Ухвала

26 січня 2021 року

м. Київ

справа № 234/11368/17

провадження № 61-19526ск20

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Черняк Ю. В. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Донецького апеляційного суду від 02 червня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Колхозний ринок» про поновлення на роботі, відшкодування середнього заробітку за час вимушеного прогулу, моральної шкоди та компенсації вартості медикаментів,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Колхозний ринок» про поновлення на роботі, відшкодування середнього заробітку за час вимушеного прогулу, моральної шкоди та компенсації вартості медикаментів.

Рішенням Краматорського міського суду Донецької області від 17 січня 2020 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Поновлено ОСОБА_1 на роботі на посаді прибиральника території Товариства з обмеженою відповідальністю «Колхозний ринок» з 05 травня 2017 року.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Колхозний ринок» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 20 879,40 гривень, з відрахуванням прибуткового податку й інших обов`язкових платежів за період з 05 травня 2017 року по 17 січня 2018 року.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Колхозний ринок» на користь ОСОБА_1 на відшкодування моральної шкоди 5 000 гривень.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Допущено негайне виконання рішення в частині поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за один місяць в розмірі 2 463, 30 гривень, з відрахуванням прибуткового податку та інших обов`язкових платежів.

Постановою Донецького апеляційного суду від 02 червня 2020 року апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Колхозний ринок» задоволено.

Рішення Краматорського міського суду Донецької області від 17 січня 2018 року скасовано та ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

У грудні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до Верховного Суду з касаційною скаргою на постанову Донецького апеляційного суду від 02 червня 2020 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просила скасувати оскаржуване судове рішення та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

У касаційній скарзі ОСОБА_1 міститься клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження, яке обґрунтовано тим, що першу касаційну скаргу було подано нею 16 липня 2020 року, також з пропуском строку на касаційне оскарження. Ухвалою Верховного Суду від 06 серпня 2020 року поновлено строк на касаційне оскарження постанови Донецького апеляційного суду від 02 червня 2020 року. Касаційну скаргу на постанову Донецького апеляційного суду від 02 червня 2020 року залишено без руху, оскільки вона була оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 392 ЦПК України.

Разом з цим заявник вказувала, що встановлені карантинні обмеження завадили їй вчасно виконати вимоги ухвали Верховного Суду від 06 серпня 2020 року, у зв`язку з чим ухвалою Верховного Суду від 07 жовтня 2020 року касаційну скаргу ОСОБА_1 повернуто особі, яка її подала, що не перешкоджає повторному зверненню з такою касаційною скаргою.

Тому 21 грудня 2020 року ОСОБА_1 вдруге направила до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Донецького апеляційного суду від 02 червня 2020 року. Заява ОСОБА_1 про поновлення строку на касаційне оскарження не підлягає задоволенню, оскільки обґрунтовуючи наявність підстав для поновлення процесуального строку на касаційне оскарження, заявник фактично посилається на невиконання нею вимог ухвали Верховного Суду від 06 серпня 2020 року щодо усунення недоліків першої касаційної скарги, поданої до Верховного Суду 16 липня 2020 року і повернутої ухвалою Верховного Суду від 07 жовтня 2020 року. При цьому доказів наявності обставин, які б об`єктивно завадили їй виконати вимоги ухвали Верховного Суду від 16 липня 2020 року, фактично ОСОБА_1 не надано.

За таких умов Верховний Суд приходить до висновку про те, що зазначені доводи заявника не обумовлюють наявності поважних підстав пропуску строку на касаційне оскарження та можуть призвести до порушення прав іншої сторони і викликати сумніви в об`єктивності суду.

У зв`язку з вищезазначеним Верховний Суд позбавлений можливості визнати причини пропуску строку поважними та поновити його. Тому клопотання заявника про поновлення строку на касаційне оскарження не підлягає задоволенню.

Заявник протягом десяти днів з дня отримання ухвали про залишення касаційної скарги без руху має право звернутись до суду касаційної інстанції із заявою про поновлення строку та наданням відповідних доказів.

Частиною другою статті 389 ЦПК України визначено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

У пункті 5 частини другої статті 392 ЦПК України передбачено, що у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав).

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.

Заявник узагальнено посилається на порушення судом першої та апеляційної інстанції норм процесуального права, проте не зазначає конкретні обов`язкові підстави касаційного оскарження, визначені частиною другою статті 389 ЦПК України, що унеможливлює відкриття касаційного провадження.

Згідно із частиною другою статті 393 ЦПК України у разі, якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 392 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу, про що суддею постановляється відповідна ухвала.

Керуючись статтями 185, 389, 392, 393 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Донецького апеляційного суду від 02 червня 2020 року залишити без руху.

Надати для усунення зазначених вище недоліків касаційної скарги строк до 01 березня 2021 року, але який не може перевищувати десяти днів з дня вручення цієї ухвали.

Якщо заяву про поновлення строку на касаційне оскарження, з наданням відповідних доказів, не буде подано особою у зазначений строк або наведені підстави для поновлення строку касаційного оскарження будуть визнані неповажними, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відмову у відкритті касаційного провадження на підставі пункту 4 частини другої статті 394 цього Кодексу.

У разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали касаційна скарга вважатиметься неподаною та буде повернута заявникові.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Ю. В. Черняк