ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/9160/21 Справа № 182/5362/19 Суддя у 1-й інстанції - Рибакова В. В. Суддя у 2-й інстанції - Зубакова В. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 листопада 2021 року м.Кривий Ріг

Справа № 182/5362/19

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Зубакової В.П.

суддів - Барильської А.П., Бондар Я.М.

сторони:

позивач Товариство з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія «Кредит-Капітал»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні, у порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 на рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 06 липня 2021 року, яке ухвалено суддею Рибаковою В.В. у місті Нікополі Дніпропетровської області та повне судове рішення складено 06 липня 2021 року, -

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2019 року Товариство з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія «Кредит-Капітал» (надалі ТОВ ФК «Кредит-Капітал») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовна заява мотивована тим, що 13.10.2016 року між АТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 був укладений Договір №0 про надання споживчого кредиту з можливістю відкриття карткового рахунку, відповідно до якого відповідач отримав кредит у розмірі 51051,05 грн., зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 28%, з кінцевим терміном погашення не пізніше 13.10.2020 року.

АТ «УкрСиббанк» свої зобов`язання виконало, надало відповідачу грошові кошти.

У порушення ст.ст.509, 526, 1054 ЦК України, відповідач зобов`язання за вказаним Договором належним чином не виконав.

28.02.2018 року між АТ «УкрСиббанк» та ТОВ ФК «Кредит-Капітал» було укладено Договір факторингу №109, за яким ТОВ ФК «Кредит-Капітал» отримало право грошової вимоги до відповідача.

Станом на 30.07.2019 року, заборгованість ОСОБА_1 становить 80771 грн. 03 коп., яка складається з наступного: заборгованість за тілом кредиту 48609 грн. 69 коп., заборгованість за відсотками 14468 грн. 27 коп., заборгованість за пенею 0 грн. 00 коп., заборгованість за комісією 17693 грн. 07 коп., заборгованість за штрафом 0 грн. 00 коп.

Посилаючись на викладене, позивач просив суд стягнути з відповідача на свою користь заборгованість у розмірі 80 771,03 грн. та вирішити питання про розподіл судових витрат.

Заочним рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 13.05.2020 року позовну заяву задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ ФК «Кредит-Капітал» заборгованість за Договором № 0 від 13.10.2016 року за тілом кредиту 48609 грн. 69 коп., за відсотками 14468 грн. 27 коп., за пенею 0 грн. 00 коп., за комісією 17693 грн. 07 коп., за штрафом 0 грн. 00 коп., а всього 80771 грн. 03 коп., а також судовий збір у розмірі 1921 грн. 00 коп. (а.с. 57-58).

Ухвалою Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 12.01.2021 року (а.с.82-84) заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення задоволено та скасовано заочне рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 13.05.2020 року.

Рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 06 липня 2021 року позовну заяву задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ ФК «Кредит-Капітал» заборгованість за Договором № 0 від 13.10.2016 року за тілом кредиту 48609 грн. 69 коп., за відсотками 14468 грн. 27 коп., за пенею 0 грн. 00 коп., за комісією 17693 грн. 07 коп., за штрафом 0 грн. 00 коп., а всього 80771 грн. 03 коп., а також судовий збір у розмірі 1921 грн. 00 коп.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин справи та невідповідність висновків суду обставинам справи.

Апеляційна скарга мотивована тим, що позивачем не доведено право вимоги за кредитним договором, оскільки матеріали справи не містять документів, які свідчать про виконання Фактором своїх зобов`язань перед Клієнтом, документів, які свідчать про дійсне передання Клієнтом прав вимоги Фактору, зокрема, Акту приймання-передачі, а також документів, що підтверджують повідомлення боржника про зміну кредитора. Позивачем не доведено належними і допустимим доказами обсягу кредиторських вимог, зокрема, всіх складових права вимоги та розміру заборгованості за кредитом. Також, зазначає, що позивачем заявлено вимогу про стягнення комісії за обслуговування кредитного договору, проте договірна умова про сплату такої комісії є нікчемною в силу закону, тому комісія не підлягає стягненню.

У відзиві на апеляційну скаргу, до якого додано докази надсилання копій відзиву та доданих до нього документів іншим учасникам справи, позивач ТОВ ФК «Кредит-Капітал» зазначає, що оскаржуване судове рішення є законним та обґрунтованим, в процесі розгляду справи суд не порушив норм ні матеріального, ні процесуального права, а тому рішення суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог, доводів апеляційної скарги та відзиву на неї, за наявними матеріалами справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволеню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 13.10.2016 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 укладено Договір № 0 про надання споживчого кредиту з можливістю відкриття карткового рахунку (а.с.14-18).

Відповідно до п.п. 3.1-3.10 Договору, ПАТ «УкрСиббанк» надало ОСОБА_1 кредит у розмірі 51051,05 грн. для особистих потреб, а відповідач зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених Договором, з кінцевим терміном повернення не пізніше 13.10.2020 року, процентна ставка за Договором встановлюється в розмірі 28% річних. Повернення кредиту, плати за кредит, інших платежів здійснюється у відповідності з Правилами (Договірними умовами) споживчого кредитування позичальників АТ «УкрСиббанк» (а.с.14).

Відповідно до п.3.11 Договору, позичальник сплачує Банку комісії відповідно до умов цього Договору та Додатку №1 до Договору, який є його невід`ємною частиною (а.с.17,18).

Пунктом 4 Договору передбачено особливості відкриття поточного карткового рахунку та умови надання додаткового кредиту.

ПАТ «УкрСиббанк» свої зобов`язання за Договором виконало в повному обсязі, а саме надав відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах передбачених Договором.

28.02.2018 року ПАТ «УкрСиббанк» (Клієнт) та ТОВ ФК «Кредит-Капітал» (Фактор) уклали договір факторингу №109. Згідно договору факторингу №109 від 28.02.2018 року, Клієнт відступає Фактору, а Фактор зобов`язується прийняти права вимоги та в їх оплату зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження Клієнта за плату та на умовах, визначених цим Договором; права вимоги, які Клієнт відступає Фактору за цим Договором, відступаються (передаються) в розмірі заборгованості боржників перед клієнтом, що передбачені умовами первинних договорів, та визначені в Реєстрі боржників, що підписується сторонами у паперовому вигляді (а.с.23-27,28,94-98,101).

Згідно реєстру боржників (а.с.29,99), позивач ТОВ ФК «Кредит-Капітал» отримав право грошової вимоги до ОСОБА_1 за договором № 0 від 13.10.2016 року.

Відповідача ОСОБА_1 про відступлення права вимоги ТОВ ФК «Кредит-Капітал» було повідомлено належним чином (а.с. 32-40).

В порушення вимог договору, ОСОБА_1 не виконав свої зобов`язання припинив вносити платежі, передбачені умовами договору, як повернення отриманих коштів, також сплату процентів за користування кредитом.

Станом на 30.07.2019 року заборгованість відповідача перед позивачем становить 80771 грн. 03 коп., яка складається з наступного: заборгованість за тілом кредиту 48609 грн. 69 коп., заборгованість за відсотками 14468 грн. 27 коп., заборгованість за пенею 0 грн. 00 коп., заборгованість за комісією 17693 грн. 07 коп., заборгованість за штрафом 0 грн. 00 коп. (а.с.19-22, 30).

Позивачем на адресу відповідача було направлено вимогу про погашення кредитної заборгованості, яка останнім залишена без задоволення (а.с.31, 32, 33-34, 35, 36-40).

Судом першої інстанції встановлено, що відповідач ОСОБА_1 не виконував умови договору в частині повернення кредитних коштів та відсотків за користування кредитом, у зв`язку з чим суд першої інстанції дійшов висновку про стягнення з нього на користь позивача ТОВ ФК «Кредит-Капітал» заборгованість за Договором № 0 про надання споживчого кредиту з можливістю відкриття карткового рахунку від 16 жовтня 2016 року, у визначеному позивачем розмірі.

Колегія суддів не може повністю погодитись з такими висновками суду, з огляду на наступне.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику, грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем, у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно ч. 4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», в редакції станом на дату укладення кредитного договору, договір про надання споживчого кредиту укладається у письмовій формі, один з оригіналів якого передається споживачеві. Обов`язок доведення того, що один з оригіналів договору був переданий споживачеві, покладається на кредитодавця.

Споживач не зобов`язаний сплачувати кредитодавцеві будь-які збори, відсотки комісії або інші вартісні елементи кредиту, що не були зазначені у договорі.

Кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною.

За загальним правилом, передбаченим статтею 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Частинами другою, третьою статті 215 ЦК України визначено, що недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Рішенням Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року № 15-рп/2011 у справі щодо офіційного тлумачення положень пунктів 22, 23 статті 1, статті 11, частини восьмої статті 18, частини третьої статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» у взаємозв`язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України (справа про захист прав споживачів кредитних послуг) підтверджено, що положення пунктів 22, 23 статті 1, статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» з подальшими змінами у взаємозв`язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору.

Частиною четвертою статті 42 Конституції України передбачено, що держава захищає права споживачів, здійснює контроль за якістю і безпечністю продукції та усіх видів послуг і робіт, сприяє діяльності громадських організацій споживачів.

Згідно зі статтею 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком.

Банкам забороняється вимагати від клієнта придбання будь-яких товарів чи послуг від банку або від спорідненої чи пов`язаної особи банку як обов`язкову умову надання банківських послуг.

Відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, у редакції, чинній на момент укладення кредитного договору, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо).

Згідно з частиною третьою статті 13 ЦК України не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

Відповідно до статті 3 ЦК України принципи справедливості, добросовісності та розумності є однією із фундаментальних засад цивільного права, спрямованою, у тому числі, на утвердження у правовій системі України принципу верховенства права. При цьому добросовісність означає прагнення особи сумлінно використовувати цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків, що зокрема підтверджується змістом частини третьої статті 509 цього Кодексу. Отже, законодавець, навівши у тексті ЦК України зазначений принцип, установив у такий спосіб певну межу поведінки учасників цивільних правовідносин, тому кожен із них зобов`язаний сумлінно здійснювати свої цивільні права та виконувати цивільні обов`язки, у тому числі передбачати можливість завдання своїми діями (бездіяльністю) шкоди правам та інтересам інших осіб. Цей принцип не є суто формальним, оскільки його недотримання призводить до порушення прав та інтересів учасників цивільного обороту.

Виходячи зі змісту вказаних норм, надання грошових коштів за укладеним кредитним договором відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України є обов`язком банку, виконання такого обов`язку не може обумовлюватися будь-якою зустрічною оплатою з боку позичальника. Оскільки надання кредиту це обов`язок банку за кредитним договором, то така дія як надання кредитних коштів за кредитом чи супроводження кредиту не є самостійною послугою, що замовляється та підлягає оплаті позичальником на користь банку. Оскільки, надання кредитних коштів за кредитом є фактично наданням кредиту позичальнику, така операція, як і супроводження кредиту, відповідає економічним потребам лише самого банку та здійснюється при реалізації прав та обов`язків за кредитним договором, тому такі дії банку не є послугами, що об`єктивно надаються клієнту-позичальнику.

Отже, виходячи із принципів справедливості, добросовісності на позичальника не може бути покладено обов`язок сплачувати платежі за послуги, які ним фактично не замовлялись і які банком фактично не надавались, а встановлення платежів за такі послуги було заборонено нормативно-правовими актами.

Частиною першою, другою статті 228 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним.

Такий висновок викладений у постановах Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 жовтня 2019 року у справі № 718/194/17 (провадження № 61-29385сво18) та від 09 грудня 2019 року у справі № 524/5152/15-ц (провадження № 61-8862сво18).

Отже, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги про те, що положення Договору №0 про надання споживчого кредиту з можливістю відкриття карткового рахунку від 16 жовтня 2016 року щодо права кредитора нараховувати комісію за управління кредиту (п.3.11), є нікчемними, оскільки вказані платежі є платою, встановлення якої заборонено частиною третьою статті 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність», частиною четвертою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», а встановлення всупереч вимогам нормативно-правових актів цих невиправданих платежів спрямоване на незаконне заволодіння грошовими коштами фізичної особи-споживача, як слабкої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, адже, такі умови договору порушують публічний порядок.

При цьому, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04 червня 2019 року у справі № 916/3156/17 (провадження № 12-304гс18) сформувала висновки про те, що визнання судом нікчемного правочину недійсним за вимогою сторони не є належним способом захисту прав, оскільки не призведе до реального відновлення порушених прав позивача, оскільки нікчемний правочин є недійсним у силу закону з моменту його укладення.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що умови пункту 3.11. Договору щодо сплати комісії за надання інформації (виписок) за рахунком суперечать вимогам наведеного вище законодавства, яке регулює публічний порядок у сфері споживчого кредитування, а тому є нікчемними в силу закону, і не підлягають визнанню недійсними, проте зазначене не має наслідком визнання недійсним договору у цілому.

За таких обставин, в іншій частині Договір № 0 про надання споживчого кредиту з можливістю відкриття карткового рахунку від 16 жовтня 2016 року є чинним та підлягає виконанню сторонами.

28.02.2018 року ПАТ «УкрСиббанк» (Клієнт) та ТОВ ФК «Кредит-Капітал» (Фактор) уклали договір факторингу №109. згідно якого Клієнт відступає Фактору, а Фактор зобов`язується прийняти права вимоги та в їх оплату зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження Клієнта за плату та на умовах, визначених цим Договором; права вимоги, які Клієнт відступає Фактору за цим Договором, відступаються (передаються) в розмірі заборгованості боржників перед клієнтом, що передбачені умовами первинних договорів, та визначені в Реєстрі боржників, що підписується сторонами у паперовому вигляді (а.с.23-27,28,94-98,101).

Згідно реєстру боржників (а.с.29,99), позивач ТОВ ФК «Кредит-Капітал» отримав право грошової вимоги до ОСОБА_1 за договором № 0 від 13.10.2016 року.

За приписами пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові (частин перша статті 513 ЦК України).

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 514 ЦК України).

Отже, відступлення права вимоги є договірною передачею вимог первісного кредитора новому кредиторові та відбувається на підставі укладеного між ними правочину.

Частиною першою статті 1077 ЦК визначено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

За змістом частини першої статті 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора в зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням (частина друга статті 516 ЦК України).

Тобто боржник, який не отримав повідомлення про відступлення права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення боргу, а лише має право на сплату боргу первісному кредитору, і таке виконання є належним.

Подібні висновки викладені Верховним Судом у постанові від 10 квітня

2019 року у справі № 369/9787/15-ц (провадження № 61-21883св18), від 13 березня 2019 року у справі № 338/75/16-ц (провадження № 61-5853св18) та від 23 квітня 2020 року у справі № 755/10242/16-ц (провадження № 61-11874св19) та від 23 квітня 2020 року у справі № 755/10242/16-ц (провадження № 61-11874св19).

Тобто, відповідач ОСОБА_1 несе відповідальність за неналежне виконання зобов`язання за кредитним договором перед новим кредитором ТОВ ФК «Кредит-Капітал», й доводи апеляційної скарги останнього щодо недоведення позивачем наявності у нього права вимоги та неповідомлення боржника про відступлення такого права новому кредитору колегією суддів відхиляються.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства.

Як вбачається з наданих позивачем ТОВ ФК «Кредит-Капітал» до суду першої інстанції доказів, достовірність та належність яких не спростована відповідачем ОСОБА_1 , в рамках Договору № 0 про надання споживчого кредиту з можливістю відкриття карткового рахунку від 16 жовтня 2016 року позичальником було отримано грошові кошти у розмірі 51 051,05 грн. та, у зв`язку з неналежним виконанням останнім своїх обов`язків щодо повернення кредиту, станом на 30 липня 2019 року, останній має непогашену заборгованість перед ТОВ ФК «Кредит-Капітал» в сумі 80771 грн. 03 коп., з яких: заборгованість за тілом кредиту 48609 грн. 69 коп., заборгованість за відсотками 14468 грн. 27 коп., а тому суд першої інстанції дійшов вірного висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог щодо стягнення з відповідача зазначеної заборгованості за кредитом.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду, на підставі п.1, п.4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, скасуванню в частині задоволення позовних вимог ТОВ ФК «Кредит-Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за комісією, з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні цих позовних вимог, у зв`язку з чим змінює рішення суду в частині загального розміру заборгованості за Договором № 0 про надання споживчого кредиту з можливістю відкриття карткового рахунку від 16 жовтня 2016 року, стягнутого з ОСОБА_1 , та зменшує цей розмір з 80 771,03 грн. до 63 077,96 грн.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної інстанції змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

У зв`язку з чим колегія суддів змінює рішення суду першої інстанції в частині розміру судового збору, стягнутого з ОСОБА_1 на користь ТОВ ФК «Кредит-Капітал» та зменшує цей розмірі з 1 921,00 грн. до 1 498,38 грн., тобто пропорційно до задоволеної частини позовних вимог (1 921,00 грн. (судовий збір сплачений за подання позовної заяви) х 78 % (задоволені позовні вимоги у відсотковому співвідношенні) = 1 498,38 грн.).

Враховуючи часткове задоволення вимог апеляційної скарги, з урахуванням сплати відповідачем ОСОБА_1 судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 2 881,50 грн., з позивача ТОВ ФК «Кредит-Капітал» підлягає стягненню на користь відповідача судовий збір у розмірі 633,93 грн., тобто пропорційно до задоволених вимог апеляційної скарги (2 881,50 грн. (судовий збір, що підлягає сплаті за подання апеляційної скарги) х 22% (задоволені вимоги апеляційної скарги у відсотковому співвідношенні).

Керуючись ст.ст. 367, ч. 1 ст. 369, ст. 374, п. 4 ч. 1 ст. 376, ст. ст. 381, 382 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 06 липня 2021 рокув частині задоволення позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за комісією- скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення.

В задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за комісією відмовити.

Рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 06 липня 2021 року в частині загального розміру заборгованості, стягнутого з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Фінансова Компанія «Кредит-Капітал», змінити, зменшивши цей розмірі з 80 771,03 гривень до 63 077 (шістдесяти трьох тисяч сімдесяти семи) гривень 96 (дев`яноста шести) копійок.

Рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 06 липня 2021 року в частині розміру судових витрат, стягнутих з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Фінансова Компанія «Кредит-Капітал», змінити, зменшивши цей розмірі з 1 921,00 гривень до 1 498 (однієї тисячі чотириста дев`яносто восьми) гривень 38 (тридцяти восьми) копійок.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» на користь ОСОБА_1 судові витрати у справі, понесені на оплату судового збору за подання апеляційної скарги, у розмірі 633 (шістсот тридцять три) гривні 93 (дев`яносто три) копійки.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повне судове рішення складено 24 листопада 2021 року.

Головуючий:

Судді: