Справа № 161/3250/21
Провадження № 4-с/161/31/21
У Х В А Л А

16 листопада 2021 року Луцький міськрайонний суд Волинської області у складі:

головуючого судді Кихтюка Р.М.

секретаря Демчук Т.В.,

з участю представника заявника М`яловіцького В.Л.,

суб`єкта оскарження ОСОБА_1 ,

представника заінтересованої особи Левчук О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Луцьку скаргу ОСОБА_2 на дії головного державного виконавця Луцького районного відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Львів), -

В С Т А Н О В И В :

Скаржник звернулася до суду із скаргою на дії державного виконавця Луцького районного відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Львів).

Скаргу мотивує тим, що в провадженні головного державного виконавця Луцького районного відділу ДВС перебуває зведене виконавче провадження №56507716, де вона є боржником.

Вказує, що в межах вказаного провадження державним виконавцем був проведений опис та арешт майна, а саме: житлового будинку загальною площею 238,0 кв.м. та земельної ділянки площею 0,08 га, що знаходяться в АДРЕСА_1 . Однак вказану постанову вона не отримувала.

Крім того, 03.12.2020 року державним виконавцем була винесена постанова про призначення суб`єкта оціночної діяльності-суб`єкта господарювання для участі у виконавчому провадженні з метою отримання письмового висновку щодо оцінки арештованого майна.

Зазначає, про вказані постанови вона дізналася лише 15.02.2021 року під час ознайомлення з матеріалами зведеного виконавчого провадження.

Вважає, що дії державного виконавця є неправомірними, оскільки вона жодного процесуального документу в межах виконавчого провадження №56507716 щодо опису майна та призначення суб`єкта оціночної діяльності-суб`єкта господарювання не отримувала, що свідчить про порушення державним виконавцем ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження».

Також вказує, що описаний житловий будинок та земельна ділянка знаходяться в заставі в ПАТ КБ «Приватбанк», а тому державний виконавець, порушивши вимоги ст. 51 Закону України, безпідставно описав та арештував житловий будинок, який перебуває в заставі банку на користь інших стягувачів.

Окрім того, посилається на дію Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» від 03 червня 2014 року, оскільки житловий будинок є єдиним місцем проживання її та її сім`ї, а також виступає забезпеченням за кредитним договором №73/с від 05.07.2006 року, укладеним з ПАТ КБ «Приватбанк».

При цьому, головним державним виконавцем розпочато процедуру щодо реалізації предмету іпотеки, у якому проживає малолітня дитина, однак дозвіл органу опіки та піклування відсутній.

Покликаючись на викладенні обставини, просила суд визнати неправомірними дії головного державного виконавця Луцького районного відділу державної виконавчої служби щодо опису та арешту житлового будинку та земельної ділянки, а також призначення суб`єкта оціночної діяльності-суб`єкта господарювання в межах зведеного виконавчого провадження №56507716 та скасувати вказані постанови.

В судовому засіданні представник скаржника скаргу підтримав з підстав, викладених у ній та просив її задовольнити.

Суб`єкт оскарження - державний виконавець Луцького районного відділу державної виконавчої служби в судовому засіданні просив відмовити в задоволенні скарги.

Представник заінтересованої особи АТ КБ Приватбанк також просила відмовити у задоволенні скарги.

Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що у задоволенні скарги слід відмовити з наступних підстав.

Ст. 447 ЦПК України передбачено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення ухваленого до цього кодексу, порушено їх права чи свободи.

Згідно ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ч. 1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Як з`ясовано в судовому засіданні, 20.10.2020 року державним виконавцем винесено постанову про опис та арешт майна (коштів) боржника, якою накладено арешт на майно, що належить боржнику ОСОБА_2 а саме: житлового будинку загальною площею 238,0 кв.м. та земельної ділянки площею 0,08 га, що знаходяться в АДРЕСА_1 (а.с. 13-15).

03.12.2020 року державним виконавцем була винесена постанова про призначення суб`єкта оціночної діяльності-суб`єкта господарювання для участі у виконавчому провадженні з метою отримання письмового висновку щодо оцінки арештованого майна (а.с. 16).

Згідно ч. 1 ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

За умовами ч. 3 ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі.

В даному випадку, арешт майна боржника в межах виконавчого провадження з приводу примусового виконання рішення майнового характеру накладений у відповідності до норм Закону України «Про виконавче провадження» для даної категорії проваджень, в тому числі стосовно стягнення коштів на користь іпотекодержателя у зведеному виконавчому провадженні АТ КБ «Приватбанк».

Жодних доводів того, що постанови про арешт майна боржника від 20.10.2020 року та про призначення суб`єкта оціночної діяльності-суб`єкта господарювання для участі у виконавчому провадженні від 03.12.2020 року є такими, що не відповідають вимогам Закону України «Про виконавче провадження» та винесеними всупереч його положенням, матеріали скарги не містять.

При цьому, посилання скаржника про неотримання вказаних постанов не заслуговують на увагу, оскільки як вбачається із матеріалів виконавчого провадження, вказані процесуальні документи надсилались боржнику, а конверти з вказаними постановами були повернуті у виконавчу службу з відмітками «за закінченням терміну зберігання» (а.с. ).

За змістом ч. 2, 3 ст. 451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Таким чином, зважаючи чи на вищевказане, суд приходить до висновку, що в задоволенні скарги слід відмовити.

А тому, керуючись ст.ст. 447, 451 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

В задоволенні скарги ОСОБА_2 на дії головного державного виконавця Луцького районного відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Львів) відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Волинського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст ухвали складений 19 листопада 2021 року.

Суддя Луцького міськрайонного суду

Волинської області Р.М. Кихтюк