Провадження № 2/127/2136/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.11.2021 м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області в складі:

в складі головуючого судді: Романюк Л.Ф.,

при секретарі: Курутіній О.В.,

за участі представника позивачів ОСОБА_1 ,

представника відповідача Пономаренка Д.Ю.,

відповідачки ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Вінниці цивільну справу за позовом ОСОБА_3 ( АДРЕСА_1 ), ОСОБА_4 ( АДРЕСА_1 ), ОСОБА_5 ( АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_6 ( АДРЕСА_2 ), ОСОБА_2 ( АДРЕСА_3 ) про визнання договору позики припиненим, визнання договору купівлі продажу удаваним правочином, визнання іпотеки такою, що припинена, витребування майна,-

В С Т А Н О В И В:

Позивачі ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 звернулися до суду з позовом до ОСОБА_6 , ОСОБА_2 про визнання договору позики припиненим, визнання договору купівлі продажу удаваним правочином, визнання іпотеки такою, що припинена, витребування майна.

Позов мотивовано тим, що 14.08.2008 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 було укладено договір позики, згідно якого ОСОБА_6 як позикодавець надала позичальнику ОСОБА_5 позику, а саме грошові кошти в сумі 48 400,00 грн., що еквівалентно 10 000, 00 доларів США на момент укладення вказаного договору.

Вказаний договір позики було укладено шляхом написання позичальником ОСОБА_5 боргової розписки.

Згідно вказаної розписки ОСОБА_5 взяв у ОСОБА_6 грошові кошти в борг та зобов`язався їх повернути на першу вимогу. В якості забезпечення виконання ОСОБА_5 перед ОСОБА_6 сторонами досягнуто домовленості про тимчасову передачу у власність ОСОБА_6 , на підставі договору купівлі продажу квартири АДРЕСА_4 . Після повернення вказаного боргу спірна квартира підлягає негайному безоплатному поверненню власникам шляхом укладення відповідної безвідплатної угоди. Вказану розписку написано одразу після передачі грошових коштів за договором позики 14.08.2008 року.

14.08.2008 року приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Ткачук М.В. було посвідчено договір купівлі продажу зазначеної квартири, який укладався з метою забезпечення виконання боргового зобов`язання ОСОБА_5 перед ОСОБА_6 на суму 48 440, 00 грн. , що еквівалентно 10 000, 00 доларів США.

При цьому, між ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_3 досягнуто усної згоди щодо того, що вказаною квартирою ОСОБА_6 не буде розпоряджатись на власний розсуд, в тому числі відчужувати, або передавати в якості забезпечення власних кредитних зобов`язань, крім випадку неповернення ОСОБА_5 боргу за розпискою.

Після укладення цього договору ОСОБА_7 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_3 продовжували проживати в квартирі.

ОСОБА_6 не вчиняла жодних дій, які б свідчили про її намір користуватись квартирою.

Оскільки ОСОБА_5 виконав зобов`язання перед ОСОБА_6 про що свідчить повернення йому боргової розписки, то вона зобов`язана була повернути квартиру попереднім власникам і, відповідно, не мала права відчужувати її у зв`язку з припиненням договору позики.

Попри це, згідно судового рішення у справі № 127/13946/17 про виселення зі спірної квартири в липні 2018 року було з`ясовано, що 20 серпня 2016 року на підставі посвідченого приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Стеблюк Н.В., власником спірної квартири являється ОСОБА_2 . Вказане підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Просили суд, визнати договір позики укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , що підтверджений розпискою, складеною 14 серпня 2008 року припиненим у зв`язку з виконанням зобов`язань за цим договором в повному обсязі.

Визнати договір купівлі продажу від 14.08.2008 року, посвідчений приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Ткачук М.В., зареєстрованого в реєстрі за № 3594 удаваним та встановити, що зазначений договір є договором іпотеки, який є таким, що припинений в зв`язку з припиненням основного зобов`язання. Витребувати з чужого незаконного володіння ОСОБА_2 на користь ОСОБА_5 1/5 частку квартири за адресою: АДРЕСА_5 , ОСОБА_3 2/5 часток квартири за адресою: АДРЕСА_5 , ОСОБА_4 2/5 часток квартири за адресою: АДРЕСА_5 .

В судовому засіданні представник позивачів ОСОБА_1 позовні вимоги підтримала за обставин викладених в справі, просила суд їх задовольнити.

Відповідачка ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, заперечувала, щодо їх задоволення. В судовому засіданні вказала, що спірну квартиру придбала за 6000,00 доларів США.

В судовому засіданні представник відповідачки ОСОБА_8 позовні вимоги не визнав, заперечував, щодо їх задоволення.

Відповідачка ОСОБА_6 в судове засідання не з`явилась, хоча про день, час та місце розгляду справи повідомлялась вчасно та належним чином.

Суд вважає за можливе провести розгляд справи у відсутність відповідачки ОСОБА_6 на підставі наявних в справі доказів.

Вислухавши думку учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що даний позов підлягає до задоволення зі слідуючих підстав.

14.08.2008 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 було укладено договір позики, згідно якого ОСОБА_6 як позикодавець надала позичальнику ОСОБА_5 позику, а саме грошові кошти в сумі 48 400,00 грн., що еквівалентно 10 000, 00 доларів США на момент укладення вказаного договору.

Вказаний договір позики було укладено шляхом написання позичальником ОСОБА_5 боргової розписки.

Згідно вказаної розписки ОСОБА_5 взяв у ОСОБА_6 грошові кошти в борг та зобов`язався їх повернути на першу вимогу. В якості забезпечення виконання ОСОБА_5 перед ОСОБА_6 сторонами досягнуто домовленості про тимчасову передачу у власність ОСОБА_6 , на підставі договору купівлі продажу квартири АДРЕСА_4 . Після повернення вказаного боргу спірна квартира підлягає негайному безоплатному поверненню власникам шляхом укладення відповідної безвідплатної угоди. Вказану розписку написано одразу після передачі грошових коштів за договором позики 14.08.2008 року (а.с. 15).

14.08.2008 року приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Ткачук М.В. було посвідчено договір купівлі продажу зазначеної квартири, який укладався з метою забезпечення виконання боргового зобов`язання ОСОБА_5 перед ОСОБА_6 на суму 48 440, 00 грн., що еквівалентно 10 000, 00 доларів США (а.с.27).

Відповідно до п. 3 договору купівлі продажу квартири від 14.08.2008 року, засвідчено, що продаж вчинено за 316100 грн., з яких продавці отримали від покупця 63 292,00 грн., а решту суми грошей 252 808,00 грн., що на день розрахунку еквівалентно 52190 доларів США по курсу продажу валют, встановленому НБ, покупець зобов`язувався сплатити продавцям протягом одного банківського дня після підписання цього договору та отримання кредиту в ВАТ «Ерсте Банк» (а.с.27).

Як зазначила в судовому засіданні представник позивачів ОСОБА_1 ніяких коштів в сумі 252 808 грн. ніхто за даним договором не сплачував.

Згідно ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Частиною 2 ст. 1047 ЦК України передбачено, що на підтвердження укладання договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Статтею 545 ЦК України встановлено, що прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов`язання. У цьому разі настає прострочення кредитора.

Статтею 526 ЦК України визначені загальні умови виконання зобов`язання, а саме: зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно до статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

У відповідності до ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Отже, доказом виконання ОСОБА_5 своїх обов`язків за договором позики свідчить повернення ОСОБА_6 боргової розписки, (письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.).

Слід зазначити, що відповідачка ОСОБА_6 в судове засідання не з`явилась та не спростувала виконання зобов`язання ОСОБА_5 .

За таких обставин слід дійти висновку про наявність підстав для визнання договору позики підтвердженого розпискою, складеною 14 серпня 2008 року припиненим у зв`язку з виконанням зобов`язань за цим договором в повному обсязі.

Як вбачається з розписки в якості забезпечення виконання зобов`язання ОСОБА_5 перед ОСОБА_6 сторонами було досягнуто домовленості про тимчасову передачу у власність ОСОБА_6 на підставі договору купівлі-продажу спірної квартири. Після повернення боргу квартира підлягала негайному безоплатному поверненню власникам шляхом укладення відповідної безвідплатної угоди.

Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Відповідно до ст.ст. 655,656 ЦК України за договором купівлі - продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому.

Згідно до ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Нормами ст.ст. 626, 627 ЦК України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Однак, з огляду на вищевикладене вбачається, що укладання оспорюваного договору купівлі-продажу не було спрямоване на настання реальних наслідків, так як право власності на спірну квартиру до ОСОБА_6 фактично так і не перейшло, оскільки належний об`єкт нерухомості, розташований за адресою: АДРЕСА_5 залишився в володінні та користуванні ОСОБА_9 .

Із наведеного можливо зробити висновок, що між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 в дійсності були наявні правовідносини за договорами позики, в забезпечення виконання зобов`язань за якими було укладено саме удаваний правочин - договір купівлі-продажу від 14.08.2008р., адже ОСОБА_6 жодним чином не володіла спірною квартирою.

Згідно з частиною 1 ст. 235 ЦК України удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Частиною 2 цієї статті передбачено, що якщо буде встановлено, що правочин вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили.

При цьому, Пленум Верховного Суду України у п. 25 своєї постанови «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 6.11.2009р. №9 роз`яснив, що за удаваним правочином сторони умисно оформляють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини. На відміну від фіктивного правочину, за удаваним правочином права та обов`язки сторін виникають, але не ті, що випливають зі змісту правочину.

Тобто воля сторін в удаваному правочині спрямована на встановлення інших цивільно-правових відносин, ніж ті, які передбачені правочином, а оскільки відповідно до ч. 1 ст. 202, ч. З ст.203 ЦК України головним елементом договору (правочину) є вільне волевиявлення та його відповідність внутрішній волі сторін, які спрямовані на настання певних наслідків, то основним юридичним фактом, який підлягає встановленню судом є дійсна спрямованість волі сторін при укладенні договору та з`ясування питання про те, чи не укладено цей договір з метою приховання іншого договору та якого саме.

При укладенні договору купівлі продажу від 14.08.2008 року був відсутній, як реальний намір ОСОБА_10 , ОСОБА_5 , ОСОБА_11 здійснити відчуження належного їм єдиного житла - квартири на умовах договору купівлі-продажу, так і реальний намір ОСОБА_6 отримати у власність дану квартиру та використовувати на власний розсуд.

Вказане підтверджується наступним:

Вартість, визначена в договорі купівлі-продажу не відповідає реальній вартості аналогічного нерухомого майна в період часу, коли було укладено оспорюваний договір.

ОСОБА_12 , ОСОБА_5 , ОСОБА_11 не отримували жодних коштів від ОСОБА_6 в якості розрахунку за вказану квартиру на підставі договору купівлі-продажу від 14.08.2008 року, оскільки відчуження не відповідало їх реальним намірам.

Ні до моменту, ні після укладення договору купівлі - продажу квартири від 14.08.2008 року, ОСОБА_12 , ОСОБА_5 , ОСОБА_11 не були зняті з реєстрації за вказаною адресою, продовжили проживати в даній квартирі по даний час, утримувати її та сплачувати за неї комунальні платежі.

ОСОБА_6 , не було передано ключі та технічний паспорт на квартиру, нею не вчинялося жодних дій, які б свідчили про намір ОСОБА_6 в користуванні квартирою, зокрема й не ставилося питання до ОСОБА_12 , ОСОБА_5 , ОСОБА_11 про усунення перешкод в користуванні даною квартирою (звільнення вказаної квартири та зняття з реєстрації місця проживання).

З наведеного вбачається, що реальне настання наслідків відчуження вказаної квартири, а також виникнення у ОСОБА_6 похідних від права власності прав розпорядження та користування квартирою не відповідає внутрішній волі сторін правочину та не спрямоване на настання правових наслідків, що були обумовлені вказаним правочином. При укладенні спірного договору купівлі-продажу сторони мали на меті забезпечити належне виконання договору позики.

Відповідно до ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою (пеня, штрафи), порукою, гарантією, заставою, тощо, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно до статті 572 ЦК України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

Згідно ч. 1, 3 ст. 575 ЦК України іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи. Правила про іпотеку землі та інші окремі види застав встановлюються законом.

Відповідно до ч. 1 ст.215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до ч.5 статті 203 ЦК України правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Таким чином наслідком удаваності правочину є його недійсність.

Відповідно до ст.593 ЦК України право застави припиняється у разі припинення зобов`язання, забезпеченого заставою. У разі припинення права застави внаслідок виконання забезпеченого заставою зобов`язання заставодержатель, у володінні якого перебувало заставлене майно, зобов`язаний негайно повернути його заставодавцеві.

Згідно ст. 3 ЗУ «Про іпотеку», в редакції чинній на момент укладення спірного договору, Іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору. Відповідно до положень ст. 9 вказаного Закону Іпотекодавець має право володіти та користуватись предметом іпотеки відповідно до його цільового призначення, якщо інше не встановлено цим Законом.

За таких обставин вбачається доведеним визнання договору купівлі- продажу удаваним правочином як такий, що в дійсності приховує укладений між сторонами договір застави (іпотеки), який є таким, що припинений в звязку з припиненням основного зобовязання. Наведені вище норми свідчать про те, що укладаючи договір купівлі-продажу квартири сторони приховували виникнення між ними іпотечних правовідносин та, фактично, укладення між ними договору іпотеки. Укладення фактично договору іпотеки та приховання його шляхом підписання договору купівлі-продажу відповідало дійсній волі та намірам усіх учасників угоди.

За таких обставин, правовідносини, що виникли між ОСОБА_13 , ОСОБА_5 , ОСОБА_11 з однієї сторони та ОСОБА_6 мають регулюватись нормами законодавства, що регулюють правовідносини іпотеки.

Відповідно до положень ст. 235 ЦК України удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили.

Згідно п. 25 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» за удаваним правочином (стаття 235 ЦК) сторони умисно оформляють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини. На відміну від фіктивного правочину, за удаваним правочином права та обов`язки сторін виникають, але не ті, що випливають зі змісту правочину.

Встановивши під час розгляду справи, що правочин вчинено з метою приховати інший правочин, суд на підставі статті 235 ЦК має визнати, що сторонами вчинено саме цей правочин, та вирішити спір із застосуванням норм, що регулюють цей правочин.

У справі № 398/4220/17 Верховний суд висловив позицію, що Відповідно до статті 235 ЦК України удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили.

Встановивши під час розгляду справи, що правочин вчинено з метою приховати інший правочин, суд на підставі статті 235 ЦК України має визначити правочин, який насправді вчинили сторони, та вирішити спір із застосуванням норм, що регулюють цей правочин. Якщо правочин, який насправді вчинено, суперечить закону, суд ухвалює рішення, в якому встановлює нікчемність цього правочину або визнає його недійсним. Таким чином, вимоги про визнання удаваним договору спрямовані на встановлення обставин, які є підставою для вирішення спору та підлягають з`ясуванню судом під час вирішення спору (пункти 43, 45 постанови Великої Палати Верховного Суду від 23 січня 2019 року у справі № 522/14890/16-ц, провадження № 14-498цс18).

Таким чином, вбачається, що між сторонами був укладений договір позики грошових коштів, повернення яких було забезпечено передачею в заставу (іпотеку) належної в тому числі позивачеві квартири. Зобов`язання за договором позики було припинено належним виконанням поверненням грошових коштів, у зв`язку з чим застава (іпотека) також вважається припиненою і підстави знаходження спірної квартири у власності добросовісного набувача наразі відсутні.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно із ст. 76, 77, 78 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

У відповідності до положень ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З огляду на вищенаведене, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, а тому в задоволенні останніх слід відмовити.

Оскільки суд дійшов до висновку про задоволення позову, то відповідно до ст. 141 ЦПК України всі судові витрати понесені позивачами по справі, підлягають стягненню з відповідачів.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 11, 202, 203, 215, 509, 575, 629, ЦК України, ст. ст. 12,81,141,223, 263-266 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_3 ( АДРЕСА_1 ), ОСОБА_4 ( АДРЕСА_1 ), ОСОБА_5 ( АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_6 ( АДРЕСА_2 ), ОСОБА_2 ( АДРЕСА_3 ) про визнання договору позики припиненим, визнання договору купівлі продажу удаваним правочином, визнання іпотеки такою, що припинена, витребування майна задовольнити.

Визнати договір позики укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , що підтверджений розпискою, складеною 14 серпня 2008 року припиненим у зв`язку з виконанням зобов`язань за цим договором в повному обсязі.

Визнати договір купівлі продажу від 14.08.2008 року, посвідчений приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Ткачук М.В., зареєстрованого в реєстрі за № 3594 удаваним та встановити, що зазначений договір є договором іпотеки, який є таким, що припинений в зв`язку з припиненням основного зобов`язання. Витребувати з чужого незаконного володіння ОСОБА_2 на користь ОСОБА_5 1/5 частку квартири за адресою: АДРЕСА_5 , ОСОБА_3 2/5 часток квартири за адресою: АДРЕСА_5 , ОСОБА_4 2/5 часток квартири за адресою: АДРЕСА_5 .

Стягнути з ОСОБА_6 , ІПН НОМЕР_1 , ОСОБА_2 , ІПН НОМЕР_2 на користь ОСОБА_3 , ІПН НОМЕР_3 , ОСОБА_4 , ІПН НОМЕР_4 , ОСОБА_5 , ІПН НОМЕР_1 , 6118,00 грн. судового збору по 3059,00 з кожної.

Рішення суду може бути оскаржено до Вінницького апеляційного суду, шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня проголошення. В разі проголошення вступної та резолютивної частини або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, в той же строк з дня складання повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст рішення виготовлено 17.11.2021 року.

Суддя: