ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4391/21 Справа № 194/1414/15-ц Суддя у 1-й інстанції - Солодовник І. С. Суддя у 2-й інстанції - Єлізаренко І. А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 листопада 2021 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді Єлізаренко І.А.

суддів Красвітної Т.П., Свистунової О.В.

за участю секретаря Колесової А.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк Приватбанк на рішення Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 11 грудня 2018 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк Приватбанк до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2015 року АТ КБ Приватбанк звернулися до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

В обґрунтуванні позовних вимог АТ КБ Приватбанк посилається на те, що відповідно до укладеного кредитного договору №DNQTG100000195 від 07 вересня 2007 року банк зобов`язався надати ОСОБА_1 кредит у розмірі 12000 доларів США на термін до 07 вересня 2022 року, та 10 226 грн 25 коп. на сплату страхових платежів, відсотків за користування кредитом у розмірі 1,00 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 0,20 % від суми виданого кредиту, відсотків за дострокове погашення кредиту та винагороди за проведення додаткового моніторингу. Щомісячна сплата позичальником коштів для погашення заборгованості за кредитом складає 169,31 доларів США, а позичальник ОСОБА_1 зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строк та в порядку, встановлених кредитним договором. Банк свої зобов`язання за кредитним договором виконав, а саме видав ОСОБА_1 кредит у розмірі 12000 доларів США. 07 вересня 2007 року у забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором №DNQTG100000195 від 07 вересня 2007 року між банком та ОСОБА_2 було укладено договір поруки №DNQTG100000195, відповідно до умов якого останній поручився перед банком за виконання позичальником ОСОБА_1 взятих на себе кредитних зобов`язань за кредитним договором. Згідно умов вказаного договору поруки поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. У порушення умов договору позичальник ОСОБА_1 зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконував, а саме не здійснював погашення заборгованості за кредитом у встановленому договором порядку та строки. У зв`язку з чим виникла заборгованість за кредитним договором станом на 26 червня 2015 року у розмірі 10105,10 доларів США, з яких: заборгованість за кредитом 9050,37 доларів США; заборгованість по процентам за користування кредитом 433,25 доларів США, заборгованість по комісії за використання кредитом 96,00 доларів США, пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором - 33,05 доларів США, штраф (фіксована частина) - 11,80 доларів США, штраф (процентна складова) - 480,63 доларів США. Відповідно до п. 5 умов договору поруки, позивачем на адресу відповідачів було направлено письмову вимогу із зазначенням невиконаних зобов`язань за кредитним договором №DNQTG100000195. Вимога, що була пред`явлена до поручителя щодо виконання забезпеченого зобов`язання, залишена без задоволення. На підставі викладеного АТ КБ Приватбанк просили суд стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за кредитним договором №DNQTG100000195 від 07 вересня 2007 у розмірі 10105,10 доларів США, що за курсом 21,19 відповідно до службового розпорядження НБУ від 26 червня 2015 року складає 214127 грн.10 коп. та судові витрати.

Рішенням Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 11 грудня 2018 року відмовлено у задоволенні позовних вимог АТ КБ Приватбанк до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

В апеляційній скарзі АТ КБ Приватбанк просили рішення суду від 11 грудня 2018 року скасувати та ухвалити нове рішення, про задоволення позовних вимог АТ КБ Приватбанк в повному обсязі, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, порушення норм матеріального та процесуального права.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 09 жовтня 2019 року апеляційну скаргу АТ КБ Приватбанк залишено без задоволення. Рішення Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 11 грудня 2018 року залишено без змін ( т.2 а.с.125-129).

Постановою Верховного Суду від 10 лютого 2021 року касаційну скаргу АТ КБ ПриватБанк задоволено частково, постанову Дніпровського апеляційного суду від 09 жовтня 2019 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції ( т.2 а.с.192-197).

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст.12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Як вбачається з матеріалів справи, 07 вересня 2007 року між ЗАТ КБ Приватбанк та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір №DNQTG100000195, згідно з умовами якого банк зобов`язується надати кредит у розмірі 12000,00 доларів США на придбання квартири, на строк до 07 вересня 2022 року, зі сплатою страхових платежів, відсотків за користування кредитом у розмірі 1,00% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 0,20% від суми виданого кредиту, відсотків за дострокове погашення кредиту та винагороди за проведення додаткового моніторингу. Щомісячна сплата позичальником коштів для погашення заборгованості за кредитом складає 169,31 доларів США (т.1 а.с.21-23).

Позичальник ОСОБА_1 зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строк та в порядку, встановлених кредитним договором.

Банк свої зобов`язання за кредитним договором виконав, а саме видав ОСОБА_1 кредит у розмірі 12000 доларів США.

07 вересня 2007 року у забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором №DNQTG100000195 від 07 вересня 2007 року між банком та ОСОБА_2 було укладено договір поруки №DNQTG100000195, відповідно до умов якого останній поручився перед банком за виконання відповідачем ОСОБА_1 взятих на себе кредитних зобов`язань за кредитним договором (т1 а.с.24).

Відповідно до п.2 умов вказаного договору поруки поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Відповідно до п.4 у випадку невиконання боржником зобов`язань за кредитним договором, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. Згідно з п.п.11,12 Договір поруки діє до повного виконання зобов`язань за кредитним договором. Порука за цим договором припиняється після закінчення 5 років з дня настання терміну повернення кредиту за кредитним договором.

24 вересня 2010 року між ЗАТ КБ Приватбанк та ОСОБА_1 було укладено додаткову угоду до кредитного договору №DNQTG100000195 від 07 вересня 2007 року.

Відповідач ОСОБА_1 допустив неналежне виконання взятих на себе зобов`язань за кредитним договором, не здійснював погашення заборгованості за кредитом у встановленому договором порядку та строки.

З наданого банком розрахунку заборгованості вбачається, ОСОБА_1 має заборгованість за кредитним договором станом на 26 червня 2015 року у розмірі 10105,10 доларів США, з яких: заборгованість за кредитом 9050,37 доларів США; заборгованість по процентам за користування кредитом 433,25 доларів США, заборгованість по комісії за використання кредитом 96,00 доларів США, пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором - 33,05 доларів США, штраф (фіксована частина) - 11,80 доларів США, штраф (процентна складова) - 480,63 доларів США (т.1 а.с.12-16, т.3 а.с.4-7).

Банк на адресу відповідачів, згідно з поштовим реєстром та чеку від 14 серпня 2015 року, надіслав повідомлення від 27.06.2015 року за вих. №30.1.0.0/2 - 028 про погашення простроченої заборгованості за кредитним договором №DNQTG100000195 в термін не пізніше 5 календарних днів (т. 1 а.с.18-20).

Вимога банку, що була пред`явлена щодо виконання зобов`язання, залишена без задоволення.

Ухвалою Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 03 травня 2018 року призначено у цивільній справі за позовом ПАТ КБ Приватбанк до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості судову економічну експертизу, на вирішення якої поставлено наступні питання: 1. Чи відповідає розрахунок суми заборгованості умовам договору № DNQTG100000195 від 07 вересня 2007 року; 2. Чи вірно проведено розрахунок заборгованості згідно умов договору № DNQTG100000195 від 07 вересня 2007 року? 3. Якщо розрахунок невірний, то яка сума заборгованості відповідачів перед ПАТ КБ Приватбанк за договором № DNQTG100000195 від 07 вересня 2007 року? 4. Який розмір складає документально обґрунтований щомісячний платіж (в т.ч. за кредитом, процентами, комісією, страховими та іншими платежами), виходячи з базових умов викладених в кредитному договорі на момент його укладення? Проведення експертизи доручено Київський незалежній судово-експертній установі (04050, м. Київ, вул. Пимоненка, буд. 5), попереджено експертів про кримінальну відповідальність за ст.ст. 384, 385 КК України. Надано для проведення експертизи матеріали цивільної справи №194/1414/15-ц. Оплату за проведення експертизи покладено на сторони у справі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 порівну. Провадження у справі зупинено на час проведення експертизи (т.1 а.с.231-233).

Висновком експерта за результатами проведення судово-економічної експертизи у цивільній справі №194/1414/15-ц від 01 жовтня 2018 року встановлено, що у розрахунку заборгованості за договором № DNQTG100000195 від 07 вересня 2007 року, укладеного між ПАТ КБ Приватбанк та ОСОБА_1 виявлено: документальне необґрунтоване збільшення заборгованості за основним боргом (надання кредитних коштів) на суму 613,85 доларів США; у розрахунку заборгованості не відображено суми погашення основного боргу та загальних розмірів здійснення платежів по кредиту, крім того, умовами кредитного договору № DNQTG100000195 від 07 вересня 2007 року та додаткової угоди від 24 вересня 2010 року не визначено детальної інформації стосовно погашення заборгованості (відсутній графік платежів у розрізі погашення основного боргу, відсотків та щомісячної винагороди); у розрахунку заборгованості станом на 26 червня 2015 року банком при нарахуванні відсотків застосовувались ставки, не передбачені умовами кредитного договору № DNQTG100000195 від 07 вересня 2007 року, що не узгоджується з п.п. 4, 5 ст. 11 Закону України Про захист прав споживачів та п.п. 2.3, 3.5 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту; у розрахунку не відображено повного обсягу сплачених позичальником коштів в погашення пені; відсутній повний обсяг документів бухгалтерського обліку та інших документів, які відображають облік здійснених операцій за кредитним договором за досліджуваний період (з 07 вересня 2007 року по 26 червня 2015 року) та підтверджують заборгованість, зазначену у розрахунку заборгованості; відсутній повний обсяг документів бухгалтерського обліку ПАТ КБ Приватбанк та інших документів, у зв`язку з чим, неможливо в повній мірі дослідити відповідність розрахунку заборгованості умовам кредитного договору; відсутній повний обсяг документів бухгалтерського обліку та інших документів, які відображають облік здійснених операцій за кредитним договором за досліджуваний період (з 07 вересня 2007 року по 26 червня 2015 року) та підтверджують заборгованість, зазначену у розрахунку, в т.ч. відсутній графік погашення заборгованості (з відображенням щомісячних платежів у розрізі погашення основного боргу, відсотків та винагороди за надання фінансового інструменту), а також в межах матеріалів експертизи неможливо встановити дійсний розмір заборгованості за кредитним договором станом на 26 червня 2015 року, неможливо встановити документально обґрунтований розмір щомісячних платежів (в т.ч. за кредитом, процентів за користування кредитом, комісії, страхових та інших платежів) (т. 2 а.с. 1-30).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог АТ КБ Приватбанк, суд першої інстанції посилався на їх недоведеність належними та допустимими доказами, однак погодитися з такими висновками суду неможливо, оскільки суд дійшов них за неповного засування обставин, що мають значення для справи, що відповідно до ст.376 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду та ухвалення нового рішення.

Відповідно до положень ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1054 ЦК України.

Згідно ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

У ч. 1 ст. 553 ЦК України передбачено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.

У разі неналежного виконання боржником зобов`язань за кредитним договором передбачений ч. 4 ст. 559 ЦК України строк пред`явлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно з умовами договору визначено періодичними платежами, повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.

Частина 4 ст. 559 ЦК України передбачає три випадки визначення строку дії поруки: протягом строку, встановленого договором поруки (перше речення ч. 4 ст. 559 ЦК України); протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання, якщо кредитор не пред`явить вимоги до поручителя (друге речення ч. 4 ст.559 ЦК України); протягом одного року від дня укладення договору поруки (якщо строк основного зобов`язання не встановлено або встановлено моментом пред`явлення вимоги), якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя(третє речення ч.4 ст.559 ЦК України).

Отже, строк дії поруки (будь-який із зазначених у ч. 4 ст. 559 ЦК України) не є строком захисту порушеного права, а є строком існування суб`єктивного права кредитора й суб`єктивного обов`язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються.

Це означає, що зі збігом цього строку (який є преклюзивним) жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, у тому числі застосування судових заходів захисту свого права (шляхом пред`явлення позову), кредитор вчиняти не може.

З огляду на преклюзивний характер строку поруки й обумовлене цим припинення права кредитора на реалізацію даного виду забезпечення виконання зобов`язань застосоване в другому реченні ч. 4 ст. 559 ЦК України словосполучення «пред`явлення вимоги» до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання як умови чинності поруки слід розуміти як пред`явлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя. Зазначене положення при цьому не виключає можливість пред`явлення кредитором до поручителя іншої письмової вимоги про погашення заборгованості за боржника, однак і в такому разі кредитор може звернутися з такою вимогою до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання.

Виходячи з положень другого речення ч. 4 ст. 559 ЦК України слід дійти висновку про те, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов`язання за договором повинно бути пред`явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов`язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами) або з дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого ч. 2 ст.1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобов`язання (у разі якщо кредит повинен бути погашений одноразовим платежем).

Таким чином, закінчення строку, установленого договором поруки, так само як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобов`язання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя.

У ч. 4 ст. 559 ЦК України зазначено, що порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя.

Тобто, порука це строкове зобов`язання, і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, його сплив припиняє суб`єктивне право кредитора.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк може бути визначено актами цивільного законодавства, правочином або рішенням суду.

На підставі ч. 1 ст. 252, ч. 1 ст. 253 ЦК України строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями, годинами. Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Таким чином, умови договору поруки про його дію до повного припинення зобов`язань боржника не свідчать про те, що цим договором установлено строк припинення поруки у розумінні ст. 251 ЦК України, тому в цьому випадку підлягають застосуванню норми ч. 4 ст. 559 ЦК України.

