Справа № 357/3755/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 листопада 2021 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі - головуючий суддя Цуранов А. Ю. , при секретарі Бутова Ю. В.,

за участю:

представник відповідача - адвокат Капустін В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

В С Т А Н О В И В :

У квітні 2021 року позивач ТДВ «СК «Ю.ЕС.АЙ» звернувся до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з вказаним позовом, в якому просить суд стягнути з ОСОБА_2 на його користь 23 181,33 грн. шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та судовий збір у розмірі 2 270 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 24.09.2019 року о 16 год. 30 хв. на автодорозі Р-04, 125 км + 200 м відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Mitsubishi» д.н.з. НОМЕР_1 з причепом під керуванням ОСОБА_2 та автомобіля «Volvo» р.н. НОМЕР_2 з причепом «Sommer» д.н.з. НОМЕР_3 . В результаті вищевказаного ДТП пошкоджено автомобіль «Volvo» та завдано збитків власнику вказаного ТЗ. Постановою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 08.11.2019 року у справі № 357/11239/19 ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні ДТП. Станом на дату настання ДТП, цивільно-правова відповідальність останнього була застрахована в ТДВ СК «Ю.ЕС.АЙ» відповідно до полісу № АО/0648585. ТДВ СК «Ю.ЕС.АЙ» відшкодувало власнику «Volvo» витрати на ремонт автомобіля у розмірі 23 181,33 грн. Вважаючи, що ДТП є безпосереднім наслідком невідповідності технічного стану автомобіля та обладнання забезпеченого транспортного засобу, з посиланням на п. «г» ст. 38.1.1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» позивач звернувся до суду з вказаним позовом.

07.04.2021 року відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями вказану справу передано на розгляд судді Цуранову А.Ю.

27.05.2021 року ухвалою судді позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження.

02.07.2021 року на адресу суду від відповідача надійшов відзив на позов. У відзиві зазначено, що вичерпний перелік підстав для подання регресного позову до водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив ДТП, передбачений у статті 38 Закону України №1961-ІV. Однак, ДТП по даній справі сталась не у зв`язку із невідповідністю технічного стану автомобіля, а через порушення відповідачем п.п. 2.3б п 22.2 Правил дорожнього руху України (падіння вантажу під час руху транспортного засобу). Перелік технічних несправностей і невідповідностей вимогам ПДР України, за яких забороняється експлуатація ТЗ, передбачений п. 31.4 Правил дорожнього руху України, а позивачем не надано належних доказів на підтвердження того, що ДТП є безпосереднім наслідком невідповідності технічного стану автомобіля та обладнання транспортного засобу вказаним вимогам. Крім того, у травні 2021 року відповідач отримав від позивача претензію № 8594/АК від 14.05.2020 року про відшкодування збитків у розмірі 23 151,33 грн. в порядку регресу, де вказано іншу підставу відшкодування збитків, а саме відповідач письмово не повідомив страховика про ДТП у 3-денний строк та не надав необхідні відомості про обставини події. Однак, 24.09.2019 року відповідач зателефонував на гарячу лінію позивача і повідомив страховика про настання страхового випадку, а також у призначений день і час з`явився в Департамент врегулювання збитків ТДВ СК «Ю.ЕС.АЙ» та надав усі необхідні документи. У зв`язку з безпідставністю позову, відповідач просить відмовити у його задоволенні в повному обсязі.

15.09.2021 року ухвалою суду задоволено клопотання адвоката Каплі А.С., що діє в інтересах позивача та ФОП ОСОБА_1 , залучено до участі у цивільній справі Фізичну особу-підприємця ОСОБА_1 в якості правонаступника позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Страхова компанія «Ю.ЕС.АЙ».

В судове засідання правонаступник позивача не з`явився, про розгляд справи повідомлений належним чином, в матеріалах справи міститься клопотання представника ФОП ОСОБА_1 про розгляд справи без його участі та участі заявника, позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав, надав пояснення аналогічні зазначеним у відзиві. Окремо зазначив, що причиною ДТП було те, що лопнула стяжка, яка кріпила вантаж, а стяжка - це не обладнання чи технічний стан автомобіля, що підтверджується розділом 31 ПДР України. Просив відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне.

24.09.2019 р. о 16 год. 30 хв. на автодорозі Р-04, 125 км + 200 м водій ОСОБА_2 , керуючи автомобілем «Mitsubishi» L 200 д.н.з. НОМЕР_1 та причепом В 2030 НТ д.н.з. НОМЕР_4 , під час руху не контролював закріпленість та розташування вантажу, не запобіг його падінню на проїзну частину дороги, в результаті чого автомобіль «Volvo» FH 12.380 НОМЕР_2 з причепом «Sommer» АW-160 т, НОМЕР_3 здійснив наїзд на вантаж та отримав механічні пошкодження та завдано матеріальних збитків.

Своїми діями гр. ОСОБА_2 порушив п.п. 2.3б, 22.2, Правил Дорожнього руху України за що його визнано винуватим у вчиненні правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП та застосовано до нього стягнення у виді штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, тобто 340 грн.

Вказане підтверджується копією постанови Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 08.11.2019 року у справі № 357/11239/19, яка набрала законної сили 18.11.2019 року.

Цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу марки «Mitsubishi» L 200 д.н.з. НОМЕР_1 станом на 24.09.2019 року була застрахована у ТДВ СК «Ю.ЕС.АЙ», що підтверджується копією полісу № АО/0648585 від 18.05.2019 року. Ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну майну становить 100 000 грн.

Власником автомобіля «Volvo» FH 12.380 НОМЕР_2 та причепу «Sommer» НОМЕР_5 , НОМЕР_3 є ОСОБА_3 , що вбачається зі свідоцтв про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_6 від 07.02.2017 року та серії НОМЕР_7 від 07.02.2017 року.

Відповідно до повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду за вх. № 19.59.0 від 15.10.2019 року, ОСОБА_3 25.09.2019 року звернувся до ТДВ СК «Ю.ЕС.АЙ» повідомивши про обставини події.

Згідно зі звітом ТОВ «Експертно-Асистуюча Компанія «Фаворит» № 15122 від 11.11.2019 року, матеріальний збиток, завданий власникові транспортного засобу «Volvo» FH 12.380 НОМЕР_2 , станом на 28.10.2019 року, складає 27 386,02 грн.

Розмір погодженого страхового відшкодування пошкодженого автомобіля становить 23 181,33 грн., що підтверджується страховим актом № 19.59.0 від 19.11.2019 року та розрахунком страхового відшкодування.

03.01.2020 року ОСОБА_3 страховою компанією перераховано страхове відшкодування у розмірі 23 181,33 грн., що підтверджується копією реєстру безготівкових термінових переказів ТДВ «СК «Ю.ЕС.АЙ» № RGMT-45 від 03.01.2020 року та копією платіжного доручення № 271 від 03.01.2020 року на суму 102 785,46 грн. за вказаним реєстром.

В матеріалах справи міститься копія претензії про відшкодування збитків в порядку регресу ТДВ «СК «Ю.ЕС.АЙ» за вих. № 8594/АК від 14.05.2020 року, направлена на адресу ОСОБА_2 з вимогою сплатити суму у розмірі 23 181,33 грн., де підставою відшкодування збитків в порядку регресу вказано п. «ґ» ст. 38.1.1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»: не повідомлення відповідачем страховика про ДТП у 3-денний строк та не надання необхідних відомостей про обставини події.

Правонаступником вимоги ТДВ СК «Ю.ЕС.АЙ» є Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 , що встановлено ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 15.09.2021 року.

Вказані обставини підтверджуються наявними в матеріалах справи письмовими доказами.

При вирішенні даної справи суд виходить з наступного.

За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів (стаття 1 Закону України "Про страхування").

Відповідно до статті 979 Цивільного кодексу України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Згідно із частиною другою статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речову право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використанням, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Частиною першою статті 1191 ЦК України передбачено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування.

Відповідно до статті 22.1 Закону № 1961-IV у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Підпунктом «г» пункту 38.1.1 частини 38.1 статті 38 Закону № 1961-IV страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо дорожньо-транспортна пригода визначена в установленому порядку безпосереднім наслідком невідповідності технічного стану та обладнання транспортного засобу існуючим вимогам Правил дорожнього руху.

Судом встановлено, що ДТП сталась з вини ОСОБА_2 , що підтверджується постановою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 08.11.2019 року у справі № 357/11239/19, яка в силу ст. 82 ЦПК України є обов`язковою для суду, тож позивачем правомірно сплачено страхове відшкодування на користь власника пошкодженого автомобіля в сумі 23 181,33 грн.

