Справа№591/2727/20
Провадження №2/592/105/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2021 року м.Суми

Ковпаківський районний суд м. Суми в особі судді Князєва В.Б., за участю секретаря судового засідання Макакенко А.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Суми цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням шляхом вселення, зобов`язання передати ключі від будинку, -

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом та свої позовні вимоги мотивує тим, що він разом зі своєю дружиною ОСОБА_4 та з її сином від першого шлюбу - ОСОБА_2 тривалий час проживали по АДРЕСА_1 . Одночасно він та його дружина займалися будівництвом житлового будинку за адресою: АДРЕСА_2 . 21.12.2015 була зареєстрована Декларація про готовність до експлуатації об`єкта. 16.02.2016 згідно рішення виконавчого комітету Сумської міської ради була присвоєна поштова адреса будинку. 25.02.2016 зареєстровано право власності на будинок за ОСОБА_2 . Будинок будувався за їхні кошти, для спільного з сином проживання. Збудований та зданий в експлуатацію будинок є двоповерховим, загальною площею 164,5 кв.м, житловою площею 75,6 кв.м, з надвірними та господарськими спорудами: погрібом, прибудовою, сараєм, літнім душем, убиральнею, навісом, ганком, воротами, огорожею. Складовими будинку є: на 1 поверсі: гараж, площею 21,5 кв.м; коридор, площею 10,4 кв.м; кухня, площею 10,9 кв.м; санвузол, площею 5,6 кв.м; туалет, площею 2,3 кв.м; топочна, площею 8,1 кв.м; коридор, площею 11,1 кв.м; житлова кімната, площею 26,3 кв.м; на 2 поверсі: коридор, площею 12,3 кв.м; туалет, площею 1,4 кв.м; коридор, площею 5,2 кв.м; три житлові кімнати, площею 16,7 кв.м, 14,1 кв.м, 18,5 кв.м. Будинок побудований для проживання двох сімей, має два входи, два поверхи, два санвузла. Він вселився в будинок як член сім`ї 31.05.2016, зареєстрував у встановленому порядку своє право проживання. Він та його дружина займали спальну кімнату, площею 16,7 кв.м, що розташована на другому поверсі будинку. ОСОБА_2 та ОСОБА_3 займали спальну кімнату, площею 18,5 кв.м, яка також розташована на другому поверсі будинку. Іншими кімнатами та приміщеннями в будинку вони користувалися спільно. ОСОБА_2 та ОСОБА_3 зареєстровані за іншою адресою: АДРЕСА_3 . ОСОБА_2 одружився з ОСОБА_3 у вересні 2019. У грудні ОСОБА_2 та ОСОБА_3 вигнали його з будинку. Він неодноразово намагався повернутися в будинок, але будь-якого доступу до будинку не має. ОСОБА_2 та ОСОБА_3 змінили замки. В будинку знаходяться всі його речі. Він неодноразово виклика поліцію з метою доступу до свого місця проживання. Його дружина писала листа своєму синові - ОСОБА_2 та просила одуматись над його поведінкою. Йому немає де жити. Іншого житла, окрім спірного будинку, у нього не має. У квартирі по АДРЕСА_1 , де він з дружиною вимушені знаходитися, проживає її старший онкохворий син, який проходив лікування в протитуберкульозному диспансері, сумісне з ним проживання є неможливим. ОСОБА_2 та ОСОБА_3 чинять йому перешкоди у законному користуванні його житловим приміщенням, не впускають його до будинку, змінили замки. У зв`язку з цим просить суд усунути перешкоди у користуванні житловим приміщенням, вселити його в будинок АДРЕСА_2 , зобов`язати ОСОБА_2 та ОСОБА_3 передати йому ключі від будинку.

Представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_5 в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі та дала пояснення аналогічні вищевикладеному.

