Єдиний унікальний номер судової справи 487/5225/20
Номер провадження 22-ц/812/1938/21
Доповідач апеляційного суду Серебрякова Т.В.
Постанова

Іменем України

22 листопада 2021 року місто Миколаїв

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Миколаївського апеляційного суду в складі:

головуючого Серебрякової Т.В.,

суддів: Лисенка П.П., Самчишиної Н.В.,

з секретарем судового засідання Андрієнко Л.Д.,

за участі:

позивача ОСОБА_1 та її представника ОСОБА_2 ,

представника відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_4 ,

переглянувши у відкритому судовому засіданні за апеляційною скаргою представника позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2 рішення, яке ухвалено Заводським районним судом міста Миколаєва 09 вересня 2021 року, під головуванням судді Афоніної С.М. в приміщені цього ж суду у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про зміну способу стягнення аліментів,

УСТАНОВИЛА:

У вересні 2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3 про зміну способу стягнення аліментів.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 з 08 жовтня 2010 року перебували в зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Заводського районного суду міста Миколаєва від 12 лютого 2020 року.

Сторони мають двох малолітніх дітей: дочку ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

За заявою ОСОБА_1 , 25 вересня 2019 року, Заводським районним судом міста Миколаєва видано судовий наказ, відповідно до якого на ОСОБА_3 покладено обов`язок зі сплати аліментів на утримання двох неповнолітніх дітей в розмірі 1/3 частини заробітку (доходу), але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з 27 серпня 2019 року та до їх повноліття.

Проте, аліментів, які стягуються з відповідача, в умовах збільшення рівня цін та прожиткового мінімуму на дитину, недостатньо для матеріального утримання дітей.

Крім того, відповідач аліменти сплачує у мінімальному, призначеному судом, розмірі, а саме: 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідно віку.

При цьому, свої аліментні зобов`язання відповідач виконує недобросовісно та періодично виникає заборгованість за фактом його перебування за кордоном, з наступними виплатами з врахуванням заборгованостей.

Також, відповідач постійно приховує дійсний розмір свого заробітку, оскільки в Україні офіційно не працює, а є моряком та заробітну плату отримує за контрактом закордоном.

Позивач зазначає, що підчас перебування у шлюбі ОСОБА_3 отримував за місяць роботи не менше ніж 8 000 доларів США, та за меншу суму оплати за контрактом за кордон не виїжджав.

За такого, на думку позивача, відповідач сплачує аліменти в значно меншому розмірі ніж 1/3 частини свого дійсного заробітку.

Посилаючись на викладені обставини та порушення прав дітей на відповідний рівень життя, ОСОБА_1 просила змінити розмір аліментів, які стягуються з ОСОБА_3 на утримання двох малолітніх дітей: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , змінивши спосіб їх стягнення з 1/3 частки заробітку (доходу) на тверду грошову суму в розмірі 30 000 грн., тобто по 15 000 грн. на кожну дитину, щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням суду законної сили і до досягнення дітьми повноліття.

Відповідач ОСОБА_3 надав до районного суду відзив, в якому просив відмовити у задоволені позовних вимог. Зазначав, що хоча і є наразі безробітним, проте справно сплачує аліменти за судовим наказом, виданим 25 вересня 2019 року Заводським районним судом міста Миколаєва, та, за можливості, надає додаткову допомогу дітям, як-то придбання необхідних речей та одягу для останніх. Посилання позивача на те, що він має високооплачувану роботу не підтверджені належними доказами. Стверджував, що працював за контрактом ще до призначення судом аліментів, проте на сьогодні фірма збанкрутіла. При цьому, звертав увагу на те що позивачем не надано до суду доказів зміни її фінансового стану.

Рішенням Заводського районного суду міста Миколаєва від 09 вересня 2021 року в задоволені позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Судове рішення мотивовано тим, що позивачем не надано доказів на підтвердження наявності обставин з якими закон (ст.192 СК України) пов`язує можливість зміни розміру аліментів визначеного за рішенням суду.

В апеляційній скарзі представник позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2 , посилаючись на порушення районним судом норм матеріального та процесуального права, просив рішення районного суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Апеляційна скарга мотивовано тим, що районний суд не дослідив у справі докази, неправильно установив обставини, які мають значення для справи, та дійшов помилкового висновку про відмову у задоволенні позовних вимог. При цьому, позивач зазначала, що сума стягнутих аліментів є недостатньою для утримання дітей, а відповідач працює за контрактами за кордоном та отримує значні доходи, які позивач довести не може.

