Головуючий у І інстанції Киян Д.В. Єдиний унікальний номер 263/6364/20
Номер провадження 22-ц/804/297/21
Доповідач Барков В.М.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 січня 2020 року м. Маріуполь

Донецький апеляційний суд в складі:

головуючого судді Баркова В.М.,

суддів Мальцевої Є.Є.,

Ткаченко Т.Б.,

секретар Сікора М.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Маріуполі апеляційну скаргу представника акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» - Крилової Олени Леонідівни на рішення Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 04 листопада 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Маріуполі Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), третя особа: Акціонерне товариство «Комерційний Банк» «Приват Банк» про скасування арешту та заборони відчуження,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області з позовом до Центрального відділу державної виконавчої служби м. Маріуполь Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Харків) про скасування арешту та заборони відчуження. В обґрунтування позову зазначила, що Жовтневим районним судом м. Маріуполя Донецької області видано виконавчий лист про примусове виконання рішення Апеляційного суду Донецької області від 15.08.2012 р. № 22ц/0591/1310/2012 про стягнення з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в солідарному порядку на користь ПАТ «КБ «Приват Банк» заборгованості за кредитним договором № 223487- cred від 22.04.2008 р., а саме за основною сумою боргу 3385,92 долари США, заборгованості по процентам 3923,64 долари США, штраф в розмірі 2918, 18 грн. 13.09.2012 р. державним виконавцем Жовтневого ВЛВС ММУЮ Кукуц В.В. на підставі виконавчого листа №22ц0591/1310/ про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Приват Банк» 61958,45 грн. відкрито виконавче провадження № 34313657, в рамках якого накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно останньої та встановлена заборона на відчуження майна. 13.05.2014 р. державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документа по виконавчому провадженню ВП №3431365 на підставі п. 4 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження». Оскільки стягувач не скористався своїм правом у встановлені законом строки повторно надати виконавчий лист до виконання, а у задоволені його заяви про поновлення строку на пред`явлення не було відмовлено судом 05.09.2019 року, просила скасувати арешт та заборону на відчуження нерухомого майна, що належить їй на праві власності.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 04 листопада 2020 року позовні вимоги ОСОБА_1 до Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Маріуполі Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), третя особа: Акціонерне товариство «Комерційний Банк» «Приват Банк» про скасування арешту та заборони відчуження було задоволено. Знято арешт зі всього нерухомого майна ОСОБА_1 , накладеного відповідно до постанови про відкриття виконавчого провадження ВП № 34313657 від 13.09.2012 року, а також скасовано заборону на здійснення відчуження будь-якого майна, яке належить ОСОБА_1 .

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, з апеляційною скаргою звернулась представник АТ КБ «Приватбанк» - Кролова О.Л. в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просить рішення Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 04 листопада 2020 року скасувати та закрити провадження у справі. В обґрунтування скарги зазначає, що заявлені ОСОБА_1 вимоги не можуть розглядатись в позовному провадженні відповідно до вимог статей 42, 48, 175, 447 ЦПК України.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 свої позовні вимоги підтримує та просить залишити апеляційну скаргу АТ КБ «Приватбанк» без задоволення, а рішення Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 04 листопада 2020 року. Зазначає, що суд першої інстанції дійшов до вірного висновку по справі, оскільки станом на 04 листопада 2020 року на примусовому виконанні відсутній виконавчий лист щодо неї та її майна, строки пред`явлення виконавчого листа для АТ КБ «Приватбанк» сплили, виконавче провадження закрито та прийнята постанова про повернення виконавчого документу стягувачеві на підставі п. 4 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження», а тому накладений арешт підлягає скасуванню.

Сторони в судове засідання апеляційного суду не з`явилися, про час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином телефонограмою (а.с. 85, 86), тому суд відповідно до положень ст. 372 ЦПК України розглянув справу без їх участі без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу згідно із ч. 2 ст. 247 ЦПК України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені у постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини справи, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, які правовідносини випливають із встановлених обставин, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин та інші.

У відповідності з вимогами ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом встановлено, що нерухоме майно: ? частина житлового будинку АДРЕСА_1 та ? частини земельної ділянки, що розташована за цією ж адресою, належить ОСОБА_1 на праві приватної спільної часткової власності.

Відповідно до постанови державного виконавця Жовтневого відділу державної виконавчої служби Маріупольського міського управління юстиції від 13вересня 2012 року про відкриття виконавчого провадження № 34313657, державним виконавцем відкрито провадженні з виконання виконавчого листа № 22ц/0591/1310, виданого 25 серпня 2012 року Жовтневим районним судом м. Маріуполя Донецької області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «КБ «ПриватБанк» 61 958 грн. 45 коп. та накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно, що належить боржнику ОСОБА_1 у межах суми звернення стягнення: 61 958 грн. 45 коп., а також встановлена заборона здійснення відчуження будь-якого майна, яке належить боржнику ОСОБА_1 в межах суми боргу.

З копії Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 22 травня 2020 року № 209943368, вбачається, що на вказане нерухоме майно ОСОБА_1 було накладено обтяження на підставі постанови від 19 вересня 2012 року про відкриття виконавчого провадження № 33313657.

Відповідно до відомостей Центрального відділу державної виконавчої служби м. Маріуполь ГТУЮ у Донецькій області - виконавче провадження № 3431365, відкрите на підставі виконавчого листа № 22ц/0591/1310, виданого 25 серпня 2012 року Жовтневим районним судом м. Маріуполя Донецької області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «КБ «ПриватБанк» 61 958 грн. 45 коп. - завершено. 13 травня 2014 року державним виконавцем винесено постанову про повернення ВП №3431365, на підставі п. 4 ч. 1 ст. 47 ЗУ «Про виконавче провадження» (стягувач перешкоджає провадженню або не здійснює авансування).

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 05 вересня 2019 року у задоволенні заяви АТ «КБ «ПриватБанк» про видачу дублікату виконавчого листа та поновлення строку для пред`явлення виконавчого документу до виконання у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційни банк «Приват Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором - відмовлено.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 , суд першої інстанції посилаючись на ч. 5 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» зазначав, що оскільки станом на 04 листопада 2020 року на примусовому виконанні Центрального відділу державної виконавчої служби м. Маріуполь Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Харків) відсутній виконавчий лист № 22ц/0591/1310, то позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

З такими висновками суду першої інстанції не можна не погодитися.

Відповідно до частини 1 статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Захист цивільних прав це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав.

Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відтак зазначена норма визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликане поведінкою іншої особи.

Таким чином, підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту є порушення, невизнання або оспорюванні відповідного права.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів. А також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або держави та суспільні інтереси.

У абзаці 2 п. 11 постанови № 14 Пленуму «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року Верховний Суд України роз`яснив, що, оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси (частини перша та друга статті 3 ЦПК), то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорювані права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це.

Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Стаття 41 Конституції України гарантує, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.

Стаття 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, 1950 року, також гарантує, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Таким чином, суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорювані права, свободи та інтереси цих осіб, і залежно від встановленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Звертаючись із позовною заявою, ОСОБА_1 не скаржилась на дії чи бездіяльність державного виконавця. Зазначала, що існуючим арештом порушуються її майнові права, а тому вона має право на захист свого права у випадку порушення його відповідачем. У даному випадку нею було доведено належним чином, що її право власності на нерухоме майно порушено, тому у відповідності до ст. ст. 15, 16 ЦК України це право підлягає судовому захисту шляхом зняття арешту з належного їй майна та скасування заборони на його відчуження.

Частиною 5 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що у всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

Згідно роз`яснень що містяться в п. 1 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» № 5 від 03 червня 2016 року, у порядку цивільного судочинства захист майнових прав здійснюється у позовному провадженні, а також у спосіб оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби.

Оскільки позивачка не оскаржує дії або бездіяльність державного виконавця та належним чином довела, що її майнові права порушуються наявним арештом, суд першої інстанції вірно застосував норми чинного законодавства, задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 .

Доводи апеляційної скарги про порушення судом першої інстанції норм процесуального права не містять посилань на такі порушення, що призвели до неправильного вирішення страви, тому, з огляду на положення ч. 2 ст. 376 ЦПК України, не можуть бути підставою для скасування рішення.

З інших підстав рішення суду не оскаржується.

Оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та не дають підстав для висновку про незаконність чи необґрунтованість оскаржуваного рішення, тому відповідно до положень ст. 375 ЦПК України апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 374, 367, 375, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» - залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 04 листопада 2020 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складено 25 січня 2021 року.

Судді В.М. Барков

Є.Є. Мальцева

Т.Б. Ткаченко