Д О Д А Т К О В Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
24 листопада 2021 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:
головуючого судді - Ярмола О. Я. ,
при секретарі - Кривенко О. С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні, в місті Біла Церква, в залі суду №5, заяву ОСОБА_1 про відшкодування судових витрат у цивільній справі за об`єднаними позовами ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей Білоцерківської міської ради про визначення місця проживання дитини і стягнення аліментів та за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: Служба у справах дітей Білоцерківської міської ради про визначення місця проживання дитини і стягнення аліментів -,
Заяву мотивовано тим, що рішенням Білоцерківського міськрайонного суду від 08.11.2021 року були в повному обсязі задоволені позовні вимоги ОСОБА_1 та заявник під час розгляду даної справи понесла витрати про які повідомляла суд і учасників процесу.
Сторони в судове засідання не з`явились, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.
Представник ОСОБА_1 подала суду заяву про розгляд питання відшкодування судових витрат за її відсутності.
Адвокат ОСОБА_2, Левківський Б.К., на електронну адресу суду направив листи про заперечення на дії головуючого при розгляді питання щодо відшкодування розміру судових витрат, заявлених позивачем та заперечення щодо розміру судових витрат.
Суд відхилив заперечення адвоката Левківського Б.К. щодо дій головуючого судді ц справі при розгляді питання про відшкодування судових витрат. Зокрема, представник відповідача зазначив, що, лише, 23.11.2021 року був повідомлений про розгляд питання про відшкодування судових витрат, тобто невчасне повідомлення сторони про розгляд даного питання стало перешкодою ОСОБА_2 взяти участь в судовому засіданні.
При цьому суд зазначає, що згідно ч. 2 ст. 246 ЦПК України для вирішення питання про судові витрати суд призначає судове засідання, яке проводиться не пізніше двадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог.
Рішення в даній справі було прийнято 08.11.2021 року, заява від 11.11.2021 р. про відшкодування судових витрат подана ОСОБА_1 до суду 17.11.2021 р., а розгляд питання про відшкодування стороні судових витрат було призначено до розгляду на 24.11.2021 р., про що були повідомлені всі учасники судового процесу.

Згідно ч. 3, 4 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення.

У разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви.

Отже, судом були дотримані процесуальні строки, передбачені нормами ЦПК України та неявка учасників справи, які були належно повідомлені про судове засідання не є перешкодою для розгляду даного питання.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає що заява про ухвалення додаткового рішення підлягає до часткового задоволення.

Судом встановлено, що 08.11.2021 року рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області було задоволено позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей Білоцерківської міської ради про визначення місця проживання дитини та стягнення аліментів, та відмовлено у задоволені позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: Служба у справах дітей Білоцерківської міської ради про визначення місця проживання дитини та стягнення аліментів.

17.11.2021 року на адресу суду надійшла заява позивача про відшкодування їй судових витрат по справі в розмірі 74000,00 грн.

Судом встановлено, що 09.06.2020 року між адвокатом Шевченко О.Ю. та ОСОБА_1 було укладено договір про надання правничої допомоги № б/н. та додаткова угода №1 до договору про надання правничої допомоги № б/н від 09.06.2020 року, відповідно до якої ОСОБА_1 зобов`язується сплатити адвокату передплату у сумі 2000,00 грн. та остаточний розрахунок у сумі 18000 грн. сплачується в строк, що не перевищує 10 днів після ухвалення рішення судом першої інстанції (Т. 7 а.с. 93).

Відповідно до додаткової угоди №2 від 26.08.2020 року, ОСОБА_1 зобов`язується сплатити адвокату фіксований розмір гонорару в сумі 20 000 грн., який сплачується у строк, що не перевищує 10 днів після ухвалення судом рішення (Т. 7 а.с. 94).

Заява про відшкодування судових витрат, понесених позивачем на правничу допомогу подана ОСОБА_1 11.11.2021 року, тобто, в межах строків, передбачених положенням статті 141 ЦПК України.

Відповідно до вимог ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Представник ОСОБА_2 , заперечуючи вимогу про відшкодування позивачу судових витрат на правничу допомогу вказав, що докази про вказані витрати надані стороною виключно в одній справі, з одним предметом спору та відсутні докази того, що адвокатом Шевченко О.Ю. надавалися докази або клопотання по двом справам, адвокат діяла в одній об`єднаній справі без будь-якого збільшення роботи, а відтак гонорар адвоката виззначеній у твердій грошовій сумі не може бути збільшено через процесуальні дії суду, зокрема у наслідок об`єднання судом в одне провадження двох позовних заяв з одним предметом та підставами позовних вимог.

Матеріали справи містять заяву ОСОБА_1 від 07.09.2020 року із зазначенням попереднього орієнтованого розрахунку суми судових витрат на професійну правничу допомогу 40 000 грн. (Т. 3 а.с.164).

Вказана заява подана ОСОБА_1 вже після об`єднання в одне провадження двох позовів.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків встановлених законом.

За змістом ч. 1 п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Пунктом 4 частини 1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» визначено, що договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Відповідно до ст. 26 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. За приписами ч.3 ст. 27 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», до договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права.

Договір про надання правової допомоги за своєю правовою природою є договором про надання послуг, який в свою чергу врегульовано Главою 63 Цивільного Кодексу України.

