Справа № 304/561/20 Провадження № 2-п/304/5/2021
У Х В А Л А

16 листопада 2021 року м. Перечин

Перечинський районний суд Закарпатської області у складі:

головуючого - судді Ганька І.І.,

за участі секретаря судового засідання Соханич Л.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду заяву ОСОБА_1 про поновлення пропущеного строку на подання заяви про перегляд заочного рішення Перечинського районного суду Закарпатської області від 02 лютого 2021 року у цивільній справі № 304/561/20 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення боргу, -

В С Т А Н О В И В:

04 червня 2021 року відповідач ОСОБА_1 звернувся в суд із заявою про перегляд заочного рішення Перечинського районного суду від 02 лютого 2021 року у справі №304/561/20, в якій просить вказане судове рішення скасувати та призначити справу до розгляду в загальному порядку. Мотивує її тим, що 28 травня 2021 року ним засобами поштового зв`язку отримано постанову Великоберезнянського МВ ДВС Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 13 травня 2021 року про відкриття виконавчого провадження № 65395861 на підставі виконавчого листа Перечинського районного суду Закарпатської області у справі № 304/561/20, стягувачем за яким є ОСОБА_2 . Враховуючи, що йому не було відомо про розгляд зазначеної справи судом, він звернувся до адвоката, який знайшов текст рішення суду від 02 лютого 2021 року у справі № 304/561/20 в Єдиному державному реєстрі судових рішень та ознайомив його із змістом, повідомивши про предмет і підстави позову, а також мотиви, яким керувався суд при його ухваленні. Із цим рішенням відповідач не згідний, оскільки при ухваленні рішення судом з порушенням норм матеріального та процесуального права неправомірно прийнято рішення про стягнення заборгованості за кредитними договорами без належних на те підстав. Так, будь-яких судових повісток по даній справі він не отримував, про дату та час судового засідання його у встановленому ЦПК України порядку повідомлено не було, що призвело до порушення належних йому прав як відповідача на заперечення проти позову, на подачу до суду відповідних доводів та доказів на обґрунтування своєї позиції. Крім цього, посилається на те, що позивачем не надано суду жодних належних та допустимих доказів на підтвердження передачі коштів відповідачу. За таких обставин, він не заперечує факту підписання ним розписки, проте заперечує отримання у борг будь-яких коштів згідно договору позики від позивача у справі ОСОБА_2 . Таким чином, просить заяву задовольнити.

Також у заяві про перегляд заочного рішення ОСОБА_1 одночасно клопоче про поновлення строку для подання заяви про перегляд заочного рішення, яке мотивує тим, що присутнім на судовому засіданні не був, про наявність рішення суду йому стало відомо тільки 28 травня 2021 року, тобто у момент отримання постанови органу ДВС про відкриття виконавчого провадження № 65395861 від 13 травня 2021 року.

У судове засідання заявник ОСОБА_1 не з`явився, хоча про дату, час і місце засідання повідомлявся належним чином.

Позивач ОСОБА_2 у судове засідання не з`явився, однак подав до суду письмові заперечення, в яких просив розгляд справи провести без його участі, заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення залишити без задоволення. Свою позицію мотивував тим, що відповідач пропустив визначений ст. 284 ЦПК України строк подання заяви про перегляд заочного рішення та не надав жодного доказу, яким би підтверджувалася поважність причин його неявки до суду і неподання відзиву на позов з належними доказами. Твердження ОСОБА_1 про неотримання будь-яких судових документів спростовується відмітками про вручення судових повісток за адресою його проживання. Що стосується суті позовних вимог, то відповідачем доказів у обґрунтування заперечень проти позову, які б мали істотне значення для правильного вирішення справи, не надано ОСОБА_1 не заперечує факту написання ним розписок, текстом яких посвідчується факт отримання ним грошової позики у розмірі, визначеному у позові, а подана заява про перегляд рішення фактично є незгодою відповідача з судовим рішенням, оскільки він посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права при його ухваленні.

Відповідно до ч. 1 ст. 287 ЦПК України заява про перегляд заочного рішення розглядається в судовому засіданні. Неявка осіб, належним чином повідомлених про дату, час і місце засідання, не перешкоджає розгляду заяви.

Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи щодо необхідності поновлення строку на подання заяви про перегляд заочного рішення, суд вважає за необхідне відмовити в поновленні строку на подання заяви про перегляд заочного рішення та залишити вказану заяву без розгляду з огляду на наступне.

Встановлено, що заочним рішенням Перечинського районного суду Закарпатської області від 02 лютого 2021 року у справі № 304/561/20 позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення боргу задоволено частково стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , борг за договорами позики від 11 листопада та 02 грудня 2016 року в розмірі 70 214 (сімдесят тисяч двісті чотирнадцять) грн. 99 коп., з яких 64 446 (шістдесят чотири тисячі чотириста сорок шість) грн. 58 коп. заборгованість за тілом позики та 5 768 (п`ять тисяч сімсот шістдесят вісім) грн. 41 коп. заборгованість за 3 % річних від простроченої суми; а також судові витрати у сумі 735 (сімсот тридцять п`ять) грн. 16 коп., з яких 702 (сімсот дві) грн. 30 коп. судового збору і 32 (тридцять дві) грн. 86 коп. витрат, пов`язаних з вчиненням інших дій, необхідних для розгляду справи; у задоволенні решти позовних вимог відмовлено (а. с. 40-45).

Також встановлено, що відповідачу ОСОБА_1 копія зазначеного рішення суду вручена 05 березня 2021 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (а. с. 50).

Відповідно до ст. 284 ЦПК України заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

При цьому встановлено, що із заявою про перегляд та скасування заочного рішення Перечинського районного суду Закарпатської області від 02 лютого 2021 року у справі №304/561/20, а також поновлення строку на подання заяви про перегляд заочного рішення ОСОБА_1 звернувся до суду тільки 04 червня 2021 року (а. с. 56-60).

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ч. 2, 4 ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Стаття 43 ЦПК України чітко визначає права та обов`язки сторін по справі, а відповідно до ч. 1 ст. 44 цього Кодексу учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

У статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» зазначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Прецедентна практика Європейського Суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух. Правосуддя має бути швидким. Тривала невиправдана затримка процесу практично рівнозначна відмові в правосудді (Рішення Суду у справі «Жоффр де ля Прадель проти Франції» від 16 грудня 1992 року).

З цього приводу прецедентними є також рішення Європейського суду з прав людини у справах «Осман проти Сполученого королівства» від 28 жовтня 1998 року та «Креуз проти Польщі» від 19 червня 2001 року. У вказаних рішеннях зазначено, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

Таким чином, враховуючи вищенаведене та те, що доводи ОСОБА_1 щодо невручення йому заочного рішення суду від 02 лютого 2021 року у цивільній справі №304/561/20 не знайшли свого підтвердження та спростовуються наявним у матеріалах справи рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (а. с. 50), заява про перегляд такого рішення подана заявником тільки 04 червня 2021 року, тобто після спливу строків, визначених ЦПК України, а будь-яких інших підстав для поновлення пропуску строку на подання заяви про перегляд заочного рішення відповідачем взагалі не наведено, тому заява до задоволення не підлягає.

Разом з цим, Главою 11 ЦПК України не врегульовано наслідки, які настають в результаті пропуску процесуального строку, встановленого для подання заяви про перегляд заочного рішення.

Відповідно до ч. 9 ст. 10 ЦПК України якщо спірні відносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого - суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права).

Згідно ч. 1 ст. 127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Відповідно до ст. 126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Виходячи з принципу змагальності в цивільному процесі, прав та обов`язків сторін у справі, визначених ЦПК України, суд виключно з ініціативи та в межах доводів сторін може поновити строк на звернення до суду за обґрунтованим їх зверненням.

У разі пропуску строку звернення до суду особа зобов`язана обґрунтувати поважність причин такого пропуску.

Поважними причинами можуть визнаватися лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій та підтвердженні належними доказами.

Відповідно до положення статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд. Одним з елементів справедливого судового розгляду є принцип правової визначеності прав і обов`язків сторін спору та неможливість безпідставного поновлення пропущеного процесуального строку для оскарження рішення суду, що набрало законної сили, лише з метою його скасування на шкоду інтересам іншого учасника процесу.

Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) зазначав, що право на звернення до суду, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним; воно може бути обмеженим, особливо щодо умов прийнятності скарги, оскільки за своєю природою це право вимагає регулювання з боку держави, яка щодо цього користується певними межами самостійного оцінювання (рішення в справі «МПП «Голуб» проти України» від 18 жовтня 2005 року).

У рішенні ЄСПЛ від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України» зроблено висновок про те, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. У кожній справі національні суди мають перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип res judicata, особливо коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів ні в часі, ні в підставах для поновлення строків.

Аналіз практики ЄСПЛ свідчить про те, що у процесі прийняття рішень стосовно поновлення строків звернення до суду або оскарження судового рішення, ЄСПЛ виходить із наступного: 1) поновлення пропущеного строку звернення до суду або оскарження судового рішення є порушенням принципу правової визначеності, а тому у кожному випадку таке поновлення має бути достатньо виправданим та обґрунтованим; 2) поновленню підлягає лише той строк, який пропущений з поважних, об`єктивних, непереборних, не залежних від волі та поведінки особи обставин; 3) оцінка поважності причин пропуску строку має здійснюватися індивідуально у кожній справі; 4) будь-які поважні причини пропуску строку не можуть розцінюватися як абсолютна підстава для поновлення строку; 5) необхідно враховувати тривалість пропуску строку, а також можливі наслідки його відновлення для інших осіб.

Перелік поважних причин, які враховуються для поновлення пропущеного строку, законом не встановлено, а тому вони визначаються у кожному конкретному випадку, виходячи з певних обставин, які мають юридичне значення.

У рішенні ЄСПЛ від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментарія Сандерс С. А. проти Іспанії» зазначено про те, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Обов`язком заінтересованої сторони є прояв особливої старанності при захисті своїх інтересів (рішення ЄСПЛ від 04 жовтня 2001 року у справі «Тойшлер проти Німеччини»).

Встановлення процесуальних строків законом передбачено з метою дисциплінування учасників цивільного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених ЦПК України певних процесуальних дій. Інститут строків у цивільному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у цивільних правовідносинах, а також стимулює учасників цивільного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.

Судом досліджуються підстави для поновлення строку звернення до суду виключно з ініціативи та в межах наведених доводів особи, яка подала заяву. Незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду.

У пункті 47 рішення у справі «Устименко проти України» ЄСПЛ зазначив, що рішення про поновлення строку на оскарження може порушити принцип правової визначеності та свобода розсуду судів при вирішенні питання про поновлення не є необмеженою. У кожному випадку суди мають встановлювати, чи виправдовують причини поновлення строку на оскарження втручання у принцип остаточності судового рішення.

Дотримання строків є однією з гарантій додержання у суспільних відносинах принципу правової визначеності як складової принципу верховенства права. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними та після завершення таких строків, якщо ніхто не звернувся із скаргою до суду вищої інстанції, відносини стають стабільними.

Отже, обґрунтоване застосування судами наслідків пропуску строків перегляду судових рішень не є порушенням права на доступ до суду, а безпідставне поновлення процесуального строку навпаки свідчить про порушення вимог статті 6 Конвенції щодо справедливого судового розгляду в такому його елементі як правова визначеність.

Аналогічний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 18 червня 2021 року у справі № 2-5256/11, від 13 січня 2021 року у справі № 1519/2-4031/11, від 16 березня 2021 року у справі № 626/2450/14-ц, від 25 лютого 2020 року у справі №755/5323/16-ц.

Однакове застосування закону забезпечує загальнообов`язковість закону, рівність перед законом та правову визначеність у державі, яка керується верховенством права. Єдина практика застосування законів поліпшує громадське сприйняття справедливості та правосуддя, а також довіру до відправлення правосуддя.

Вказаний висновок зроблено у постанові Верховного Суду від 20 жовтня 2021 року у справі № 2-1637/11.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

За таких обставин, враховуючи, що заява про перегляд заочного рішення суду подана відповідачем ОСОБА_1 після закінчення строку, визначеного ЦПК України, підстав для поновлення такого суддею не встановлено, тому з урахуванням вимог ст. 126 ЦПК України та рівності сторін перед законом вказана заява підлягає залишенню без розгляду.

Керуючись ст. 126, 127, 258-261, 284 ЦПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

у поновленні ОСОБА_1 строку на подання заяви про перегляд заочного рішення Перечинського районного суду Закарпатської області від 02 лютого 2021 року у справі № 304/561/20 відмовити.

Заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Перечинського районного суду Закарпатської області від 02 лютого 2021 року у цивільній справі №304/561/20 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення боргу залишити без розгляду.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в п`ятнадцятиденний строк з дня проголошення ухвали. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до п. 3 Прикінцевих положень ЦПК України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення. Суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином.

Згідно п. 15.5 Перехідних положень ЦПК України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Головуючий: Ганько І. І.