Справа № 450/4163/18 Головуючий у 1 інстанції: Кіпчарський М.О.
Провадження № 22-ц/811/1841/21 Доповідач в 2-й інстанції: Мікуш Ю. Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 вересня 2021 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді Мікуш Ю.Р.

Суддів: Приколоти Т.І., Савуляка Р.В.

Секретар Іванова О.О.

З участю: відповідача ОСОБА_1 та його представника-адвоката Демідонт Б.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові цивільну справу № 450/4163/18 за апеляційною скаргою Моторного (транспортного) страхового бюро України на рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 24 квітня 2019 року у справі за позовом Моторного (транспортного) страхового бюро України до ОСОБА_2 про відшкодування в порядку регресу понесених витрат,-

в с т а н о в и в :

14 грудня 2018 року моторне (транспортне) страхове бюро України (далі МТСБУ) звернулось до суду із позовом до ОСОБА_2 про стягнення в порядку регресу понесених витрат у виді регламентованої виплати.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 04 квітня 2014 року у м. Ужгороді з вини ОСОБА_2 , який керував автомобілем «Мерседес-Бенц», номерний знак НОМЕР_1 , було скоєно ДТП.

Позивач посилався на те, що вина відповідача підтверджується постановою слідчого про закриття кримінального провадження від 29 травня 2014 року та який на дату скоєння ДТП не мав чинного договору обов`язкого страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

В результаті даної ДТП пішохід ОСОБА_3 отримала тяжкі тілесні ушкодження, якій відповідно до розрахунку на виплату страхового відшкодування нараховано збитки по ушкодженню здоров`я у розмірі 63384 грн.38 коп.

Вказані кошти згідно статті 41 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ виплачено потерпілій 02 лютого 2016 року, оскільки така особисто винуватцем ДТП не була відшкодована останній.

Враховуючи викладене МТСБУ просило суд стягнути з відповідача в порядку регресу 63 384 грн. 38 коп. понесених витрат у виді регламентної виплати.

Рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 24 квітня 2019 року у задоволенні позову відмовлено.

Постановою Львівського апеляційного суду від 07 грудня 2020 року апеляційну скаргу Моторного (транспортного) страхового бюро України залишено без задоволення. Рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 24 квітня 2019 року залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 21 квітня 2021 року постанову Львівського апеляційного суду скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

В апеляційній скарзі позивач зазначає, що суд першої інстанції правильно керувався ч. 5 ст. 1187 ЦК України, згідно з якою особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого, однак не врахував, що закон містить вказівку на перерозподіл доказування та зобов`язує саме відповідача довести, що шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, було спричинено внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого, тобто, не з вини відповідача. Вказує, що відсутність обвинувального вироку чи наявність постанови слідчого про відмову в порушенні кримінальної справи за ст. 286 КК України, не звільняє відповідача від обов`язку доказування того, що шкоду було завдано внаслідок непереборної сили чи умислу потерпілого. Також апелянт вказує, що посилання суду на те, що в ДТП за участю автомобіля Мерседес Бенц під керуванням ОСОБА_2 та пішохода ОСОБА_3 , останній було завдано шкоду у вигляді тілесних ушкоджень з вини самої ОСОБА_3 і тому шкода не повинна їй відшкодовуватись, не має за собою законних підстав, оскільки згідно з ч. 3 ст. 1193 ЦК України вина потерпілого не враховується у разі відшкодування додаткових витрат, передбачених частиною першою статті 1195 цього Кодексу, у разі відшкодування шкоди, завданої смертю годувальника та у разі відшкодування витрат на поховання. З наведених підстав просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити, а також стягнути з ОСОБА_2 судові витрати за подання позовної заяви та апеляційної скарги.

Представник відповідача ОСОБА_2 адвокат Демідонт Б.О. надав суду письмові пояснення у якій зазначає, що не погоджується із висновками суду касаційної інстанції, викладених у постанові від 21 квітня 2021 року у даній справі. Стверджує, що потерпіла ОСОБА_3 умисно, порушуючи свої обов`язки як пішохода щодо належного місця переходу проїжджої частини, стала причиною ДТП, а в діях водія ОСОБА_2 не вбачається порушення вимог Правил дорожнього руху, які б перебували у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з настанням ДТП та її наслідками у вигляді отриманих тяжких тілесних ушкоджень потерпілою.

Просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги Моторно (транспортного) страхового бюро України про відшкодування в порядку регресу понесених витрат в повному обсязі.

Заслухавши пояснення відповідача ОСОБА_2 та його представника-адвоката Демідонт Б.О. на заперечення доводів апеляційної скарги, вивчивши матеріали цивільної справи, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга МТСБУ підлягає до задоволення.

Матеріалами справи та судом встановлено, що 04 квітня 2014 року приблизно о 21:10 год. водій ОСОБА_2 , керуючи автомобілем «Мерседес-Бенц» р.н.з. НОМЕР_1 та рухаючись ним на автодорозі Львів-Шегині у напрямку до м.Львова при проїзді ділянки в районі 10 км + 250м, що у с.Зимна Вода Пустомитівського району, здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_3 , яка внаслідок наїзду отримала тяжкі тілесні ушкодження.

Згідно висновку судової автотехнічної експертизи № 1776 від 22 травня 2014 року причиною настання ДТП з технічної точки зору є факт виходу пішохода ОСОБА_3 на смугу руху автомобіля «Мерседес-Бенц» р.н.з. НОМЕР_2 під керування водія ОСОБА_2 на такій віддалі від останнього, яка вже була недостатньою для уникнення наїзду.

