудовами, дерево обкладене цеглою, загальною площею 170,9 кв.м. житловою площею 97,9 кв.м. та житловий будинок літ. «Б-1» з прибудовами, дерево обкладене цеглою, загальною площею 86,0 кв.м, житловою площею 56,6 кв.м., що розташовані по АДРЕСА_1 (три) з відповідною частиною надвірних будівель: сарай літ. «Г», льох літ. «Е», льох літ. «Ж», льох літ. «З», вбиральня літ. «И», сарай літ. «Н», сарай літ. «О» сарай літ. «П», навіс літ. «X», альтанка літ. «Ч», огорожі №2,5,6,9. Після смерті прабабки позивач ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 відкрилась спадщина, що складається з 284/2400 частин зазначеного домоволодіння. Спадщину після її смерті фактично прийняла мати позивача ОСОБА_3 , яка на день смерті була зареєстрована в АДРЕСА_1 де також була зареєстрована спадкодавець, але не встигла оформити свої спадкові права. Мати позивача фактично прийняла у спадщину частку яку повинна була отримати її мати, бабка позивача - ОСОБА_6 , яка померла раніше. Тобто в даному випадку спадкування повинно відбуватись за правом представлення. Мати позивача, спадщину фактично прийняла, але не встигла оформити. Нотаріусом було відмовлено позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину оскільки не можливо встановити частку в спадщині після смерті ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 , яку фактично прийняла у спадщину мати позивача. Оскільки частка ОСОБА_4 складає 284/2400 то 1/2 частина від цієї частки становить 71/1200 (284/2400 /2=284/4800=71/1200). Позивач вважає, що такий розмір частки - 71/1200, фактично прийняла його мати. Тобто відмова нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії перешкоджає позивачу у реалізації його права на прийняття спадщини, тому він змушений звернутись до суду.
Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 28.05.2021 року відкрито загальне позовне провадження у справі, призначено підготовче судове засідання.
Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 08.09.2021 року закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду.
Позивач надав заяву, в якій просить слухати справу без його участі, проти заочного розгляду справи та винесення заочного рішення не заперечує, позов просить задовольнити.
Відповідач повідомлялася у встановленому законом порядку про дату, час і місце судового розгляду, в судове засідання повторно не з`явилася, заяви про відкладення розгляду справи або про її розгляд за її відсутності не надала, відзиву проти позову не надала.
Суд звертає увагу, що в силу положень частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.
Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини 1 статті 6 даної Конвенції (§66-69 рішення Європейського суду з прав людини від 08 листопада 2005 року у справі "Смірнова проти України").
Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.
Така правова позиція викладена Верховний Судом у постанові від 24 січня 2018 року у справі №907/425/16.
Враховуючи, що в справі є достатні дані про права і взаємовідносини сторін, відповідач належним чином повідомлялася про місце і час судового засідання, позивач не заперечує проти винесення заочного рішення по справі, суд розглядає справу у відсутності відповідача та згідно ч.4 ст. 223 ЦПК України постановляє заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.
Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.
Частиною 1ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Статтею 15 ЦК України визначено право кожної особи та захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Отже, об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес і саме воно є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Такі способи захисту передбачені статтею 16 ЦК України.
За ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Судом встановлено, та підтверджується, свідоцтво про право власності від 14.03.1986р., що зареєстроване в БТІ 27.03.1986р., ОСОБА_4 , отримала 1/2 частку в праві спільної сумісної власності як дружина ОСОБА_5 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_6 , що складається 71/400 частин домоволодіння, що знаходиться в АДРЕСА_1 , та складається з одного будинку літ. «А» дерев`яного обкладеного цеглою жилою площею 121,3 кв. м. будинку літ. «Б» дерев`яного обкладеного цеглою жилою площею 47,4 кв. м. служб та надвірних будівель: сараї літ. «В,Г»,льохи літ. «Д,Е,Ж,3» вбиральні літ. «И», сараї літ. «К,М,Н,0,Л» огорожі №1-2, що належало спадкодавцю на праві особистої власності на домоволодіння.
Згідно відмітки в свідоцтві про право власності в Харківськом міськом БТІ за № 1369 від 27.03.1986р. за ОСОБА_4 зареєстровано 71/800 частин домоволодіння.
Згідно довідки Міської комісії з питань топоніміки та охорони історико-культурного середовища Харківської міської ради від 01.03.2021р. назва «вул. Пономаренківська» відповідно до реєстру назв урбанонімів м. Харкова, затвердженого рішенням 9 сесії Харківської місткої ради від 25.12.2002р. для цього елементу вулично-дорожньої мережі було внесено єдину чинну назву «вулиця Пономарівська».
Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 14.03.1986р., зареєстрованого в БТІ 27.03.1986р. спадкоємцями спадкового майна після ОСОБА_5 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_6 , в рівних частках є дружина - ОСОБА_4 та дві доньки - ОСОБА_2 , та ОСОБА_6 .
Тобто ОСОБА_4 та дві доньки - ОСОБА_2 , та ОСОБА_6 кожен з спадкоємців отримав по 71/2400 частин.
Згідно відмітки в свідоцтві про право на спадщину за законом в Харківськом міськом БТІ за № 1369 від 27.03.1986р. за ОСОБА_4 зареєстровано 71/2400 частин домоволодіння.
Таким чином частка ОСОБА_4 склала 71/800+71/2400=284/2400 частин домоволодіння по АДРЕСА_1 .
ОСОБА_6 померла ІНФОРМАЦІЯ_5 , що підтверджується свідоцтвом про смерть НОМЕР_1 .
Після ОСОБА_6 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_7 , її дочка ОСОБА_7 , отримала Свідоцтво про спадщину за законом від 17 травня 2004р., зареєстровано в реєстрі за № 5-640 на спадкове майно, що складається з 71/2400 частин домоволодіння що знаходиться в АДРЕСА_1 , що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом від 17.05.2004р.
Згідно витягу витяг з реєстру про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 4007054 ОСОБА_7 є власником 71/2400 частки домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 .
ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується свідоцтвом про смерть Серія НОМЕР_2 .
Після смерті ОСОБА_4 відкрилась спадщина, що складається з 284/2400 частини домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 .
Після смерті ОСОБА_4 , що мешкала за адресою: АДРЕСА_1 її спадкоємицями є доньки: ОСОБА_2 та ОСОБА_6 , померла ІНФОРМАЦІЯ_7 , - мати ОСОБА_7 .
Тобто кожна з доньок має право на спадщину після померлої ОСОБА_4 у розмірі 71/1200 частки домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 .
ОСОБА_7 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 прийняла спадщину після померлої ОСОБА_4 , а саме частку спадщини що належала ОСОБА_6 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_7
ОСОБА_7 та ОСОБА_10 є батьками позивача ОСОБА_1 .
25 жовтня 2006 року шлюб між батьками позивача було розірвано, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу Серія НОМЕР_3 .
20 липня 2016 року ОСОБА_7 обрала шлюб з ОСОБА_9 та змінила прізвище на ОСОБА_8 , що підтверджується свідоцтвом про шлюб Серія НОМЕР_4 .
ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть Серія НОМЕР_5 .
20.12.2019 року чоловік, ОСОБА_3 - ОСОБА_9 , надав нотаріальну засвідчену заяву до нотаріальної контори про відмову від спадщини після своєї померлої дружини ОСОБА_3 на користь її сина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_8 .
Згідно відповіді П`ятої Харківської міської державної нотаріальної контри №842/02-14 від 06.04.2021 року позивачу ОСОБА_1 на його заяву щодо оформлення спадщини після його матері ОСОБА_3 було повідомлено, що неможливо встановити частку в спадщині після ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , після якої спадщину фактично прийняла - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка на день смерті була зареєстрована в АДРЕСА_1 , але не встигла оформити свої спадкові права, тому необхідно ОСОБА_1 звернутися до суду для встановлення цього факту.
Відповідно статті 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
Згідно із статтею 1216 ЦК України спадкування є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців), та статтею 1218 ЦК України, де зазначено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Відповідно до ст. 1226 ЦК України частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах.
У відповідності до пункту 1 статті 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Згідно статті 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом.
На підставі вимог статті 392 Цивільного кодексу України, власник майна може пред`явити позов про визнання права власності, якщо його право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Стаття 1270 ЦК України встановлює для прийняття спадщини строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.
На підставі вимог ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять всі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
За положеннями ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
На підставі ч.3 ст. 1268 Цивільного кодексу України, спадкоємець, який постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини,вважається таким що прийняв спадщину якщо протягом строку встановленого ст.1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.
Відповідно до ч. 5 ст.1268 Цивільного кодексу України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.
Стаття 1276 Цивільного кодексу України регламентує, якщо спадкоємець за заповітом або за законом помер після відкриття спадщини і не встиг її прийняти, право на прийняття належної йому частки спадщини, крім права на прийняття обов`язкової частки у спадщині, переходить до його спадкоємців (спадкова трансмісія).
Ст. 1296 Цивільного кодексу України визначено, що спадкоємець, який прийняв спадщину може одержати свідоцтво про право на спадщину.
Статтею 1299 ЦК України передбачено, що якщо у складі спадщини, яку прийняв спадкоємець, є нерухоме майно, спадкоємець зобов`язаний зареєструвати право на спадщину в органах, які здійснюють державну реєстрацію нерухомого майна (статтею 182 цього Кодексу). Право власності на нерухоме майно виникає у спадкоємця з моменту державної реєстрації цього майна.
Главою 10 п. 4.9, 4.10 «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» свідоцтво про право на спадщину видається на підставі письмової заяви спадкоємців після закінчення шести місяців з дня відкриття спадщини. Видача свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям, які прийняли спадщину, ніяким строком не обмежена.
Абзацом 3 п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року № 7, у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.
Згідно п.27 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року №7, отримання спадкоємцем, який прийняв спадщину, свідоцтва про право на спадщину відповідно до статті 1296 Цивільного кодексу України є правом, а не обов`язком спадкоємця. Відсутність у спадкоємця свідоцтва про право на спадщину не може бути підставою для відмови у відкритті провадження у справі.
Таким чином, з урахуванням вищевикладеного, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню в повному обсязі.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 3, 207, 328, 392, 1216, 1217, 1218, 1226, 1268, 1276, 1299 ЦК України, керуючись ст. ст. 2, 13, 15, 23, 76, 81, 141, 258, 259, 263 265, 280, 282, 284 ЦПК України, суд, -
Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення розміру частки померлого співвласника у праві спільної часткової власності - задовольнити.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Харківського апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до Харківського апеляційного суду через Київський районний суд міста Харкова.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Відомості щодо учасників справи:
Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , РНОКПП: НОМЕР_6 , адреса: АДРЕСА_1 .
Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , адреса: АДРЕСА_1 .
Суддя -