Ухвала

23 листопада 2021 року

м. Київ

справа № 127/2119/13-ц

провадження № 61-17894 ск21

Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Білоконь О. В. (суддя-доповідач), Осіяна О. М., Сакари Н. Ю.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Вінницького апеляційного суду у складі колегії суддів: Панасюка О. С., Берегового О. Ю., Сала Т. Б., від 30 вересня 2021 року за скаргою ОСОБА_1 на дії та рішення державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби м. Вінниці Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області Медяного Віктора Григоровича, заінтересована особа - публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль»,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою. Посилався на те, що у межах виконавчого провадження № 53971697 з примусового виконання виконавчого листа № 127/2119/13-ц від 17 вересня 2013 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» 121 259,49 грн державний виконавець 22 травня 2017 року наклав арешт на майно боржника.

Заявник вважав, що арешт на його майно накладений незаконно, оскільки виконавче провадження № 53971697 відкрито після спливу строку пред`явлення виконавчого листа до виконання.

Просив поновити йому пропущений строк для подання цієї скарги, визнати неправомірними дії та скасувати постанову про арешт його майна та зобов`язати начальника Центрального відділу державної виконавчої служби м. Вінниці Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Хмельницький) усунути порушення шляхом прийняття постанови про зняття арешту з майна боржника.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 27 липня 2021 року, залишеною без змінпостановою Вінницького апеляційного суду від 30 вересня 2021 року, поновлено ОСОБА_1 строк на подання скарги на дії та рішення державного виконавця. У задоволенні скарги ОСОБА_1 відмовлено.

У жовтні 2021 року до Верховного Суду ОСОБА_1 подав касаційну скаргу на постанову суду апеляційної інстанції,у якій просив скасувати оскаржуване судове рішення та ухвалити нове по суті заявлених вимог, посилаючись на порушення судом норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що апеляційний суд дійшов хибного висновку про дотримання строку пред`явлення виконавчого листа до виконання. Крім того, у порушення вимог частини третьої статті 56 Закону України «Про виконавче провадження»державний виконавець безпідставно наклав арешт на все майно боржника, не врахувавши суми стягнення.

Перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про її необгрунтованість, з огляду на таке.

Відповідно до положень статті 124, пункту 9 частини третьої статті 129 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. Вказане є складовою права на справедливий суд та однією із процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

За змістом статті 1, частини першої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження є завершальною стадією судового провадження, в межах якої виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виходячи із норм статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Відповідно до частини третьої статті 451 ЦПК України якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Згідно з частиною п`ятою статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

У разі якщо в заяві стягувача зазначено рахунки боржника у банках, інших фінансових установах, виконавець негайно після відкриття виконавчого провадження накладає арешт на кошти боржника. У разі якщо в заяві стягувача зазначено конкретне майно боржника, виконавець негайно після відкриття виконавчого провадження перевіряє в електронних державних базах даних та реєстрах наявність права власності або іншого майнового права боржника на таке майно та накладає на нього арешт. На інше майно боржника виконавець накладає арешт в порядку, визначеному статтею 56 цього Закону (частина сьома статті 26 Закону України «Про виконавче провадження»).

Відповідно до вимог частин першої - третьої статті 56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Арешт на рухоме майно, що не підлягає державній реєстрації, накладається виконавцем лише після проведення його опису. Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна.

Вирішуючи спір, суд апеляційної інстанції, погодившись із висновками суду першої інстанції, обґрунтовано враховував те, що 22 травня 2017 року відкрито виконавче провадження № 53971697 за виконавчим листом № 127/2119/13-ц з дотриманням строків пред`явлення виконавчого листа до виконання. У цій справі ОСОБА_1 оскаржував законність відкриття виконавчого провадження та у постанові Верховного Суду від 11 листопада 2021 року зроблено висновок про правомірність відкриття виконавчого провадження від 22 травня 2017 року № 53971697.

Встановивши, що дії державного виконавця, пов`язані з накладенням арешту на майно боржника, проводились із дотриманням норм чинного законодавства в межах виконавчого провадження щодо примусового виконання судового рішення про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» коштів у розмірі 121 259,49 грн, суд апеляційної інстанції обґрунтовано вважав, що державним виконавцем було дотримано вимоги Закону України «Про виконавче провадження», та погодився із висновками суду першої інстанції про відмову у задоволенні скарги ОСОБА_1 .

Такі висновки є правильними, відповідають обставинам справи та ґрунтуються на вимогах закону.

Доводи касаційної скарги про те, що державний виконавець безпідставно наклав арешт на майно боржника, не врахувавши суми стягнення є необгрунтованими, оскільки не містять у собі посилань на обставини чи докази, які спростовують висновки суду попередньої інстанції, а зводяться до незгоди з висновками суду апеляційної інстанції та переоцінки встановлених судом обставин, що відповідно до положень статті 400 ЦПК Українизнаходиться поза межами повноважень Верховного Суду.

Інші доводи касаційної скарги є аналогічними тим, що були викладені в апеляційній скарзі і їм дана належна правова оцінка.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосовування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення. Вказане правило застосовується судом касаційної інстанції і при оскарженні постанови суду апеляційної інстанції, яка прийнята за результатами апеляційного перегляду ухвали суду першої інстанції.

Таким чином, зі змісту касаційної скарги, оскаржуваного судового рішення та доданих до касаційної скарги матеріалів убачається, що касаційна скарга є необґрунтованою, правильне застосовування частини третьої статті451 ЦПК Україниє очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення, наслідки розгляду такої скарги не мають значення для формування єдиної правозастосовчої практики, а наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності судового рішення, тому є підстави для відмови у відкритті касаційного провадження за цією касаційною скаргою.

Керуючисьчастинами четвертою та шостою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Вінницького апеляційного суду від 30 вересня 2021 року за скаргою ОСОБА_1 на дії та рішення державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби м. Вінниці Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області Медяного Віктора Григоровича, заінтересована особа - публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль».

Додані до скарги матеріали повернути заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді О. В. Білоконь

О. М. Осіян

Н. Ю. Сакара