Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

23 листопада 2021 року м.Вільногірськ

Вільногірський міський суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді Борцової А.А.,

з участю: секретаря Килинчук Л.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в спрощеному позовному провадженні з повідомленням (викликом) сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНПРОМ МАРКЕТ» про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Євген Михайлович, Бахмутський міськрайонний відділ державної виконавчої служби Східного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків),-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом, в обґрунтування якого зазначив, що приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Є.М. 12.05.2021 року вчинено виконавчий напис, який зареєстровано в реєстрі за № 36379, про стягнення з позивача на користь ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» невиплачених в строк грошових коштів в розмірі 16809,78 грн. Вважає, вказаний виконавчий напис незаконним та таким, що не підлягає виконанню, оскільки виконавчий напис вчинений з порушенням вимог ст. 13-1 ЗУ «Про нотаріат», тобто вчинено нотаріусом поза межами свого нотаріального округу, оскільки ані стягувач - ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ», ані він, як боржник, не зареєстровані та не знаходяться на території Київського міського нотаріального округу, в якому здійснює свою діяльність приватний нотаріус Остапенко Є.М.

Крім того, постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року у справі № 826/20084/14, постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», зокрема, в частині доповнення Переліку новим розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин», було визнано незаконною та нечинною. Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 року у справі № 826/20084/14 постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року було залишено без змін. Отже, за відсутності станом на 12.05.2021 року переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку не було правових підстав для вчинення спірного виконавчого напису про стягнення з нього заборгованості за кредитним договором, який нотаріально не посвідчувався. Також позивач не погоджується із сумою боргу, яка вказана у виконавчому написі, оскільки він здійснював платежі протягом 2007-2010 р.р. відповідно до умов договору, тому у нього не може існувати заборгованість за вказаним кредитом. Крім того виконавчий напис вчинено поза межами позовної давності, що також є підтвердженням неправомірності вчинення нотаріусом виконавчого напису.

Просить визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис № 36379, вчинений 12.05.2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Євгеном Михайловичем про стягнення з позивача на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНПРОМ МАРКЕТ» невиплачених в строк грошових коштів у розмірі 16809,78 грн. та стягнути з відповідача на користь позивача понесені ним судові витрати у виді сплаченого судового збору у розмірі 1362,00 грн., та у виді витрат на правничу допомогу адвоката у справі у розмірі 4000,00 грн.

Ухвалою Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 11.08.2021 року у справі відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням (викликом) сторін, сторонам роз`яснені їх процесуальні права та обов`язки.

Представник позивача Крохмальова Л.П. та позивач в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, представник позивача надала заяву про розгляд справи без участі сторони позивача та просить позов задовольнити в повному обсязі. (а.с. 91-92)

Представник відповідача ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав заяву в якій зазначив про визнання позовних вимог ОСОБА_1 в частині визнання виконавчого напису, вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Є.М. та зареєстрованого за № 36379 від 12.05.2021 року таким, що не підлягає виконанню та стягнення з ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» судового збору за подання позовної заяви в розмірі 454,00 грн. (інші 50 % судового збору підлягають поверненню позивачу з державного бюджету в порядку ч.1 ст.142 ЦПК України) та подання заяви про забезпечення позову в розмірі 227 грн. (інші 50 % судового збору підлягають поверненню позивачу з державного бюджету в порядку ч.1 ст.142 ЦПК України), інші вимоги позивача, такі як стягнення орієнтовних судових витрат в розмірі 4000,00 грн. не визнаються (а.с. 120). Також надав клопотання відповідно до якого просить відмовити позивачу в стягненні витрат на правничу допомогу та зменшити витрати з 4000,00 до 1907,00грн. (а.с.96-97)

Треті особи - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М., представник Бахмутськогой міськрайонного відділу державної виконавчої служби Східного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків), в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, про причини неявки суд не повідомили, заяви про розгляд справи у їх відсутність не надали. (а.с. 82,83)

Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши письмові докази у справі, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Так, відповідно до п.19 ст.34 Закону України «Про нотаріат», виконавчий напис є нотаріальною дією, що вчиняють нотаріуси.

Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України "Про нотаріат" та іншими актами законодавства України (ч.1 ст.39 Закону України "Про нотаріат"), зокрема Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, який затверджено наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 року № 296/5 та зареєстровано у Міністерстві юстиції України 22.02.2012 року за № 282/20595.

Відповідно до ст.87 Закону України «Про нотаріат», для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п.п. 3.1, 3.2, 3.3, 3.4, 3.5 глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року за № 296/5, нотаріус вчиняє виконавчі написи: якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 № 1172. Якщо для вимоги, за якою вчиняється виконавчий напис, законом установлено інший строк давності, виконавчий напис вчиняється у межах цього строку. Строки, протягом яких може бути вчинено виконавчий напис, обчислюються з дня, коли у стягувача виникло право примусового стягнення боргу. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 № 1172.

Відповідно до п.2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року № 1172, із змінами, для одержання виконавчого напису за кредитними договорами, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями, додаються: оригінал кредитного договору та засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком. Нотаріус під час вчинення виконавчого напису не встановлює права та обов`язки учасників правовідносин, а лише перевіряє наявність необхідних документів.

Разом з тим, відповідно до постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року у справі № 826/20084/14 визнано нечинною та незаконною Постанову КМ України від 26.11.2014 року № 662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», зокрема п.2 вказаних Змін, яким було передбачено стягнення заборгованості з підстав, що стосуються кредитних відносин, зокрема кредитних договорів, які не посвідчені нотаріально і за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Вказана постанова Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року у справі № 826/20084/14 залишена без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 року.

Відповідно до статті 88 Закону України «Про нотаріат», нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Стаття 50 Закону України "Про нотаріат" передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти.

Захист прав боржника в процесі вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається в спосіб, передбачений підпунктом 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, - шляхом надіслання стягувачем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень боржнику. Натомість нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною, стягувачем, і не зобов`язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності.

Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт подання стягувачем відповідних документів нотаріусу не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такої.

З урахування приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України "Про нотаріат" захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості по спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису (правова позиція Верховного Суду України у справі № 6-887цс17 від 05.07.2017 року).

Відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

Відповідно до статті 253 ЦК України, перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

За загальним правилом перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша та п`ята статті 261 ЦК України).

Згідно ч.4 ст.206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

В судовому засіданні встановлено, що 12.05.2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Є.М. вчинено виконавчий напис, який зареєстровано в реєстрі за № 36379 про стягнення з ОСОБА_1 невиплачених в строк грошових коштів в розмірі 16809,78 грн. на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНПРОМ МАРКЕТ», якому ТОВ «Фінансова компанія «Груп Фактор» відступило право вимоги на підставі договору про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги № 14/12/2020-ФМ від 14.12.2020 року за Кредитним договором № 164/401670 від 06.02.2007 року, укладеним між Первісним кредитором Акціонерним товариством «Індустріально-експортний банк» та ОСОБА_1 (а.с.12)

Факт укладення кредитного договору підтверджується копією кредитного договору № 164/401670 від 06.02.2007 року, укладеного між АТ «ІНДУСТРІАЛЬНО-ЕКСПОРТНИЙ БАНК» та ОСОБА_1 , відповідно до умов якого останньому надавався кредит в розмірі 20000,00 грн., строком на 36 місяців, до 05.02.2010 року (включно), зі сплатою щомісяця 19% річних (а.с.13-14) та сторонами також було підписано додаток № 1 до цього договору від 06.02.2007 року, який є невід`ємною частиною цього договору, в якому визначено графік щомісячного погашення сум кредиту (а.с. 15). В нотаріальному порядку даний договір не посвідчувався.

Виконавчий напис № 36379 від 12.05.2021 року, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Є.М., перебуває на виконанні у старшого державного виконавця Бахмутського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) Моргуль Віталія Сергійовича, що підтверджено копією постанови про відкриття виконавчого провадження № 66065152 від 13.07.2021 року. (а.с.17)

Разом з тим, вказаний виконавчий напис нотаріусом вчинено 12.05.2021 року, тобто після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року у справі № 826/20084/14, доказів того, що укладений між банком та позивачем кредитний договір, який був наданий нотаріусу для вчинення виконавчого напису був посвідчений нотаріально, відповідачем не надано, що дає суду підстави для визнання оспорюваного виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника.

Вказане відповідає правовій позиції, викладеній у Постанові ВС від 12.03.2020 р. (справа № 757/24703/18-ц, провадження № 61-12629св19).

До того ж, згідно заявлених вимог, позивач оспорює заборгованість по кредитному договору, а відповідачем не надано суду доказів, які б підтверджували безспірність вказаної заборгованості на момент видачі виконавчого напису нотаріусом, а також доказів отримання позивачем письмової вимоги про усунення порушень, що передбачено підпунктом 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України та доказів набуття новим кредитором ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» права вимоги за договором, який укладено між позивачем та Акціонерним товариством «Індустріально-експортний банк», чим порушено права та законні інтереси позивача.

Крім того, виконавчий напис вчинено поза межами строку позовної давності, оскільки у стягувача право примусового стягнення боргу виникло 06.02.2010 року, а виконавчий напис вчинено нотаріусом 12.05.2021 року, тобто поза межами строків, встановлених ст.ст. 256, 257 ЦК України.

Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

При таких обставинах, суд дійшов висновку, що виконавчий напис про стягнення з позивача заборгованості за кредитним договором, нотаріусом вчинено на підставі норми закону, яка визнана нечинною у судовому порядку, без належного підтвердження безспірності вимог кредитора та позами межами строку позовної давності, відповідач в цій частині позов визнав, що не суперечить обставинам справи та закону, що дає суду підстави для задоволення заявлених позивачем вимог та визнання вищевказаного виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню.

Вирішуючи питання про стягнення з відповідача понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу адвоката, суд виходить з наступного.

Згідно із ч.2 ст.141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача.

Частиною 2 ст.137 ЦПК України встановлено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Згідно із частиною третьою вказаної норми закону, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору (статті 12, 46, 56 ЦПК України). Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Зазначені критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (Рішення ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited» проти України», «Заїченко проти України»).

Якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження тощо), розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення.

З матеріалів справи вбачається, що між позивачем та адвокатом Крохмальовою Л.П. 04.08.2021 року укладено договір про надання правової (правничої) допомоги та згідно п. 1.3. якого позивач зобов`язався оплатити працю адвоката у розмірі 4000,00 грн. (а.с.22), факт виконання адвокатом взятих на себе зобов`язань підтверджується актом приймання-передачі наданих послуг від 18.11.2021 року в якому детально вказано обсяг та вартість виконаних адвокатом робіт та загальна вартість виконаної адвокатом роботи складає 4000,00 грн. (а.с. 93), яка оплачена позивачем у повному обсязі, що підтверджується квитанцією від 01.10.2021 року (а.с.94), що дає суду підстави для висновку, що позивачем поза розумним сумнівом доведено розмір понесених ним витрат на правову допомогу адвоката, а розмір цих витрат відповідає критеріям як реальності наданих позивачу адвокатських послуг, так і розумної необхідності таких витрат, тому заперечення представника відповідача ОСОБА_2 в цій частині, суд оцінює критично, а понесені позивачем ОСОБА_1 витрати на правову допомогу підлягають стягненню з відповідача на користь позивача в розмірі заявлених останнім вимог, тобто 4000,00 грн.

Вирішуючи питання щодо судових витрат у виді сплаченого позивачем судового збору, суд керується ч.1 ст.142 ЦПК України, і оскільки відповідачем позов визнано до початку розгляду справи по суті, то 50 % сплаченого позивачем при подачі позову судового збору, що становить 454,00 грн. підлягають поверненню останньому із державного бюджету, а решту судового збору у розмірі 50 % від сплаченої суми, що також становить 454,00 грн., слід стягнути з відповідача на користь позивача відповідно до вимог ч.1 ст.141 ЦПК України.

Крім того, судовий збір у розмірі 454,00 грн., сплачений позивачем при подачі заяви про забезпечення позову, також підлягає стягненню з відповідача на користь позивача в повному обсязі, оскільки із змісту ч.1 ст.142 ЦПК України слідує, що приписи цієї норми підлягають застосуванню щодо судового збору, який сплаченого при подачі позову, а не при подачі заяви про забезпечення такого позову.

На підставі ст.ст.18, 50, 87, 88 ЗУ «Про нотаріат», ст.ст. 12, 81, 133, 141, 206, 247, 263- 265, 268, 273, 274-279, 354 ЦПК України суд,-

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНПРОМ МАРКЕТ» про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Євген Михайлович, Бахмутський міськрайонний відділ державної виконавчої служби Східного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) - задовольнити.

Визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис № 36379, вчинений 12.05.2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Євгеном Михайловичем про стягнення з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , який зареєстрований по АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНПРОМ МАРКЕТ» () невиплачених в строк грошових коштів у розмірі 16809,78 грн.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНПРОМ МАРКЕТ» (місцезнаходження: Київська область, м.Ірпінь, вул.Стельмаха Михайла, буд. 9-А, офіс 204, ) на користь ОСОБА_1 4908,00 грн. судових витрат, з яких: 454,00 грн. - 50 % сплаченого судового збору за подання позовної заяви, 454,00 грн. сплаченого судового збір за подання заяви про забезпечення позову, 4000,00 грн. витрат на правничу допомогу адвоката.

Повернути ОСОБА_1 з державного бюджету 454,00 грн. сплаченого судового збору, що становить 50 % суми сплаченого останнім судового збору при поданні позовної заяви згідно квитанції № 0.0..1 від 05.08.2021 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Дніпровського апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Головуючий - суддя: підпис А.А. Борцова