Вказаною постановою встановлено, що ОСОБА_2 порушив п.п. 2.3 «б», 22.2 Правил дорожнього руху України, що перебувають у прямому причинному зв`язку із дорожньо-транспортною пригодою та наслідками у виді спричинення пошкоджень транспортних засобів, відповідальність за яке передбачена ст. 124 КУпАП

Згідно з підпунктом «б» пункту 2.3 Правил дорожнього руху водій повинен бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі.

Відповідно до п. 22.2 Правил дорожнього руху, водій перед початком руху зобов`язаний перевірити надійність розташування і кріплення вантажу, а під час руху контролювати це, щоб запобігти його падінню, волочінню, травмуванню супроводжуючих осіб чи створенню перешкод для руху.

Таким чином, постановою суду від 08.11.2019 року константовано вину водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, шляхом відсутності контролю за правильністю розміщення та кріплення вантажу, що спричинило його падіння та пошкодження іншого транспортного засобу.

Разом з тим, вимоги до технічного стану транспортних засобів та їх обладнання передбачені п. 31 ПДР України. Відповідальність за керування водієм транспортного засобу, що має механічні несправності, з якими відповідно до встановлених правил експлуатація забороняється, передбачена ст. 121 КУпАП.

Постановою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 08.11.2019 року у справі № 357/11239/19 не встановлювалось, що ДТП сталося у зв`язку з невідповідністю технічного стану та обладнання транспортного засобу існуючим вимогам ПДР, оскільки ОСОБА_2 притягнутий до відповідальності за порушення п.2.3 «б» ПДР України, який покладає на водія обов`язок стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатись від керування цим засобом у дорозі. Тобто відповідач притягнутий до відповідальності за порушення правил ПДР, які не регулюють вимоги до технічного стану транспортного засобу. До відповідальності за ст. 121 КУпАП за порушення п. 31 ПДР України ОСОБА_2 не притягувався.

Необхідність встановлення судовим рішенням, яке набрало законної сили, що ДТП сталося із вини особи внаслідок невідповідності технічного стану його транспортного засобу вимогам Правил дорожнього руху, роз`яснена у постанові Верховного Суду від 20.11.2019 року у справі № 357/11181/17 (провадження № 61-41671св18).

До сфери обов`язкового страхування належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно із Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» № 1961-IV (далі - Закон № 1961-IV).

Обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема, з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок ДТП та захисту майнових інтересів страхувальників (стаття 3 Закону № 1961-IV).

Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (Закону № 1961-IV).

Відповідно до статті 6 Закону № 1961-IV страховим випадком є ДТП, що сталося за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Обмеження набуття страховиком завдавача шкоди права зворотної вимоги (регресу) випадками, які визначені у статті 38 Закону № 1961-IV, зумовлене тим, що набуття вказаного права щоразу після відшкодування цим страховиком шкоди потерпілому суперечило би меті страхування цивільно-правової відповідальності, об`єктом якого є майнові інтереси завдавача шкоди та яке забезпечує, зокрема, їх захист.

У частині першій статті 81 ЦПК України закріплено загальне правило розподілу обов`язків з доказування, а саме кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків наявності підстав звільнення від доказування.

З огляду на викладене, на переконання суду, матеріали справи не містять доказів того, що ДТП за участю відповідача є безпосереднім наслідком невідповідності технічного стану та обладнання транспортного засобу відповідача існуючим вимогам Правил дорожнього руху, за відсутності доказів причини технічної несправності автомобіля ОСОБА_2 , яка стала наслідком ДТП, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для застосував норми підпункту «г» пункту 38.1.1 статті 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» № 1961-IV (далі - Закон № 1961-IV) та стягнення у порядку регресу з відповідача на користь позивача суми страхового відшкодування, яка виплачена останнім потерпілій у ДТП особі, у зв`язку з чим в задоволенні позову необхідно відмовити.

На підставі ст. 141 ЦПК України понесені позивачем судові витрати необхідно віднести на рахунок позивача.

Керуючись ст. 4, 12, 13, 81, 141, 258, 263-265, 273, 352, 354 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів.

Оскільки в судовому засіданні оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складено 22.11.2021 року.

СуддяА. Ю. Цуранов