Представник відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 - ОСОБА_6 в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову ОСОБА_1 та просила відмовити повністю. Зазначила, що ОСОБА_1 не набув права користування спірним будинком. ОСОБА_2 є одноособовим власником жилого будинку за адресою: АДРЕСА_2 на підставі декларації про готовність до експлуатації об`єкта. Будинок побудований ОСОБА_2 за його власні кошти для забезпечення житлом його власної сім`ї. Домовленості про створення спільної часткової власності між ними не існувало. ОСОБА_1 ніколи не був членом його сім`ї. Вони ніколи не були зареєстровані разом за однією адресою. ОСОБА_1 проживав та був зареєстрований в квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , разом зі своєю дружиною, а він в квартирі за адресою: АДРЕСА_3 , яку отримав у власність після смерті свого батька. ОСОБА_2 не мав з ОСОБА_1 спільного сімейного бюджету, не вів з ним спільного господарства. Що стосується вселення ОСОБА_1 в будинок та реєстрації в ньому місця проживання, то це відбулося в порушення законодавства - без його згоди, як власника будинка. Це питання вирішувала його мати ОСОБА_4 , яка діяла від його імені як представник. 17.10.2011 ОСОБА_2 видав довіреність на матір. Видача цієї довіреності буда викликана тим, що в період будівництва будинку він доволі тривалий час був відсутній, бо знаходився у відрядженнях або на заробітках. А тому доручив своїй матері, з якою у нього були довірлеві стосунки, у разі його відсутності вирішити питання, пов`язані з виконанням будівельних робіт, одержання рішень, дозволів, довідок, проектної та іншої документації, укладання договорів та узгодження всіх інших питань, що виникли в процесі будівництва. Проте остання, на підставі вказаної довіреності перевищила свої повноваження представника та зареєструвала місце проживання ОСОБА_1 в належному ОСОБА_2 на праві власності будинку, про що навіть не поставила його до відома. У ОСОБА_1 відсутні законні підстави для вселення в будинок. ОСОБА_1 не довів, що є членом сім`ї ОСОБА_2 .

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_7 пояснила, що вона є сусідкою сторін по АДРЕСА_2 . Тривалий час, з початку будівництва будинку і по теперішній час знає сторін судового спору, є очевидцем початку та закінчення будівельних робіт. Будинок будували ОСОБА_1 , ОСОБА_4 та ОСОБА_2 для спільного проживання, жили вони однією сім`єю з невісткою ОСОБА_8 . Замки в домі змінені. ОСОБА_2 дійсно не пускає батьків до хати.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_9 пояснив, що він є сусідом сторін по АДРЕСА_2 . Сусідів знає з 2005 року, тісно спілкується з ними. ОСОБА_4 була ініціатором будування домоволодіння, давала кошти для будування будинку. ОСОБА_1 та ОСОБА_4 проживали до грудня 2019 року з ОСОБА_2 , потім останній змінив замки в домоволодінні. ОСОБА_1 прописаний у будинку, ОСОБА_2 говорив раніше йому, що необхідно прописати батька. Хто прописаний у спірному будинку йому не відомо. Сторони постійно проживали в будинку, а в квартирі на АДРЕСА_2 проживає інший син. Бачив, як ОСОБА_1 не пускали до будинку, неодноразово приїжджала поліція. ОСОБА_4 та ОСОБА_1 проживали у спірному будинку на 2 поверсі, ОСОБА_2 також проживав у будинку, у кожного були свої кімнати.

Суд, заслухавши пояснення представників сторін, свідків, дослідивши докази по справі, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна,- з 25.02.2016 ОСОБА_2 на праві приватної власності належить житловий будинок, загальною площею 164,5 кв.м, житлова площа 75,6 кв.м, розташований за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.13).

Згідно довідки про реєстрацію місця проживання особи, виданої Відділом реєстрації місця проживання управління «Центр надання адміністративних послуг у м.Суми» СМР,- ОСОБА_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , з 31.05.2016 (а.с.15).

27.02.2020 дружиною позивача, ОСОБА_4 , було надіслано листа відповідачеві ОСОБА_2 , в якій остання просила подумати над його поведінкою щодо будинку, викликала поліцію щодо не впускання її та ОСОБА_1 до спірного будинку, який вона оформила на свого сина (а.с.14, 16, 17, 18, 19).

17.10.2011 ОСОБА_2 було укладено довіреність, в якій останній уповноважив свою матір, ОСОБА_4 , вчиняти від його імені правочини щодо розпорядження всім його майном, з чого б воно не складалося і де б воно не знаходилося, зокрема договори купівлі - продажу нерухомого майна, міни, застави, передавати майно в користування, приймати майно в дар та будь - які інші договори, на її розсуд, проводити розрахунки по укладених договорах. З довіреності вбачається, що остання зберігає чинність до припинення її дії, якщо не буде скасована раніше цього терміну у встановленому для цього порядку чи припинення з інших підстав, передбачених Цивільним законодавством України (а.с.60).

З довідки, виданої Департаментом соціального захисту населення СМР №12.01-27/3640/07 від 21.05.2020, вбачається, що ОСОБА_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , перебуває на обліку в департаменті, як отримувач житлової субсидії з червня 2016 року по даний час. Надано повідомлення про розмір призначеної житлової субсидії ОСОБА_1 для відшкодування витрат на оплату житлово - комунальних послуг спірного житлового будинку з листопада 2016 року (а.с.77-88).

Відповідно до ч. 2, 4 ст. 3 СК України,- сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права й обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

Відповідно до частини 1 статті 156 ЖК УРСР,- члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Згідно із частиною першою статті 405 ЦК України,- члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником.

За положеннями статті 47 Конституції України,- кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Згідно з абзацом п`ятим пункту 6 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року № 5-рп/99 у справі про офіційне тлумачення терміна «член сім`ї» членами сім`ї є, зокрема, особи, які постійно з ним мешкають і ведуть спільне господарство. До таких осіб належать не тільки близькі родичі (рідні брати, сестри, онуки, дід і баба), але й інші родичі чи особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках (брати, сестри дружини (чоловіка); неповнорідні брати і сестри; вітчим, мачуха; опікуни, піклувальники, пасинки, падчерки й інші). Обов`язковими умовами для визнання їх членами сім`ї, крім спільного проживання, є: ведення спільного господарства, тобто наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин.

Отже, законодавство не передбачає вичерпного переліку членів сім`ї та визначає критерії, за наявності яких особи складають сім`ю. Такими критеріями є спільне проживання (за винятком можливості роздільного проживання подружжя з поважних причин і дитини з батьками), спільний побут і взаємні права й обов`язки.

Таким чином, з урахуванням Рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року № 5-рп/99 та доказів наданих позивачем до позовної заяви, суд вважає, що позивач ОСОБА_1 був членом сім`ї ОСОБА_2 .

Відповідно до частин 1 та 2 статті 319 ЦК України,- власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства.

Згідно із частиною першою статті 383 ЦК України,- власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб.

Однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України), тому дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними. Тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

Відповідно до статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»,- суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) та протоколи до неї, а також практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

Статтею 8 Конвенції закріплено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції.

Згідно зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції,- кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

У статті 6 Конвенції проголошено принцип справедливого розгляду справи, за яким кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

У статті 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Суд ставиться критично щодо тверджень ОСОБА_2 про те, що у ОСОБА_4 не було повноважень на реєстрацію місця проживання свого чоловіка, ОСОБА_1 , у спірному будинку, оскільки довіреністю їй таких повноважень надано не було та він не давав згоди на реєстрацію місця проживання ОСОБА_1 у будинку, а тому реєстрація проведена незаконно. Так, у матеріалах справи відсутні відомості того, що саме за згодою ОСОБА_4 , а не за згодою власника спірного житлового будинку, ОСОБА_2 , було зареєстровано позивача ОСОБА_1 .

Враховуючи вищевикладене, оскільки ОСОБА_1 разом зі своєю дружиною ОСОБА_4 , яка є матір`ю відповідача, мешкали разом з його пасинком - відповідачем у справі ОСОБА_2 , однією сім`єю за адресою: АДРЕСА_2 та всі разом займалися будівництвом житлового будинку, що підтверджено показами свідків; крім того, ОСОБА_1 , як член сім`ї здійснював участь у витратах на утримання спірного домоволодіння, та дана обставина підтверджується нарахуванням останньому житлової субсидії для відшкодування витрат на оплату житлово - комунальних послуг спірного житлового будинку з листопада 2016 року по квітень 2020 року, а тому суд, проаналізувавши наведені докази з точки зору їх належності, допустимості, а їх сукупність з точки зору достатності, дійшов висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі, оскільки ґрунтуються на законі - перешкоди в користуванні ОСОБА_1 , як члену сім`ї будинком, за адресою: АДРЕСА_2 , в якому він зареєстрований з 31.05.2016. Таким чином суд вважає за необхідне усунути перешкоди ОСОБА_1 у користуванні спірним житловим приміщенням шляхом вселення до вказаного будинку та передання йому ключів від будинку.

За змістом ч.ч. 1, 3 ст.133 ЦПК України,- судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням експертів та проведенням експертизи.

Згідно ч.ч.1-3 ст.141 ЦПК України,- судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмовив позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.

За положеннями частин першої-четвертої статті 137 ЦПК України,- витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Так, з матеріалів справи вбачається, що при розгляді справи позивачу ОСОБА_1 надавалась правнича допомога, адвокатом Дубровною В.В. (договір про надання правничої допомоги №25 від 15.05.2020).

Згідно квитанції від 19.01.2021, - ОСОБА_1 відповідно до п.4.5 договору про надання правничої допомоги №25 від 15.05.2020 було сплачено адвокату Дубровній В.В. кошти у сумі 4000 грн. за надання послуг з правничої допомоги, яка складається з: вивчення нормативної бази, судової практики, вивчення доказів, консультації, складання клопотань до суду, складання позовної заяви, складання письмових пояснень на клопотання про зупинення провадження у справі та участь у судових засіданнях.

19.01.2021 позивачем ОСОБА_1 та адвокатом Дубровною В.В. було складено акт приймання - передачі виконаної роботи (надання послуг) згідно договору про надання правничої допомоги від 15.05.2020, відповідно до зазначеного акту, у ОСОБА_1 претензій до якості виконаних робіт (надання послуг) не має.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає за необхідне стягнути з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь позивача в дольовому порядку судовий збір за розгляд справи 1681,60 грн., тобто по 840 грн. 80 коп. з кожного та в дольовому порядку витрати, пов`язані з оплатою правничої допомоги у розмірі 4000 грн., тобто по 2000 грн. з кожного.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст. ст. 3, 10, 11, 76 - 81, 89, 133, 137, 141, 209, 229, 258-259, 263-265 ЦПК України, ст.ст. 15, 319, 383, 405 ЦК України, суд,-

ухвалив:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням шляхом вселення, зобов`язання передати ключі від будинку задовольнити повністю.

Усунути перешкоди у користуванні житловим приміщенням, вселити ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) в будинок АДРЕСА_2 , шляхом зобов`язання ОСОБА_2 та ОСОБА_3 передати ОСОБА_1 ключі від будинку АДРЕСА_2 .

Стягнути з ОСОБА_2 ( АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 ), ОСОБА_3 ( АДРЕСА_3 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) в дольовому порядку 1681,60 грн., тобто по 840 грн. 80 коп. з кожного витрат на оплату судового збору.

Стягнути з ОСОБА_2 ( АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 ), ОСОБА_3 ( АДРЕСА_3 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) в дольовому порядку витрати пов`язані з оплатою правничої допомоги у розмірі 4000 грн., тобто по 2000 грн. з кожного.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення до Сумського апеляційного суду через Ковпаківський районний суд м. Суми. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Дата складання повного судового рішення - 25.01.2021.

Суддя В.Б. Князєв