Згідно постанови слідчого ВР ДТП СУ ГУМВС України у Львівській області від 29 травня 2014 року в ході досудового розслідування встановлено, що в діях водія ОСОБА_2 не вбачається порушення вимог ПДР України, які б перебували у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з настанням даної ДТП та її наслідками у вигляді отримання тяжких тілесних ушкоджень потерпілою ОСОБА_3 , тому дане кримінальне провадження закрито у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 286 КК України.

Так як на час вчинення ДТП ОСОБА_2 не мав чинного договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, ОСОБА_3 звернулася до МТСБУ із заявою про виплату страхового відшкодування.

МТСБУ відшкодувало шкоду ОСОБА_3 у розмірі 63 384 грн. 38 коп., що підтверджується платіжними дорученнями від 02 лютого 2016 року № 717рв.

Відповідно до положень статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі по тексту Закон) у разі настання події, яка є підставою для проведення регламентної виплати, МТСБУ у межах страхових сум, що були чинними на день настання такої події, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Згідно підпункту «а» пункту 41.1 статті 41 вказаного Закону МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі.

У зв`язку з настанням події, передбаченої підпунктом «а» пункту 41.1 статті 41 Закону, МТСБУ здійснило відшкодування шкоди ОСОБА_3 .

Звертаючись до суду з позовом про відшкодування в порядку регресу виплачених грошових сум, МТСБУ просило задоволити позовну заяву та відшкодувати регламентні виплати потерпілій ОСОБА_3 в розмірі 63 384,38 грн. та судові витрати по справі.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено вини відповідача ОСОБА_2 та його умислу в заподіянні шкоди потерпілій ОСОБА_3 , а відтак відсутні підстави для задоволення позову.

Відповідно до частин першої-третьої статті 1166 Цивільного кодексу України (далі ЦК) майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Шкода, завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок непереборної сили, відшкодовується у випадках, встановлених законом.

Особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки (крім випадку відшкодування шкоди, завданої внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки), є те, що володілець такого джерела зобов`язаний відшкодувати завдану шкоду незалежно від його вини. Однак, відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, має свої межі, за якими відповідальність виключається. До них належить непоборна сила та умисел потерпілого.

Зазначене відповідає висновкам Верховного Суду у постановах від 05 червня 2019 року у справі № 466/4412/15-ц; від 15 серпня 2019 року у справі № 756/16649/13ц; від 03 червня 2020 року у справі № 345/3335/17.

Разом із тим шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, завжди є неправомірною та передбачає безвинну відповідальність власника такого джерела.

Щодо непоборної сили-це надзвичайна та невідворотна зовнішня подія, що позбавляє можливості за даних обставин запобігти негативним наслідкам її прояву. Непоборна сила є об`єктивним явищем, тобто подією яка не залежить від волі, свідомості та бажання людини. При цьому ця подія має стосовно діяльності суб`єкта зовнішній характер втручання. Невідворотність дії непоборної сили або шкоди, що заподіюється нею, тісно пов`язана з її надзвичайним характером. Саме надзвичайний характер події не дає можливості особі запобігти та відвернути настання негативних наслідків. Непоборною силою є подія, яка об`єктивно є невідворотною. Запобіти її прояву не здатна жодна особа з урахуванням її фізичних, економічних, технічних та інших можливостей.

Посилання суду першої інстанції на те, що в ДТП за участю автомобіля «Мерседес-Бенц» під керуванням водія ОСОБА_2 та пішохода ОСОБА_3 , де останній було завдано шкоду у вигляді тілесних ушкоджень з вини самої ОСОБА_3 і тому шкода не повинна їй відшкодовуватися, немає законних підстав, так як відповідно до ч.3 ст. 1193 ЦК вина потерпілого не враховується у разі відшкодування додаткових витрат, передбачених частиною першою статті 1195 цього Кодексу, у разі відшкодування шкоди, завданої смертю годувальника та у разі відшкодування витрат на поховання.

Відповідно до частини першої статті 1195 ЦК фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я фізичній особі, зобов`язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо.

Доводи відповідача ОСОБА_2 викладені у письмових поясненнях його представником адвокатом Демідонт Б.О. щодо умислу потерпілої ОСОБА_3 під час переходу проїзної частини дороги, суд апеляційної інстанції не приймає та вважає, що відсутність вини водія транспортного засобу та закриття кримінального провадження відносно нього не звільняє останнього від обов`язку відшкодувати шкоду завдану джерелом підвищеної небезпеки , оскільки відповідно до ст.1187 ЦК відповідальність наступає і без вини водія.

Відповідно до ч.1 п.3,4 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового судового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: п.3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; п.4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись ст.ст. 374 ч.1 п.2; 376 ч.1 п.п.3,4; 383; 384; 389-391 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Моторного (транспортного) страхового бюро України задовольнити.

Рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 24 квітня 2019 року скасувати.

Ухвалити нове рішення.

Позовні вимоги Моторного ( транспортного) страхового бюро України (МТСБУ) задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 зареєстрованого АДРЕСА_1 в користь Моторного (транспортного) страхового бюро України (МТСБУ) - 63 384,38 грн. (шістдесят три тисячі триста вісімдесят чотири грн.. 38 коп.) понесених регламентних виплат та судові витрати по справі в сумі 1762,00 грн. (дна тисяча сімсот шістдесят дві грн..) - всього 65 146,38 грн. (шістдесят п`ять тисяч сто сорок шість грн. 38 коп.).

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови, в порядку визначеному ст.ст. 389-391 ЦПК України.

Головуючий Ю.Р.Мікуш

Судді: Т.І.Приколота

Р.В.Савуляк