Зокрема, ст. 903 ЦК України передбачає, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку , що встановлені договором.

Стаття 632 ЦК України регулює поняття ціни договору; за приписами вказаної статті ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін, зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадку і на умовах, встановлених договором або законом, а якщо ціна в договорі не встановлена і не може бути визначена виходячи з його умов, вона визначається із звичайних цін, що склалися на аналогічні товари, роботи або послуги на момент укладення договору.

Згідно ст. 30 ЗУ «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару, підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначається в договорі про надання правової допомоги.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Зазначена правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16, постанові Верховного Суду від 15 квітня 2020 року у справі №199/3939/18-ц та у постанові від 09.06.2020 року у справі № 466/9758/16-ц, у постанові Верховного Суду від 30 вересня 2020 року у справі № 379/1418/18.

Згідно ч.4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Згідно правової позиція, викладеної в постанові Великої палати Верховного Суду від 19.02.2020 року у справі №755/9215/15-ц, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Також, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.

Позивачем було здійснено фактичні витрати на правничу допомогу в розмірі 40000,00 грн., що підтверджується договором про надання правової допомоги від 09.06.2020 року та додатковими угодами до договору №1 від 09.06.2020 року та № 2 від 26.08.2020р.

Згідно ч.4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Неспівмірність витрат на правничу допомогу із передбаченими законом критеріями є підставою для подання стороною-опонентом клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. При цьому, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка подає таке клопотання.

Таку правову позицію щодо права суду зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони, викладено в постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 134 ЦПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.

Згідно ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує, чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.

Враховуючи вищевикладене, надані позивачем докази в підтвердження здійснення відповідних витрат за укладеним договором про надання правничої допомоги, час і складність справи та обсяг виконаних робіт, принципи співмірності та розумності судових витрат, суд дійшов висновку про задоволення даної заяви в частині відшкодування ОСОБА_1 за рахунок ОСОБА_2 витрат на оплату правничої допомоги адвоката. Суд не вбачає підстав для зміни ціни договору про надання правничої допомоги від 09.06.2020 року чи підстав зменшення розміру витрат на правничу допомогу.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, відповідно до п. 2-4 ч. 3 ст. 133 ЦПК України, належать витрати пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до ч. 6 ст. 139 ЦПК України розмір витрат на підготовку експертного висновку на замовлення сторони, проведення експертизи, залучення спеціаліста, оплати робіт перекладача встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів.

Суд вважає, що не підлягають відшкодуванню ОСОБА_1 витрати, які пов`язані з оплатою психологічної експертизи, оскільки ні позивач, ні її представник не подавали докази вартості даних досліджень, не заявили про дані витрати і їх вартість під час розгляду справи по суті. Та, крім того, суд вважає, що консультативні послуги ТОВ «Міжнародного гуманітарного центру «Розрада» не відносяться до судових витрат, пов`язаних з розглядом справи в розумінні ст. 133 ЦПК України.

Згідно ст. 7 Закону України «Про судову експертизу» судово-експертну діяльність здійснюють державні спеціалізовані установи, їх територіальні філії, експертні установи комунальної форми власності, а також судові експерти, які не є працівниками зазначених установ, та інші фахівці (експерти) з відповідних галузей знань у порядку та на умовах, визначених цим Законом.

До державних спеціалізованих установ належать:

науково-дослідні установи судових експертиз Міністерства юстиції України;

науково-дослідні установи судових експертиз, судово-медичні та судово-психіатричні установи Міністерства охорони здоров`я України;

експертні служби Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства оборони України, Служби безпеки України та Державної прикордонної служби України.

Виключно державними спеціалізованими установами здійснюється судово-експертна діяльність, пов`язана з проведенням криміналістичних, судово-медичних і судово-психіатричних експертиз.

Слід зазначити, що судом при винесенні рішення в даній справі, не було вирішено питання, щодо стягнення з відповідача ОСОБА_2 судового збору за задоволену судом позовну вимогу про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання дитини аліментів.

Згідно ч. 3 ст. 6 Закону України «Про судовий збір» у разі коли в позовній заяві об`єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру.

Відповідно до п.3 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення, а також заявники у разі подання заяви щодо видачі судового наказу про стягнення аліментів.

Отже, з відповідача підлягає стягненню судовий збір в дохід держави в розмірі 768, 40 грн./ставка судового збору на час звернення до суду з даною вимогою /.

Керуючись ст. 12, 15, 81, 133, 134, 137, 141, 246, 270 ЦПК України, Законом України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», суд,-

У Х В А Л И В :

Задовольнити заяву про стягнення судових витрат частково.

Стягнути з ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 (ІПН НОМЕР_1 ), зареєстрованого в АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (ІПН НОМЕР_2 ) судові витрати по справі на правничу допомогу в сумі 40 000 грн. (сорок тисяч гривень).

Стягнути з ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 (ІПН НОМЕР_1 ) в дохід держави судовий збір за позовну вимогу про стягнення аліментів в сумі 768 грн. 40 коп.

Відмовити в решті вимог про стягнення судових витрат, пов`язаних з оплатою експертиз.

Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складання має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду

Додаткове рішення суду виготовлено та підписано 24.11.2021 року.

СуддяО. Я. Ярмола