З огляду на положення другого речення частини четвертої статті 559 ЦК України, в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, можна зробити висновок про те, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов`язання за договором повинно бути пред`явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов`язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами). У разі пред`явлення банком вимог до поручителя більш ніж через шість місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов`язання в силу положень частини четвертої статті 559 ЦК України, чинній на момент пред`явлення позову та ухвалення рішення судом першої інстанції, порука припиняється в частині певних щомісячних зобов`язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку.

У справі встановлено, 07 вересня 2007 року між ЗАТ КБ Приватбанк та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір №DNQTG100000195, згідно з умовами якого банк зобов`язується надати кредит у розмірі 12000,00 доларів США на придбання квартири, на строк до 07 вересня 2022 року, зі сплатою страхових платежів, відсотків за користування кредитом у розмірі 1,00% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 0,20% від суми виданого кредиту, відсотків за дострокове погашення кредиту та винагороди за проведення додаткового моніторингу. Щомісячна сплата позичальником коштів для погашення заборгованості за кредитом складає 169,31 доларів США (т.1 а.с.21-23).

Позичальник ОСОБА_1 зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строк та в порядку, встановлених кредитним договором.

Банк свої зобов`язання за кредитним договором виконав, а саме видав ОСОБА_1 кредит у розмірі 12000 доларів США.

07 вересня 2007 року у забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором №DNQTG100000195 від 07 вересня 2007 року між банком та ОСОБА_2 було укладено договір поруки №DNQTG100000195, відповідно до умов якого останній поручився перед банком за виконання відповідачем ОСОБА_1 взятих на себе кредитних зобов`язань за кредитним договором (т1 а.с.24).

Відповідно до п.2 умов вказаного договору поруки поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Відповідно до п.4 у випадку невиконання боржником зобов`язань за кредитним договором, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. Згідно з п.п.11,12 Договір поруки діє до повного виконання зобов`язань за кредитним договором. Порука за цим договором припиняється після закінчення 5 років з дня настання терміну повернення кредиту за кредитним договором.

24 вересня 2010 року між ЗАТ КБ Приватбанк та ОСОБА_1 було укладено додаткову угоду до кредитного договору №DNQTG100000195 від 07 вересня 2007 року.

Відповідач ОСОБА_1 допустив неналежне виконання взятих на себе зобов`язань за кредитним договором, не здійснював погашення заборгованості за кредитом у встановленому договором порядку та строки.

З наданого банком розрахунку заборгованості вбачається, ОСОБА_1 має заборгованість за кредитним договором станом на 26 червня 2015 року у розмірі 10105,10 доларів США, з яких: заборгованість за кредитом 9050,37 доларів США; заборгованість по процентам за користування кредитом 433,25 доларів США, заборгованість по комісії за використання кредитом 96,00 доларів США, пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором - 33,05 доларів США, штраф (фіксована частина) - 11,80 доларів США, штраф (процентна складова) - 480,63 доларів США (т.1 а.с.12-16, т.3 а.с.4-7).

Банк на адресу відповідачів, згідно з поштовим реєстром та чеку від 14 серпня 2015 року, надіслав повідомлення від 27.06.2015 року за вих. №30.1.0.0/2 - 028 про погашення простроченої заборгованості за кредитним договором №DNQTG100000195 в термін не пізніше 5 календарних днів (т. 1 а.с.18-20).

Вимога банку, що була пред`явлена щодо виконання зобов`язання, залишена без задоволення.

Пред`являючи позов, АТ КБ Приватбанк надав суду розрахунок кредитної заборгованості відповідача, виписку з особового рахунку, підтверджуючи письмовими доказами, тому саме відповідач згідно вимог процесуального законодавства України, якщо він заперечує проти поданих доказів, відповідно до вимог статей 12, 81 ЦПК України мав спростувати її розмір.

Судом першої інстанції у справі призначалася судова економічна експертиза, на вирішення якої ставилися питання щодо встановлення, чи вірно проведено банком розрахунок заборгованості згідно умов кредитного договору, чи дійсно у відповідачів наявна сума заборгованості за кредитними договором.

Слід зазначити, наданий експертом висновок від 01 жовтня 2018 року судово-економічної експертизи не підтверджує абсолютної відсутності заборгованості у позичальника перед банком, не заперечує її наявності, а лише фіксує неможливість її точного визначення (т.1 а.с.1-30).

Відповідно до статті 110 ЦПК України висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу.

Позичальником не надано належних та допустимих доказів на підтвердження відсутності заборгованості, не спростовано її розмір.

Таким чином, матеріалами справи підтверджується, що позичальник ОСОБА_1 має заборгованість за кредитним договором, яка ним добровільно не сплачується.

Щодо позовних вимог банку до поручителя ОСОБА_2 слід зазначити наступне.

З договору поруки вбачається, що в ньому не встановлено строку, після якого порука припиняється, а умова договору поруки про його дію до остаточного виконання сторонами своїх зобов`язань за кредитним договором (п.11 договору) не є встановленим сторонами строком припинення дії поруки, оскільки суперечить ч. 1 ст. 251 ЦК України та ч. 1 ст. 252 ЦК України, тому в цьому разі підлягають застосуванню норми ч. 4 ст. 559 ЦК України (яка діяла на час виниклих правовідносин), згідно яких порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя.

У кредитному договорі строк виконання основного зобов`язання чітко визначений 07 вересня 2022 року.

З наданого банком розрахунку заборгованості та виписки по особовому рахунку за кредитним договором вбачається, що останній платіж на погашення кредитної заборгованості здійснений позичальником 27 березня 2015 року у сумі 2351,30 доларів США (т.3 а.с.29)

14 серпня 2015 року банк на адресу відповідачів згідно з поштовим реєстром та чеком надіслав повідомлення від 27 червня 2015 року за вих. №30.1.0.0/2 - 028 про погашення простроченої заборгованості за кредитним договором №DNQTG100000195 в термін не пізніше 5 календарних днів (т. 1 а.с.18-20).

З позовними вимогами до позичальника ОСОБА_1 та поручителя ОСОБА_2 АТ КБ Приватбанк звернулися до суду 02 вересня 2015 року, тобто в межах встановленого ч. 4 ст. 559 ЦК України шестимісячного строку для звернення з вимогами до поручителя.

Отже, в даному випадку банк протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання АТ КБ Приватбанк, який в даному випадку має відраховуватися від дати здійснення останнього платежу на погашення кредитної заборгованості - 27 березня 2015 року, пред`явили вимоги до поручителя, а тому порука не є припиненою.

Таким чином, з відповідачів у солідарному порядку на користь банку підлягає стягненню заборгованість за вказаним кредитним договором, яка складається із: заборгованість за кредитом 9050,37 доларів США; заборгованість по процентам за користування кредитом 433,25 доларів США, заборгованість по комісії 96,00 доларів США, пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором - 33,05 доларів США.

Стосовно вимог банку про стягнення з відповідачів штрафу (фіксована частина) - 11,80 доларів США та штрафу (процентна складова) - 480,63 доларів США, слід зазначити наступне.

Цивільно-правова відповідальність це покладення на порушника невигідних правових наслідків, що ґрунтуються на умовах договору або на законі, та, які полягають у позбавленні його певних прав або у заміні невиконання обов`язку новим, або у покладенні на цю особу нового додаткового обов`язку. Покладення на боржника нових додаткових обов`язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу).

Відповідно до положень статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Згідно зі статтею 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - порушення строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором свідчить про недотримання імперативних положень, закріплених у статті 61 Конституції України, щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Отже, чинним законодавством запроваджено заборону одночасного застосування подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 14 липня 2021 року у справі № 759/11740/15-ц.

Тому, у задоволенні вимог банку про стягнення штрафів повинно бути відмовлено.

За таких обставин, враховуючи викладене, апеляційну скаргу АТ КБ Приватбанк слід задовольнити частково, рішення Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 11 грудня 2018 року скасувати та ухвалити нове рішення про часткове задоволення позовних вимог АТ КБ Приватбанк.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк Приватбанк задовольнити частково.

Рішення Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 11 грудня 2018 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк Приватбанк до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості скасувати.

Позовні вимоги Акціонерного товариства комерційний банк Приватбанк до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути солідарно із ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 ) та ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_2 ) на користь Акціонерного товариства комерційний банк Приватбанк заборгованість за кредитним договором №DNQTG100000195 від 07 вересня 2007 року станом на 26 червня 2015 року, яка складається із: заборгованість за кредитом 9050,37 доларів США; заборгованість по процентам за користування кредитом 433,25 доларів США, заборгованість по комісії 96,00 доларів США, пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором - 33,05 доларів США.

В іншій частині позовних вимог Акціонерного товариства комерційний банк Приватбанк - відмовити.

Стягнути із ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 ), ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_2 ) на користь Акціонерного товариства комерційний банк Приватбанк судовий збір у розмірі по 1605 грн. 96 коп. з кожного.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя І.А.Єлізаренко

Судді Т.П. Красвітна

О.В. Свистунова