ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«22» січня 2021 року

м. Харків

справа № 644/9974/18

провадження № 22ц/818/1132/21

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Бурлака І.В. (суддя-доповідач),

суддів - Хорошевського О.М., Яцини В.Б.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_3

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 21 жовтня 2020 року в складі судді Ізмайлова І.К.

в с т а н о в и в:

У грудні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання.

Позовна заява мотивована тим, що він є студентом першого курсу денного відділення навчально - наукового інституту хімічних технологій та інженерії Національного технічного університету «Харківський політехнічний інститут» зі строком навчання чотири роки. Стипендію не отримує та не працює.

Вказав, що шлюб між його батьками розірвано 06 червня 2007 року. Наразі він проживає разом з матір`ю та знаходиться на її утриманні. Однак, коштів, які надає мати, недостатньо для його повноцінного навчання та життя. Його батько ОСОБА_3 працевлаштований, отримує стабільний заробіток. Проте, матеріальної допомоги на утримання у добровільному порядку не надає.

Просив стягнути з ОСОБА_3 аліменти на його утримання як повнолітнього сина, який продовжує навчання, у розмірі ј частини з усіх видів доходу, але не менше 50 % прожиткового мінімуму щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 21 жовтня 2020 року позовні вимоги ОСОБА_3 - задоволено; стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 , який продовжує навчання, аліменти на утримання у розмірі ј частини з усіх видів заробітку щомісяця, починаючи з 27 грудня 2018 року та до припинення навчання, але не більш ніж до досягнення ОСОБА_3 23 років; стягнуто з ОСОБА_3 на користь Державного бюджету України судовий збір в сумі 840,80 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення суду - скасувати у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не врахував, що будь-яких належних та допустимих доказів на підтвердження потреби позивача у матеріальній допомозі у зв`язку з навчанням не надано. Суд не встановив, чому позивач не отримує стипендію. Відомостей про розмір допомоги, яку позивачеві надає його мати, не надано.

Відзивів на апеляційну скаргу від учасників справи до суду апеляційної інстанції не надходило.

Частинами 1, 3 статті 369 ЦПК України передбачено, що справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою. Розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

Частиною 1 статті 369 ЦПК України передбачено, що апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно пункту 1 частини 4 статті 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах, що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, розірвання шлюбу та поділ майна подружжя.

Аналізуючи наведені норми права, судова колегія вважає за необхідне розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_3 необхідно залишити без задоволення, рішення суду - залишити без змін.

Рішення суду першої інстанції, з висновком якого погоджується судова колегія, мотивовано тим, що у зв`язку з продовженням навчання ОСОБА_3 потребує матеріальної допомоги, яку відповідач, будучи працездатним та офіційно працевлаштованим, має можливість надавати у розмірі ј від його заробітку (доходу) щомісячно.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_3 та ОСОБА_5 з 16 грудня 2000 року перебували у шлюбі, який розірвано 06 червня 2007 року (а. с. 4).

ОСОБА_3 та ОСОБА_5 є батьками ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а. с. 5).

ОСОБА_1 з 01 вересня 2018 року є студентом денної форми навчання освітнього ступеня «бакалавр», який навчається за спеціальністю 185 «Нафтогазова інженерія та технології» за освітньою програмою «Видобування нафти і газу» групи ХТ-618 навчально - наукового інституту хімічних технологій та інженерії Національного технічного університету «Харківський політехнічний інститут». Термін навчання з 01 вересня 2018 року по 30 червня 2022 року. Форма сплати за навчання - держбюджетна, доходів не отримує. Зазначене підтверджується довідками від 13 грудня 2018 року № 66-06-180/883, 12 грудня 2018 року № 66-06-18/1857, 21 лютого 2020 року № 66-04-180/139, 26 лютого 2020 року № 66-04-18/153 (а. с. 6, 7, 78, 80).

ОСОБА_1 зареєстрований та проживає разом з матір`ю - ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_1 (а. с. 8).

З довідки про доходи матері позивача ОСОБА_5 від 22 січня 2020 року № 12 вбачається, що вона працює у Товаристві з обмеженою відповідальністю «Тріада-ПАК» на посаді економіста. Загальна сума її доходу за період з 01 липня 2019 року по 31 грудня 2019 року склала 25 876,26 грн, а саме: 4312,22 грн на місяць у період з 01 липня 2019 року по 30 листопада 2020 року, 4315,66 грн - у грудні 2019 року (а. с. 79).

ОСОБА_1 у 2008 році отримав закриту черепно-мозкову травму. 11 квітня 2008 року йому була видалена селезінка, що підтверджується довідкою Комунального некомерційного підприємства «Міська поліклініка № 9» від 27 лютого 2020 року (а. с. 76, 86).

ОСОБА_3 24 жовтня 2014 року уклав шлюб з ОСОБА_6 (а. с. 41).

Статтею 199 СК України передбачений обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання. Якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу; право на утримання припиняється у разі припинення навчання; право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Стягнення аліментів на утримання повнолітніх дочки, сина, що продовжують навчання, є одним із способів захисту їх інтересів, забезпечення одержання ними коштів, необхідних для життєдіяльності, оскільки на період навчання вони не мають самостійного заробітку та потребують матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років.

При визначенні розміру аліментів необхідно враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 серпня 2018 року у справі № 748/2340/17 зроблено висновок щодо застосування статті 199 СК України, який полягає в тому, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання) виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: походження дитини від батьків або наявність між ними іншого юридично значущого зв`язку (усиновлення); досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину).

Згідно зі статтею 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу.

Відповідно до статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд, зокрема, враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

При встановленні потреби в утриманні повнолітньої дочки, сина суд повинен враховувати всі джерела, що утворюють її дохід, обов`язок обох батьків із надання відповідної матеріальної допомоги та спроможність останніх її надавати.

Відповідного висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 червня 2019 року, справа № 199/9339/16-ц, провадження № 61-32330св18.

У випадках, коли дитина потребує матеріальної допомоги у зв`язку з навчанням до досягнення нею двадцяти трьох років, правила статті 185 СК України (додаткові витрати на дитину) не застосовуються, зазначені правовідносини регулюються статтею 199 цього Кодексу (утримання дитини, яка продовжує навчання).

Такі висновки щодо застосування статті 185 СК України висловлені в постанові Верховного Суду України від 24 лютого 2016 року № 6-1296цс15, у постановах Верховного Суду від 29 січня 2018 року у справі № 622/373/16-ц, провадження № 61-1717 св 18, від 25 лютого 2020 року у справі № 521/4397/17, провадження № 61-39201св18.

Як вбачається з матеріалів справи, повнолітній ОСОБА_3 є студентом Національного технічного університету «Харківський політехнічний інститут». ОСОБА_3 самостійного заробітку не має у зв`язку з навчанням на денній формі, стипендії не отримує. Отже, позивач потребує матеріальної допомоги для оплати пов`язаних з навчанням витрат.

Сторонами не заперечувалось, що відповідач працює на посаді начальника відділення в Акціонерному товаристві «Укрзалізниця» Регіональна філія «Південна залізниця» Виробничий підрозділ «Харківський загін воєнізованої охорони». Відомостей щодо розміру доходів відповідача, зокрема, даних, що такий розмір не дає йому змоги сплачувати аліменти на утримання повнолітнього сина, матеріали справи не містять.

Доказів щодо наявності у відповідача ОСОБА_3 інших утриманців та аліментних зобов`язань суду не надано.

Встановивши, що позивач ОСОБА_3 продовжує навчатися у вищому навчальному закладі та у зв`язку з цим потребує матеріальної допомоги, а його батько ОСОБА_3 перебуває у працездатному віці та працевлаштований, має можливість надавати сину відповідну допомогу, суд першої інстанції, дослідивши та оцінивши усі надані сторонами докази на предмет їх належності, допустимості та достатності для правильного вирішення справи, дійшов обгрунтованого висновку про задоволення позову ОСОБА_3 та стягнення з ОСОБА_3 аліментів на повнолітнього сина, який продовжує навчання, у розмірі ј частини його доходів щомісячно.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постановах від 13 червня 2019 року у справі № 128/1121/17, провадження № 61-32681св18; від 30 січня 2020 року у справі № 227/5551/18, провадження № 61-13619св19.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_3 щодо того, що судом не встановлено, чому позивач не отримує стипендію, висновків суду не спростовують та не звільняють його від обов`язку надавати матеріальну допомогу повнолітньому сину, який продовжує навчання, незалежно від причин неотримання ним стипендії.

Посилання ОСОБА_3 в апеляційній скарзі на те, що відомостей про розмір допомоги, яку позивачеві надає його мати, не надано, є безпідставними. З довідки про доходи матері позивача ОСОБА_5 вбачається, що її заробітна плата становить близько 4000,00 грн на місяць, та відомості щодо наявності у неї інших доходів відсутні, що дає суду змогу оцінити розмір утримання, який вона спроможна надавати синові, та ухвалити рішення у справі з урахуванням таких даних. При цьому, відомостей щодо розміру власних доходів відповідачем не надано ані до суду першої, ані до суду апеляційної інстанції.

З огляду на вищевикладене, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та не дають підстав для висновку про неправильне застосування норм матеріального права та порушення судом норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Вирішуючи спір, який виник між сторонами справи, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив обставини справи та наявні у справі докази, надав їм належну оцінку, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Відповідно до статті 141 ЦПК України, а також згідно із пунктом 35 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» № 10 від 17 жовтня 2014 року із змінами зазначено, що вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати положення статті 141 ЦПК України та керуватися тим, що судовий збір та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишено без задоволення, підстав для перерозподілу судового збору судом апеляційної інстанції не вбачається.

Керуючись ст. ст. 367, 368, п. 1 ч. 1 ст.374, ст.375, ст. ст. 381 - 384, 389 ЦПК України

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - залишити без задоволення.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 21 жовтня 2020 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий І.В. Бурлака

Судді О.М. Хорошевський

В.Б. Яцина

Повний текст постанови складено 22 січня 2021 року.