Постанова

Іменем України

18 січня 2021 року

м. Київ

справа № 577/5231/18

провадження № 61-22493св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Бурлакова С. Ю. (суддя-доповідач), Коротуна В. М., Червинської М. Є.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Кириленко Людмила Василівна,

третя особа, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору, - ОСОБА_5 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Сумського апеляційного суду від 11 листопада 2019 року в складі колегії суддів: Ткачук С. С., Собини О. І., Орлова І. В.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У листопаді 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом

до ОСОБА_2 , в якому просила визнати дійсним договір дарування коштів

у сумі 500 000,00 грн, укладений 07 квітня 2005 року між нею та ОСОБА_2 .

Позовні вимоги обґрунтовувала тим, що відповідач є її рідним братом. 07 квітня 2005 року між ними укладено договір дарування грошових коштів у сумі

500 000,00 грн, які ОСОБА_1 згодом витратила на придбання квартири. Зазначає, що договір дарування було вчинено в письмовій формі, однак нотаріально не посвідчено.

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її чоловік ОСОБА_6 та після його смерті відкрилася спадщина, яку прийняли вона, ОСОБА_3 та батьки її померлого чоловіка: ОСОБА_5 та ОСОБА_4 . Між спадкоємцями ОСОБА_6 виник спір щодо спадкового майна.

У травні 2019 року третя особа, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, ОСОБА_5 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , в якому просила визнати нікчемним договір дарування грошових коштів у сумі 500 000,00 грн, укладений 07 квітня 2005 року у простій письмовій формі між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Свої вимоги мотивувала тим, що вказаний правочин було вчинено без мети настання реальних наслідків та передання грошових коштів обдарованому,

а з метою фальсифікації доказів, які можуть вплинути на розгляд іншої цивільної справи, предметом якої є визнання права власності в порядку спадкування

на майно, яке входить до спадкової маси після смерті ОСОБА_6 , яке ОСОБА_1 вважає таким, що належить їй особисто. Вказує, що укладений між сторонами договір дарування підлягає нотаріальному посвідченню,

а в іншому разі є нікчемним.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 04 липня 2019 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Визнано дійсним договір дарування коштів у сумі 500 000,00 грн, укладений

07 квітня 2005 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_5 про визнання правочину нікчемним відмовлено.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову ОСОБА_1 , суд першої інстанції дійшов висновку, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 виконали умови договору дарування, укладеного у вигляді розписки, юридичні наслідки настали, а саме: одна сторона передала, а інша сторона прийняла грошові кошти

у власність, але договір нотаріально посвідчений не був. Тобто сторонами дотримано всіх суттєвих умов договору дарування, що є підставою для визнання його дійсним.

З огляду на задоволення первісного позову, суд дійшов висновку, що зустрічний позов задоволенню не підлягає.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Постановою Сумського апеляційного суду від 11 листопада 2019 року рішення Конотопського міськрайонного суду Cумської області від 04 липня 2019 року

в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про визнання дійсним договору дарування коштів у сумі 500 000,00 грн, укладеного 07 квітня 2005 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

В іншій частині рішення Конотопського міськрайонного суду Cумської області

від 04 липня 2019 року залишено без змін.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи в позові

ОСОБА_1 , апеляційний суд вказав на відсутність у матеріалах справи доказів ухилення сторін договору дарування грошових коштів від його нотаріального посвідчення, позивач у своїй позовній заяві не посилається

на обставини, що свідчать про ухилення відповідача від нотаріальної реєстрації договору дарування, а сам відповідач ОСОБА_2 підтверджував, що він завжди обіцяв нотаріально посвідчити договір дарування грошових коштів, якщо

в цьому виникне така потреба, тобто не вчиняв дій, спрямованих на ухилення від його нотаріальної реєстрації.

Залишаючи без змін рішення суду першої інстанції в частині вирішення позовних вимог третьої особи із самостійними вимогами, апеляційний суд зазначив,

що розписка від 07 квітня 2005 року про передачу ОСОБА_2 грошових коштів у сумі 500 000,00 грн ОСОБА_1 не порушує права ОСОБА_5

і отримання ОСОБА_1 вказаної грошової суми не впливає на права

та обов`язки ОСОБА_5 .

Аргументи учасників справи

Узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу

У грудні 2019 року ОСОБА_1 подала до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить постанову Сумського апеляційного суду від 11 листопада 2019 року скасувати

й залишити в силі рішення Конотопського міськрайонного суду Cумської області від 04 липня 2019 року.

У касаційній скарзі посилається на те, що висновок суду апеляційної інстанції про відмову в задоволенні є неправомірним і спростовується матеріалами справи.

Узагальнені доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу

Інші особи не скористались своїм процесуальним правом, відзивів на касаційну скаргу не подали.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 18 грудня 2019 року відкрито касаційне провадження у вказаній справі, витребувано матеріали справ з Конотопського міськрайонного суду Cумської області.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями 09 листопада 2020 року справу призначено судді-доповідачеві Бурлакову С. Ю.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Суди встановили, що 16 грудня 1988 року, у зв`язку з укладення шлюбу

з ОСОБА_6 , ОСОБА_7 змінила прізвище на ОСОБА_1

та є рідною сестрою відповідача ОСОБА_2 .

Відповідно до документа, названого «розписка» та датованого 07 квітня

2005 року, ОСОБА_1 отримала від ОСОБА_2 в якості подарунка грошові кошти в розмірі 500 000,00 грн. У розписці вказано, що гроші ОСОБА_1 отримала для придбання кватири для її проживання.

Розписка складена у простій письмовій формі.

ІНФОРМАЦІЯ_1 чоловік ОСОБА_1 - ОСОБА_6 , помер (свідоцтво про смерть від 19 червня 2018 року НОМЕР_1 ).

Після смерті ОСОБА_6 спадщину прийняли ОСОБА_1 ,

ОСОБА_3 , а також батьки ОСОБА_6 : ОСОБА_5 ,

ОСОБА_4 .

Між спадкоємцями виник спір щодо спадкового майна.

Згідно з відповіддю приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кириленко Л. В.від 10 жовтня 2018 року № 100-02-14/2018, наданою ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , видати свідоцтва про право на спадщину

на частку ОСОБА_6 в нерухомому майні, що належало йому та його дружині ОСОБА_1 на праві спільної сумісної власності і зареєстроване

за ОСОБА_1 , неможливо, оскільки для оформлення спадкових прав необхідно надати документи, що підтверджують право власності особи, яка померла, на це майно. Для оформлення спадкових прав на частку

ОСОБА_6 у праві спільної сумісної власності подружжя на нерухоме майно необхідно звернутися до суду за визначенням частки ОСОБА_6 у праві спільної сумісної власності подружжя та зареєструвати право власності

на виділену частку за померлим в органах державної реєстрації речових прав

на нерухоме майно, без визначення частки ОСОБА_6 у праві спільної сумісної власності подружжя на нерухоме майно таке майно не може бути предметом спадкування.

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Відповідно до частини третьої статті 3 Цивільного процесуального кодексу України в редакції, чинній на дату подання касаційної скарги (далі -

ЦПК України), провадження в цивільних справах здійснюється відповідно

до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду

і вирішення справи.

08 лютого 2020 року набрав чинності Закон України від 15 січня 2020 року

№ 460-ІХ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ», частиною другою розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» якого встановлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких

не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

Оскільки касаційну скаргу подано до суду у грудні 2019 року, її розгляд Верховний Суд здійснює за правилами ЦПК України у редакції, що діяла

до 08 лютого 2020 року.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права

чи порушення норм процесуального права.

Частинами першою, другою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частиною першої статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції

в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Перевіривши доводи касаційної скарги, а також матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга задоволенню не підлягає.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Звертаючись до суду, ОСОБА_1 просила визнати дійсним договір дарування грошових коштів на суму 500 000,00 грн, укладений між нею

та ОСОБА_2 у простій письмовій формі, посилаючись на те, що сторони договору ухиляються від його нотаріального посвідчення.

Так, відповідно до статті 208 ЦК України у письмовій формі належить вчиняти правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу.

Згідно з частиною другою статті 220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами,

і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним.

У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

Однією з умов застосування частини другої статті 220 ЦК України та визнання правочину дійсним у судовому порядку є встановлення судом факту безповоротного ухилення однієї із сторін від нотаріального посвідчення правочину та втрата стороною можливості з будь-яких причин нотаріально посвідчити правочин.

При розгляді справи про визнання правочину дійсним суд повинен з`ясувати, чому правочин не був нотаріально посвідчений, чи дійсно сторона ухилилася від його посвідчення та чи втрачена така можливість. При цьому саме по собі небажання сторони нотаріально посвідчувати договір, її ухилення від такого посвідчення з причин відсутності коштів на сплату необхідних платежів

та податків під час такого посвідчення не може бути підставою для застосування частини другої статті 220 ЦК України.

Відповідно до частини першої статті 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність.

Згідно з частиною п`ятою статті 719 ЦК України договір дарування валютних цінностей фізичних осіб між собою на суму, яка перевищує п`ятдесятикратний розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову ОСОБА_1 , апеляційний суд дійшов висновку про те, що позивач не довела обставин, які об`єктивно заважали сторонам розписки про дарування грошових коштів посвідчити її нотаріально та така можливість втрачена, так само як не довела

і обставин ухилення однієї із сторін договору від його нотаріального посвідчення.

У відзиві на позовну заяву ОСОБА_2 визнав позовні вимоги та просив позов задовольнити.

Касаційний Суд погоджується з таким висновком суду апеляційної інстанції про відмову в задоволенні позову, оскільки на підставі доказів, поданих сторонами, що були належним чином оцінені, позивачем не доведено факт безповоротного ухилення відповідача від нотаріального посвідчення правочину та втрати можливості з будь-яких причин його посвідчити, що є обов`язковими умовами для визнання правочину дійсним на підставі частини другої статті 220 ЦК України.

Розглядаючи зазначений позов, суд апеляційної інстанції повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Наведені в касаційній скарзі доводи не спростовують висновків суду щодо суті вирішення указаного позову та не дають підстав вважати, що судом апеляційної інстанції порушено норми матеріального та процесуального права, про

що зазначено у касаційній скарзі.

В частині відмови в задоволенні позову третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета справи, рішення апеляційного суду не оскаржується, тому не переглядається.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК Українисуд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін, оскільки такі судові рішення

є законними та обґрунтованими, прийняті з дотриманням вимог процесуального та матеріального закону, а доводи касаційної скарги висновків судів

не спростовують.

Щодо судових витрат

Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної

чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

З огляду на те, що суд касаційної інстанції рішення не змінює та не ухвалює нове рішення, підстав для перерозподілу судових витрат, понесених у зв`язку

з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.

Керуючись статтями 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Сумського апеляційного суду від 11 листопада 2019 року в частині позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Кириленко Людмила Василівна про визнання договору дарування дійсним залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту

її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:С. Ю. Бурлаков
В. М. Коротун
М. Є. Червинська