Згідно ч.ч.1,2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Так, забезпечення кожному права на справедливий суд та реалізація права особи на судовий захист мають здійснюватися з урахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також практики Європейського суду з прав людини, які відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого2006 року за №3477-IV застосовуються судами при розгляді справ як джерело права.

За змістом п.1 ст.6, ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР, ст.1 Першого протоколу до Конвенції кожен має право на розгляд його справи упродовж розумного строку судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Відповідно до ст.ст.1,3 ЦК України, ст.ст.2,4-5,12-13,19 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, що виникають з цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також справ, розгляд яких, в порядку цивільного судочинства, прямо передбачено законом.

При цьому, в порядку цивільного судочинства, виходячи із його загальних засад про неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини; судовий захист цивільного права та інтересу; справедливість, добросовісність та розумність, перш за все регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників.

Кожна особа, а у випадках, встановлених законом, органи та особи, яким законом надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси, мають право в порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів; або прав, свобод та інтересів інших осіб, інтереси яких вони захищають, державних чи суспільних інтересів.

Частина 1 ст.15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства (ч.2 ст.15 ЦК України).

З матеріалів справи убачається, що ОСОБА_3 та ОСОБА_1 з 08 жовтня 2010 року перебували в зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Заводського районного суду міста Миколаєва від 12 лютого 2020 року (а.с.14).

Сторони мають двох дітей: дочку ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.8,10).

25 вересня 2019 року Заводським районним судом міста Миколаєва видано судовий наказ у справі №487/6444/19 за яким стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання малолітніх дітей: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/3 частини заробітку (доходу), але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з 27 серпня 2019 року та до їх повноліття (а.с.15).

Постановою головного державного виконавця Заводського відділу державної виконавчої служби міста Миколаєва Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області від 23 жовтня 2019 року відкрито виконавче провадження за вищевказаним судовим наказом (а.с.17).

Відповідно до декларації про доходи та майно боржника фізичної особи від 08 січня 2020 року ОСОБА_3 не працює, заробітної плати не отримує (а.с.22-23).

Згідно розрахунку заборгованості зі сплати аліментів від 12 січня 2021 року, здійсненого головним державним виконавцем Заводського відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м Одеса) Носовою О.Г., боржник ОСОБА_3 заборгованості по аліментам станом на 31 грудня 2020 року немає, аліменти нараховані згідно середньої заробітної плати працівників для даної місцевості (а.с.110).

За інформацією з Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України №91-5994/0/15-21 від 18 лютого 2021 року, відповідач з 2019 року по теперішній час перетинав державний кордон України: з 04 квітня 2019 року по 20 липня 2019 року, з 02 вересня 2019 року по 26 грудня 2019 року, з 28 січня 2020 року по 03 лютого 2020 року та з 14 серпня 2020 року по 03 грудня 2020 року (а.с.138).

Звертаючись із позовом, ОСОБА_1 зазначала, що відповідач є працездатною особою працює за контрактами за кордоном, отримує дохід та має можливість сплачувати аліменти у більшому розмірі, але, у декларації про доходи та майно боржника, що була надана державному виконавцю, не вказав відомості щодо місця роботи та розміру свого доходу. Вважала, що отримані суми аліментів є недостатніми для утримання дітей, а тому, виходячи зі змісту позовних вимог, фактично ставила питання про зміну способу стягнення аліментів (з визначеної за судовим рішенням частки від заробітку (доходу) на стягнення у твердій грошовій сумі), так і про (зміну) збільшення їх розміру.

Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків (частина друга статті 51 Конституції України) і закріплюється в сімейному законодавстві, зокрема статтею 180 СК України на батьків покладено обов`язок по утриманню дитини до досягнення нею повноліття.

Відповідно до положень статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Згідно з частиною першої статті 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом.

Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів один із батьків дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

Розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Якщо суд встановить, що матеріальне становище платника аліментів, дозволяє йому утримувати дитину, він може збільшити розмір аліментів (частку заробітку (доходу), яка буде стягуватися як аліменти на дитину), що підлягає стягненню з платника аліментів. Свідченням зміни матеріального становища платника аліментів є зміна доходів, витрат, активів тощо. Під зміною сімейного стану розуміється з`явлення у сім`ї платника або одержувача аліментів осіб, яким вони за законом зобов`язані надавати утримування і які фактично знаходяться на їх утриманні. Таким чином, особа, яка одержує аліменти - одержувач аліментів, може звернутися до суду з позовом про збільшення розміру аліментів на дитину, якщо погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я платника аліментів.

Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів (абзац другий частини третьої статті 181 СК України).

Отримувати підвищений мінімальний розмір аліментів - це безумовне право, визначене законом, яке захищається в судовому порядку саме в інтересах дитини.

За положеннями статті 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки).

При розгляді позовів, заявлених з зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки стаття 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», стаття 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», стаття 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі») (постанова Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13).

Згідно зі статтею 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

В судовому засіданні апеляційної інстанції ОСОБА_1 зазначала, що питання зміни способу стягнення аліментів і встановлення їх у твердій грошовій сумі постало через недостатність розміру стягуваних аліментів, які були визначенні судовим рішенням, оскільки у зв`язку з тим, що діти підросли, збільшилися витрати на їх утримання, виховання і навчання, які позивач самостійно не може нести. Тобто, позивач визначила способом стягнення аліментів - їх присудження у твердій грошовій сумі.

Таким чином, відмова у задоволенні позову про зміну способу стягнення аліментів через те, що збільшити розмір аліментів не дозволяє матеріальне становище відповідача, і те, що позивачем не доведено фактичну спроможність відповідача сплачувати аліменти в розмірі більшому ніж встановлений рішенням суду, не ґрунтуються на вимогах закону та не узгоджується із визначеними законом способами виконання батьками обов`язку утримувати дитину.

Суд першої інстанції не з`ясував наявність або відсутність обставин зміни способу стягнення аліментів, визначених рішенням суду, на які посилалась позивач у позовній заяві, що унеможливило встановлення фактичних обставин справи, які мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з вимогами статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржене судове рішення цим вимогам не відповідає.

Отже, з огляду на матеріали справи та обсяг письмових доказів наданих сторонами, враховуючи в першу чергу якнайкраще забезпечення інтересів дітей, та те, що вони проживають разом із позивачем і остання апріорі несе більші витрати на їх утримання, колегія суддів вважає можливим позовні вимоги задовольнити частково, змінити спосіб стягнення аліментів і встановити їх у твердій грошовій сумі в розмірі 4 000 грн. на кожну дитину щомісячно до досягнення ними повноліття.

За такого, оскаржуване рішення суду на підставі ст.376 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням у справі нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

При цьому, апеляційний суд звертає увагу на те, що відповідач не позбавлений можливості звернутися до суду з позовом про зміну визначеного судом розміру аліментів з підстав, передбачених СК України, та наданням відповідних доказів на підтвердження підстав зміни розміру аліментів.

За правилами п.п. «в» п.4 ч.1 ст.382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Відповідно до частин 1,13 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

За такого, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір за розгляд справи у суді першої інстанції у розмірі 840 грн. 80 коп. та 1 261 грн. 20 коп. судового збору, за розгляд справи у суді апеляційної інстанції, а всього підлягає стягненню 2 102 грн.

Керуючись ст.ст.367,374,376,381,382 ЦПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Заводського районного суду міста Миколаєва від 09 вересня 2021 року скасувати та ухвалити у справі нове судове рішення.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про зміну способу стягнення аліментів задовольнити частково.

Змінити спосіб стягнення аліментів, що стягуються з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 на підставі судового рішення Заводського районного суду міста Миколаєва від 25 вересня 2019 року.

Стягнути з ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_2 ) на дочку ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі по 4 000 (чотири тисячі) грн. щомісячно на кожну дитину, починаючи з дня набуття рішенням суду законної сили і до досягнення дітьми повноліття.

Відкликати виконавчий документ, виданий 22 жовтня 2019 року Заводським районним судом міста Миколаєва на виконання судового наказу у справі №487/6444/19.

Стягнути з ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь держави судовий збір в розмірі 2 102 (дві тисячі сто дві) грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення у випадках та з підстав, передбачених ст.389 ЦПК України.

Головуючий Т.В. Серебрякова

Судді: П.П. Лисенко

Н.В. Самчишина

Повний текст судового рішення

складено 23 листопада 2021 року