КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 січня 2021 року м. Київ

Єдиний унікальний номер справи № 369/41/18

Апеляційне провадження №22-ц/824/69/2021

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Іванченко М.М.

суддів: Коцюрби О.П., Болотова Є.В.

при секретарі: Гордієнко О.В.

за участю:

позивача: ОСОБА_1

представника позивача: ОСОБА_2

відповідач: ОСОБА_3

представник відповідача: ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа - Головне територіальне юстиції у Київській області, про виділ частки майна в натурі, що є спільною частковою власністю, скасування права власності, визнання не чинним свідоцтва про право на спадщину за законом та записів про реєстрацію права власності, поділ земельної ділянки

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Києво- Святошинського районного суду Київської області ухваленого 9 грудня 2019 року в приміщенні суду під головуванням судді Дубас Т.В., повний текст судового рішення виготовлено 16 січня 2020 року,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до Києво- Святошинського районного суду Київської області з позовом до ОСОБА_3 , в якому просила виділити ОСОБА_1 в натурі 27/36 частки житлового будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 та визнати за нею право власності на виділене в натурі вказане нерухоме майно, як окремий об`єкт з самостійним виходом, припинивши при цьому право спільної часткової власності, якщо виділ зробити (переобладнати) технічно можливо при необхідності з незначними відступами від ідеальних часток, зі сплатою компенсації тому власнику, ідеальна частка якого зменшується, а якщо виділ в натурі технічно неможливий, то встановити порядок користування відособленими приміщеннями (квартирами, кімнатами) в цьому будинку, з залишенням в разі необхідності окремих підсобних приміщень в загальному користуванні учасників спільної часткової власності; скасувати право власності ОСОБА_3 на 3/8 частин земельної ділянки, площею 0,592 га, за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий №:01:053:0090, зареєстроване державним нотаріусом Києво-Святошинської державної нотаріальної контори Яхно М.Є. 14 лютого 2017 року за рішенням про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 33847262 від 14 лютого 2017 року; визнати нечинним свідоцтво про право на спадщину за законом від 14 лютого 2017 року, зареєстрованого в реєстрі за № 2-172, спадкова справа № 607/2015; визнати нечинним номер запису про право власності 19002776 від 14 лютого 2017 року, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 224: визнати нечинним свідоцтво про право на спадщину за законом від 14 лютого 2017 року, видане позивачу на 3/8 частин земельної ділянки, зареєстрованого державним нотаріусом Києво-Святошинської державної нотаріальної контори Яхно М.С. 14 лютого 2017 року реєстрі за № 2-167, спадкова справа № 605/2015, право власності зареєстровано державним нотаріусом Києво-Святошинської державної нотаріальної контори Яхно М.Є. 14 лютого 2017 року рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 33847262 від 14 лютого 2017 року, номер запису про право власності 19002658, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 224; визнати за ОСОБА_1 право власності на 27/36 ідеальні частки земельної ділянки по АДРЕСА_1 , кадастровий №:01:053:0090, для будівництва та обслуговування житлового будинку АДРЕСА_1 , яка відповідає її частці у будинковолодінні; залишити за ОСОБА_3 право власності на 9/36 ідеальні частки земельної ділянки по АДРЕСА_1 , кадастровий №:01:053:0090, для будівництва та обслуговування житлового будинку АДРЕСА_1 , яка відповідає його частці у будинковолодінні; провести між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 поділ в натурі земельної ділянки, площею 0,592 га, по АДРЕСА_1 , кадастровий №:01:053:0090, відповідно часток у будинковолодінні, а при необхідності з незначними відступами від ідеальних часток, зі сплатою компенсації тому власнику, ідеальна частка якого зменшується, а неможливості такого поділу - встановити порядок користуванню даною земельною ділянкою, враховуючи здійснений поділ будинку в натурі, архітектурно- будівельні, санітарні чи протипожежні норми і правила; стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 понесені нею судові витрати, пропорційно задоволеним позовним вимогам.

Рішенням Києво- Святошинського районного суду Київської області від 9 грудня 2019 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа - Головне територіальне юстиції у Київській області, про виділ частки майна в натурі, що є спільною частковою власністю, скасування права власності, визнання не чинним свідоцтво про право на спадщину за законом та записів про реєстрацію права власності, поділ земельної ділянки - задоволено частково.

Виділено в натурі та визнано право власності на 27/36 частини (або 3/4) за ОСОБА_1 , на житловий будинок, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: Перший поверх: кухня (приміщення 1) загальною площею 14,6 кв.м.; комора (приміщення 2) загальною площею 5,4 кв.м.; санвузол (приміщення 3) загальною площею 4,2 кв.м.; житлова кімната (приміщення 4) загальною площею 6,4 кв.м.; житлова кімната (приміщення 6) загальною площею 18,6 кв.м.; житлова кімната (приміщення 7) загальною площею 11,7 кв.м.; коридор (приміщення 8) загальною площею 5,5 кв.м.; Мансарда: коридор (приміщення І) загальною площею 6,3 кв.м.; коридор (приміщення II) загальною площею 14,1 кв.м.; веранда (приміщення VI) загальною площею 15,3 кв.м. Всього площа 102,1 кв.м.

Виділено в натурі та визнано право власності на 9/36 частини (або 1/4) за ОСОБА_3 на житловий будинок, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: Перший поверх: житлова кімната (приміщення 5) загальною площею 12,5 кв.м.; Мансарда: неопалюване приміщення (приміщення III) загальною площею 14,8 кв.м.; коридор (приміщення IV) загальною площею 5,3 кв.м.; неопалюване приміщення (приміщення V) загальною площею 16,6 кв.м.; Всього площа 49,2 кв.м.

В спільному користуванні ОСОБА_1 та ОСОБА_3 залишено наступні споруди: ворота с хвірткою (№ 3 ); ворота с хвірткою (№4); огорожа (№5).

Для розподілу приміщень житлового будинку в представленому варіанті, який виключає спільне користування приміщеннями будинку, рекомендується виконати наступні переобладнання в житловому будинку: влаштувати вхідний тепловий тамбур до приміщення №1-5 з площею 12,5 кв.м. глибиною не менше 1,4 м для квартири № 2 (п.2.13 ДБН В.2.2-15- 2005); заложити дверний отвір між приміщенням №1-5 та приміщенням №1-8. 3; влаштувати сходи на мансарду з приміщення №1-5 в приміщення № ІІІ; заложити дверний отвір між приміщенням № ІV та приміщенням № ІІ. При відповідних технічних умовах технічно можлива і економічно доцільна розробка проекту опалення для квартири №2 ; розробка проекту влаштовування водопостачання і каналізації для квартири №2 .

Припинено право спільної часткової власності ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на житловий будинок, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію за проведення розподілу житлового будинку в розмірі 600 (шістсот гривень) грн.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору в розмірі 704,80 (сімсот чотири гривні вісімдесят копійок) грн.

В решті вимог позову ОСОБА_1 - відмовлено.

Не погоджуючись з судовим рішенням, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просила скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог та ухвалити нове рішення в цій частині.

Зазначає, що висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам справи, є незаконними та необґрунтованими, ухвалені з порушеннями норм чинного законодавства.

Зокрема вказує, що у відповідності до ч.4 ст.120 Земельного кодексу України, особа, яка набула права власності на будівлі чи споруди або їх частини стає власником відповідної земельної ділянки, або її частини на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику.

Від сторони відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якій просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а судове рішення залишити без змін.

Відповідач та її представник у суді апеляційної інстанції заперечували проти доводів апеляційної скарги та просили рішення суду залишити без змін.

Інші учасники процесу в судове засідання не з`явились, про час і місце розгляду справи повідомлені належно, тому в порядку ч. 2 ст. 372 ЦПК України їх неявка не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які приймали участь у справі, з`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Рішення суду переглядається лише в частині відмови у задоволенні позовних вимог скасування права власності ОСОБА_3 на 3/8 частин спірної земельної ділянки; визнання нечинним свідоцтво про право на спадщину за законом від 14 лютого 2017 року; визнання нечинним відповідного номеру запису про право власності; визнання нечинним свідоцтво про право на спадщину за законом від 14 лютого 2017 року, виданого ОСОБА_1 на 3/8 частини спірної земельної ділянки; визнання за ОСОБА_1 право власності на 27/36 ідеальні частки спірної земельної ділянки, залишення за ОСОБА_3 право власності на 9/36 ідеальних часток вищезазначеної земельної ділянки, проведення між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 поділу в натурі земельної ділянки тому в іншій частині не переглядається.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог щодо скасування права власності ОСОБА_3 на 3/8 частин спірної земельної ділянки; визнання нечинним свідоцтво про право на спадщину за законом від 14 лютого 2017 року; визнання нечинним відповідного номеру запису про право власності; визнання нечинним свідоцтво про право на спадщину за законом від 14 лютого 2017 року, виданого ОСОБА_1 на 3/8 частин спірної земельної ділянки; визнання за ОСОБА_1 право власності на 27/36 ідеальні частки спірної земельної ділянки, залишення за ОСОБА_3 право власності на 9/36 ідеальних часток вищезазначеної земельної ділянки, проведення між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 поділу в натурі земельної ділянки, суд першої інстанції вважав, що для їх задоволення ОСОБА_1 не ставить вимогу про визнання недійсним державного акта на право власності на землю/рішення міської ради, у зв`язку з чим суд позбавлений законної можливості визнавати нечинними свідоцтва про право на спадщину на частини земельної ділянки, скасовувати права власності сторін на частини земельної ділянки та відповідних записів про право власності, оскільки свідоцтва видані на підставі чинного державного акта на право власності на землю, який не оскаржувався в судовому порядку.

Апеляційний суд погоджується з таким висновком суду з огляду на таке.

Відповідно до ст. 125 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають із моменту державної реєстрації цих прав.

Набуття права власності на земельну ділянку та перехід права власності на земельну ділянку в порядку спадкування має місце за наявності наступних юридичних фактів у їх сукупності: ухвалення рішення компетентного органу про передачу у власність земельної ділянки спадкодавцю, укладення спадкодавцем правочинів щодо набуття права власності на земельні ділянки; виготовлення технічної документації на земельні ділянки; визначення меж земельної ділянки в натурі; погодження із суміжними землевласниками та землекористувачами; одержання у встановленому порядку державного акта на землю; реєстрація права власності на земельну ділянку.

На підставі абзацу 2 пункту 1 розділу X «Перехідні положення» Земельного кодексу України рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийняті органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року «Про приватизацію земельних ділянок» (втратив чинність 14 вересня 2006 року № 139-V) є підставою для виготовлення та видачі цим громадянам або їх спадкоємцям державних актів на право власності на земельну ділянку за технічною документацією щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку.

Відповідно до ч.1 ст.120 Земельного кодексу України (в редакції, чинній на час набуття позивачем права власності на будинок) у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.

Згідно ч.4 ст.120 Земельного кодексу України (в редакції, чинній на час набуття позивачем права власності на будинок) у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди.

Згідно ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні, держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності.

У постанові Верховного суду України від 22 травня 2013 року № 6-33 цс 13 сформульована правова позиція про те, що державні акти на право власності на земельні ділянки є документами, що посвідчують право власності й видаються на підставі відповідних рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень. У спорах, пов`язаних із правом власності на земельні ділянки, недійсними можуть визнаватися як зазначені рішення, на підставі яких видано відповідні державні акти, так і самі акти на право власності на земельні ділянки. Визнання недійсними державних актів на право власності вважається законним, належним та окремим способом поновлення порушених прав у судовому порядку.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, ОСОБА_5 з 16 квітня 1970 року на підставі свідоцтва про право власності за законом посвідченого Києво-Святошинською державною нотаріальною конторою від 16 квітня 1970 року за реєстраційним номером НОМЕР_1, зареєстрованого в Київському міжміському бюро технічної інвентаризації за № 2744 був власником будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , а також приналежних господарських будівель та споруд, розташованих на земельній ділянці розміром 587 кв.м.

1 лютого 1991 року ОСОБА_5 подарував своєму ОСОБА_3 9/36 частин будинку, згідно договору дарування, посвідченого державним нотаріусом Києво-Святошинської державної нотаріальної контори Стратілат П.І., зареєстрованого 1 лютого 1991 року державним нотаріусом та Київським міжміським бюро технічної інвентаризації 4 лютого 1991 року за № 3443.

Після смерті ОСОБА_5 , ОСОБА_6 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, посвідченого Києво-Святошинською державною нотаріальною конторою 14 липня 1992 року за реєстраційним №1-2255 та зареєстрованого 18 серпня 1992 року в Київському міжміському бюро технічної інвентаризації за реєстраційним №2744 в книзі 8, успадкувала 27/36 частин будинку.

17 жовтня 2006 року ОСОБА_6 склала заповіт, посвідчений державним нотаріусом Києво-Святошинської державної нотаріальної контори Цебровою Л.М. зареєстрований в реєстрі за №1-2387, згідно якого, вона заповідала належні їй на праві власності 27/36 частин будинку своїй дочці - ОСОБА_1

У 2008 році ОСОБА_6 та ОСОБА_3 приватизували земельну ділянку площею 0.592 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий №:01:053:0090, на якій розташований будинок, та отримали державний акт про право власності на земельну ділянку серія ЯВ № 818123 від 24 січня 2008 року, згідно якого вони отримали у власність земельну ділянку у спільну часткову власність, відповідно до часток у домоволодінні (будинку), ОСОБА_3 9/36 частин земельної ділянки, ОСОБА_6 - 27/36 частин земельної ділянки, договір про поділ чи про конкретний порядок користування земельною ділянкою вони не укладали.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_6 , спадкоємцями за заповітом стала ОСОБА_1 , а спадкоємцями за законом стали син ОСОБА_3 та дочка ОСОБА_1 .

ОСОБА_1 отримала у спадщину 27/36 частин будинку на підставі свідоцтва про право на спадщину, посвідченого державним нотаріусом Києво-Святошинської державної нотаріальної контори Яхно М.Є. 14 лютого 2017 року, зареєстрованого в реєстрі за № 2-162, спадкова справа №605/2015. Право власності на 27/36 частин будинку зареєстровано державним нотаріусом Києво-Святошинської державної нотаріальної контори Яхно М.Є. 14 лютого 2017 року рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 33845293 від 14 лютого 2017 року, номер запису про право власності 19001458. реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 224.

Державний нотаріус Києво-Святошинської державної нотаріальної контори Яхно М.Є. зареєстрував на спадкоємців за законом право власності на частку земельної ділянки, що належала ОСОБА_6 , зокрема видав ОСОБА_1 свідоцтво про право на спадщину за законом від 14 лютого 2017 року на 1/2 від 27/36 частин земельної ділянки, що дорівнює 3/8 частин, зареєстрованого в реєстрі за № 2-167, спадкова справа №605/2015 право власності зареєстровано державним нотаріусом Києво-Святошинської державної нотаріальної контори Яхно М.Є. 14 лютого 2017, рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) індексний номер 33847262 від 14 лютого 2017 року, номер запису про право власності 19002776, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 224

Також, державний нотаріус Києво-Святошинської державної нотаріальної контори Яхно М.Є. видав ОСОБА_3 свідоцтво про право на спадщину за законом від 14 лютого 2017 року на 1/2 від 27/36 частин земельної ділянки, що дорівнює 3/8 частин, зареєстрованого в реєстрі за № 2-172, спадкова справа № 605/2015, право власності зареєстровано державним нотаріусом Києво-Святошинської державної нотаріальної контори Яхно М.Є. 14 лютого 2017 року, рішення про держаних реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний помер 33847262 від 14 лютого 2017 року номер запису про право власності 19002776, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 224.

Як вбачається із поданої заяви ОСОБА_1 та ОСОБА_3 до Києво-Святошинської державної нотаріальної контори Київської області від 14 лютого 2017 року, просили видати ОСОБА_1 свідоцтво про право на спадщину за заповітом на 27/36 часток житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель і споруд та свідоцтво про право на спадщину за законом на 3/8 частки земельної ділянки та ОСОБА_3 свідоцтво про право на спадщину за законом на 3/8 частки земельної ділянки.

У вищевказаній заяві сторони вказували, що після смерті їх матері ОСОБА_6 залишилась спадщина, яка складається з 27/36 часток житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель та споруд, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 та 27/36 часток від земельної ділянки загальною площею 0,0592 га з кадастровим номером :01:053:0090, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , наданої для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка).

Отже, з указаного вбачається, що ОСОБА_1 не заперечувала проти видачі їй свідоцтва про право на спадщину за законом на 3/8 частки земельної ділянки.

Згідно ч.2 ст.1223 ЦК України визначено, що у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадщину за законом одержують особи, визначені у ст.1261-1265 ЦК України.

З урахуванням вищевикладених обставин апеляційний суд вважає висновок суду про відмову у задоволені вимог в частині скасування права власності ОСОБА_3 на 3/8 частин спірної земельної ділянки; визнання нечинним свідоцтва про право на спадщину за законом від 14 лютого 2017 року; визнання нечинним відповідного номеру запису про право власності; визнання нечинним свідоцтво про право на спадщину за законом від 14 лютого 2017 року, виданого ОСОБА_1 на 3/8 частин спірної земельної ділянки; визнання за ОСОБА_1 право власності на 27/36 ідеальні частки спірної земельної ділянки, залишення за ОСОБА_3 право власності на 9/36 ідеальних часток вищезазначеної земельної ділянки, проведення між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 поділу в натурі земельної ділянки є законним та обґрунтованим, зважаючи на те, що спірна земельна ділянка не охоплювалась заповітом виданим ОСОБА_6 від 17 жовтня 2006 року.

При цьому на думку апеляційного суду відсутні підстави застосувати пропорційність розмірів земельної ділянки до житлового приміщення, оскільки частки ОСОБА_6 та ОСОБА_3 щодо спірної земельної ділянки були визначені у 2008 році.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення («Серявін та інші проти України» (Seryavin and Others v. Ukraine) від 10 лютого 2010 року, заява №4909/04).

Таким чином, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та не впливають на правильність ухваленого у справі рішення.

Оскільки рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд не вбачає підстав для його скасування, а відтак відсутні підстави для перерозподілу судових витрат.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Києво- Святошинського районного суду Київської області від 9 грудня 2019 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 22 січня 2021 року.

Головуючий суддя:

Судді: