Справа № 152/1318/21
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

23 листопада 2021 року м. Шаргород

Справа №152/1318/21

Провадження №2/152/429/21

Шаргородський районний суд

Вінницької області

в складі:

головуючого судді - Славінської Н.Л.,

з участю:

секретаря судового засідання - Бабиної І.Д.,

представника позивача

Шаргородської міської ради

як органу опіки та піклування - Бабій С.В.,

розглянувши в залі суду у порядку загального позовного провадження у підготовчому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою Шаргородської міської ради як органу опіки та піклування в інтересах дітей: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , з участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача ОСОБА_5 , - про позбавлення батьківських прав,

встановив:

І. Стислий виклад позиції позивача, відповідача, третьої особи

1. Виклад позиції позивача

01.11.2021 року Шаргородська міська рада як орган опіки та піклування звернулася до Шаргородського районного суду з позовом в інтересах дітей: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , з участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача ОСОБА_5 , - про позбавлення батьківських прав.

Позивач просить позбавити ОСОБА_4 батьківських прав відносно її неповнолітніх дітей: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; передати неповнолітніх дітей органу опіки та піклування виконавчого комітету Шаргородської міської ради для вирішення питання про подальше влаштування; стягнути з ОСОБА_4 на користь неповнолітніх дітей аліменти на їх утримання у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, починаючи з дня подачі позовної заяви до суду і до їх повноліття.

Мотивуючи позовні вимоги позивач зазначив, що у відділі у справах дітей виконавчого комітету Шаргородської міської ради на первинному обліку дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, перебувають діти, позбавлені батьківського піклування: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Мати дітей, ОСОБА_4 , була засуджена вироком апеляційного суду Чернігівської області від 23.03.2017 року за ч.3 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк чотири 4 роки три місяці.

Відповідно до витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження, державна реєстрація народження неповнолітніх дітей: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 проведена згідно із частиною першою статті 135 СК України.

На підставі розпоряджень голови Шаргородської районної державної адміністрації Вінницької області від 27 серпня 2019 року за №№189, 190, 192 дітям ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 надано статус дітей, позбавлених батьківського піклування та тимчасово влаштовано їх в сім`ю рідні, зокрема, ОСОБА_5 .

Розпорядженням голови Шаргородської районної державної адміністрації від 10 вересня 2019 року №200 «Про встановлення опіки над малолітніми дітьми, позбавленими батьківського піклування», було встановлено опіку та призначено опікуном дітей ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 ОСОБА_5 .

Після відбування покарання за вироком апеляційного суду Чернігівської області від 23.03.2017 року, 21 липня 2021 року ОСОБА_4 звільнена з державної установи «Качанівська виправна колонія (№54)» та повернулася з місць позбавлення волі на постійне проживання в с. Копистирин Жмеринського району Вінницької області до матері - ОСОБА_6 .

Відповідно до підпункту 14 пункту 27 постанови КМУ від 24.09.2008 року №866 «Питання діяльності органів опіки та піклування, пов`язаної із захистом прав дитини», служба у справах дітей за місцем походження дитини, позбавленої батьківського піклування, на підставі заяви матері, батька, які повернулись з місць позбавлення волі, про повернення їм дитини, обстежує їх житлово-побутові умови, перевіряє наявність або відсутність заробітку чи іншого доходу, про що складає відповідний акт та готує висновок райдержадміністрації про можливість передачі дитини для подальшого виховання матері чи батькові.

Якщо за результатами розгляду питання про можливість передачі дитини матері, батькові, які повернулися з місць позбавлення волі, райдержадміністрація зробить висновок про неможливість передачі дитини для подальшого виховання матері, батькові, служба у справах дітей за місцем походження дитини, позбавленої батьківського піклування, протягом двох місяців збирає документи, необхідні для порушення питання про позбавлення батьків їх батьківських прав. Такі документи можуть бути підготовлені також у разі, коли після повернення з місць позбавлення волі або звільнення з-під варти, батьки не звернулися із заявою про повернення дитини.

Після повернення з місць позбавлення волі ОСОБА_4 звернулася до відділу у справах дітей Шаргородської міської ради та написала заяву про те, що не заперечує щодо позбавлення її батьківських прав відносно неповнолітніх дітей: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та малолітньої дитини: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

З вказаної підстави відділ у справах дітей Шаргородської міської ради зібрав документи, необхідні для порушення питання про позбавлення ОСОБА_4 батьківських прав.

На засіданні комісії з питань захисту прав дитини Шаргородської міської ради ОСОБА_4 підтримала свою заяву про позбавлення її батьківських прав та пояснила, що не має власного житлового будинку з задовільними умовами проживання, офіційного та стабільного заробітку, тому згодна на позбавлення її батьківських прав.

Відповідно до довідок, що надав виконавчий комітет Шаргородської міської ради, ОСОБА_4 проживає по АДРЕСА_1 , а зареєстрована по АДРЕСА_2 , у цьому ж населеному пункті, участі у вихованні дітей не приймає.

Зазначені факти, як кожен окремо так і в сукупності, свідчать про свідоме нехтування матір`ю своїми обов`язками, ухилення від виконання батьківських обов`язків по догляду та утриманню дітей.

Мати дітей, маючи можливість та час виправити свою поведінку, яка б відповідала належному розвитку та вихованню дітей, а також створення належних умов проживання та догляду за ними, не бажає створити такі умови, що є підставою для позбавлення її батьківських прав відносно неповнолітніх та малолітньої дітей.

Згідно з висновком органу опіки та піклування виконавчого комітету Шаргородської міської ради від 28 вересня 2021 року №213 «Про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_4 відносно її неповнолітніх дітей: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 », орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити відповідача батьківських прав відносно дітей.

Відповідно до ч.2 ст.166 Сімейного кодексу України, при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дітей.

При визначенні розміру позивач просить врахувати, що відповідач ОСОБА_4 ніде не працює, разом з тим є працездатною особою і спроможна сплачувати аліменти, та стягнути аліменти на утримання дітей у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму на кожну дитину відповідного віку.

У підготовчому судовому засіданні представник позивача - Шаргородської міської ради як органу опіки та піклування Бабій С.В., що діє на підставі довіреності від 22.11.2021 року (а.с.58), позовні вимоги підтримала, просила позбавити ОСОБА_4 батьківських прав відносно її неповнолітніх дітей: ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , оскільки відповідач свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків відносно дітей, розвитком, умовами проживання, здоров`ям дітей не цікавиться, не може забезпечити дітям належне утримання, виховання, лікування, розвиток. Відповідача ОСОБА_4 після звільнення з місць позбавлення волі було запрошено на засідання Комісії з питань захисту прав дитини Шаргородської міської ради, на яке остання прибула та повідомила про те, що згодна на позбавлення її батьківських прав, так як не може забезпечити дітям належні умови проживання та утримання, так як не має власного житла та постійного заробітку.

Крім того, ОСОБА_7 зазначила, що після звернення з цим позовом до суду відповідач ОСОБА_4 не змінила свою поведінку на краще, не створила належні умови для виховання, утримання та навчання дітей, та не запропонувала шляхів вирішення питання щодо подальшого проживання, навчання, виховання та утримання дітей з нею, не маючи власного житла, доходів, умов для проживання дітей в будинку, у якому фактично проживає, зокрема, по АДРЕСА_1 .

Також, ОСОБА_7 зазначила, що повністю підтримує висновок органу опіки та піклування про позбавлення відповідача батьківських прав, так як вважає, що змінити поведінку відповідача щодо її дітей на краще неможливо. На даний час опіку над неповнолітніми дітьми ОСОБА_2 , ОСОБА_1 та ОСОБА_3 здійснює ОСОБА_5 , яка належним чином здійснює їх виховання, утримання, піклується про здоров`я, придбала житловий будинок для них, здійснила ремонт, підвела водогін до будинку. Вважає, що неповнолітні ОСОБА_2 , ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , маючи матір, були і є фактично позбавленими материнського піклування та турботи. Батько неповнолітніх дітей у актових записах про народження записаний зі слів матері, тобто на підставі ст.135 СК України.

2. Виклад позиції відповідача ОСОБА_4 .

Відповідач ОСОБА_4 не скористалася своїм правом подати відзив на позов і відзиву на позовну заяву на пропозицію суду, висловлену в ухвалі про відкриття провадження у справі від 04.11.2021 року - не подала, натомість 05.11.2021 року подала до суду заяву про визнання позовних вимог Шаргородської міської ради як органу опіки та піклування (а.с.56).

В заяві до суду відповідач ОСОБА_4 зазначила, що визнає позовні вимоги Шаргородської міської ради про позбавлення її батьківських прав з підстав, що зазначені в позові, не заперечує щодо ухвалення судом рішення про задоволення позову та позбавлення її батьківських прав у підготовчому засіданні, просить проводити розгляд справи у її відсутності.

3. Виклад позиції третьої особи.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача - ОСОБА_5 не скористалася своїм правом подати пояснення на позов і пояснень на позовну заяву на пропозицію суду, висловлену в ухвалі про відкриття провадження у справі від 04.11.2021 року - не подала, натомість 05.11.2021 року подала до суду заяву про підтримання позовних вимог Шаргородської міської ради як органу опіки та піклування (а.с.57).

В заяві до суду третя особа ОСОБА_5 зазначила, що підтримує позовні вимоги Шаргородської міської ради як органу опіки та піклування про позбавлення ОСОБА_4 батьківських прав відносно неповнолітніх дітей з підстав, що зазначені в позові, не заперечує щодо ухвалення судом рішення про задоволення позову та позбавлення відповідача батьківських прав у підготовчому засіданні, просить проводити розгляд справи у її відсутності.

ІІ. Заяви, клопотання позивача, відповідача, третьої особи.

1. Відповідач ОСОБА_4 05.11.2021 року подала до суду заяву про визнання позову Шаргородської міської ради до неї про позбавлення батьківських прав та про розгляд справи у її відсутності (а.с.56).

4. Третя особа - ОСОБА_5 05.11.2021 року подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності, та про підтримання в повному обсязі позовних вимог Шаргородської міської ради як органу опіки та піклування (а.с.57).

ІІІ. Процесуальні дії у справі

1. Відповідно до ухвали судді від 04.11.2021 року прийнято до розгляду позовну заяву Шаргородської міської ради як органу опіки та піклування в інтересах дітей: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , з участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача ОСОБА_5 , - про позбавлення батьківських прав; розгляд справи визначено здійснювати в порядку загального позовного провадження; відкрито провадження та призначено підготовче судове засідання на 23.11.2021 року (а.с.48-49).

2. В підготовчому засіданні, відповідно до вимог ч.4 ст.259 ЦПК України, не виходячи до нарадчої кімнати, суд задовольнив заяви відповідача та третьої особи від 05.11.2021 року про розгляд справи у їх відсутності у зв`язку із повним визнанням відповідачем позовних вимог.

3. Відповідно до ч.3 ст.200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Згідно з вимогами ч.ч.1, 2, 4, 5 ст.206 ЦПК України, позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті або в окремій письмовій заяві. До ухвалення судового рішення у зв`язку з відмовою позивача від позову або визнання позову відповідачем суд роз`яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник відповідної сторони у повноваженнях на їх вчинення… У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Суд не приймає відмову позивача від позову, визнання позову відповідачем, в якій особу представляє її законний представник, якщо його дії суперечать інтересам особи, яку він представляє.

Визнання відповідачем ОСОБА_4 позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси відповідача та інших осіб, тому наявні підстави для прийняття судом визнання нею позовних вимог Шаргородської міської ради як органу опіки та піклування про позбавлення батьківських прав.

4. В підготовчому судовому засіданні, відповідно до вимог ч.4 ст.259 ЦПК України, не виходячи до нарадчої кімнати, суд постановив ухвалу про прийняття визнання відповідачем ОСОБА_4 позовних вимог Шаргородської міської до неї про позбавлення батьківських прав.

5. За таких обставин суд вважає, що перешкод для здійснення розгляду справи за відсутності відповідача та третьої особи та ухвалення судового рішення у підготовчому судовому засіданні - немає.

ІV. Фактичні обставини, встановлені судом, зміст спірних правовідносин, докази

Вирішуючи спір, суд встановив наявність сімейних правовідносин, зокрема, щодо невиконання матір`ю обов`язків щодо належного піклування про фізичний і духовний розвиток дітей, їх здоров`я, утримання, підготовку до самостійного життя.

Судом встановлено наступні фактичні обставини, що підтверджуються доказами.

Вирішуючи спір суд встановив, що відповідач ОСОБА_4 має двох неповнолітніх дітей: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та одну малолітню дитину: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Так, з витягу від 06.08.2019 року за №1 з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження ОСОБА_1 вбачається, що актовий запис про народження дитини складено 17.07.2007 року виконавчим комітетом Копистиринської сільської ради за №05. Матір`ю дитини є ОСОБА_4 , а батьком зазначений ОСОБА_8 , відомості про якого вказані відповідно до ч.1 ст.135 Сімейного кодексу України (а.с.14).

З витягу від 06.08.2019 року за №9 з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження ОСОБА_2 вбачається, що актовий запис про народження дитини складено 17.07.2007 року виконавчим комітетом Копистиринської сільської ради за №04. Матір`ю дитини є ОСОБА_4 , а батьком зазначений ОСОБА_8 , відомості про якого вказані відповідно до ч.1 ст.135 Сімейного кодексу України (а.с.15).

З витягу від 06.08.2019 року за №1 з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження ОСОБА_3 вбачається, що актовий запис про народження дитини складено 06.10.2009 року виконавчим комітетом Копистиринської сільської ради за №04. Матір`ю дитини є ОСОБА_4 , а батьком зазначений ОСОБА_9 , відомості про якого вказані відповідно до ч.1 ст.135 Сімейного кодексу України (а.с.16).

Вказана обставина також підтверджується свідоцтвами серії НОМЕР_1 , серії НОМЕР_2 та серії НОМЕР_3 про народження дітей ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 (а.с.11, 12, 13).

Відповідно до розпоряджень Шаргородської РДА від 27.08.2019 року за №№189, 190, 191 дітям: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 надано статус дітей позбавлених батьківського піклування та тимчасово влаштовано їх до сім`ї родича - ОСОБА_5 (а.с.17, 18, 19).

На підставі наказів служби у справах дітей Шаргородської РДА від 28.08.2019 року за №№028, 029, 030 ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , та ОСОБА_3 взято на первинний облік дітей, позбавлених батьківського піклування (а.с.22, 23, 24).

Згідно з розпорядженням Шаргородської РДА від 10.09.2019 року за №200 «Про встановлення опіки над малолітніми дітьми, позбавленими батьківського піклування» встановлено опіку над малолітніми дітьми, позбавленими батьківського піклування, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; призначено ОСОБА_5 опікуном над вказаними малолітніми дітьми (а.с.20-21).

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_4 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , що вбачається із довідки Шаргородської міської ради про реєстрацію місця проживання особи від 03.08.2021 року за №224 (а.с.26).

Діти відповідача ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 зареєстровані та проживають у АДРЕСА_3 . Разом з дітьми без реєстрації місця проживання проживають баба ОСОБА_6 та дві доньки останньої ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , що вбачається із довідки виконкому Шаргородської міської ради від 22.11.2021 року за №433 (а.с.60).

Відповідач ОСОБА_4 фактично проживає у АДРЕСА_1 (а.с.27).

Так, 27.09.2021 року спеціалістами відділу у справах дітей виконкому Шаргородської міської ради було обстежено умови проживання відповідача ОСОБА_4 (а.с.61) та неповнолітніх і малолітньої дитини відповідача (а.с.62).

Відповідно акту обстеження умов проживання відповідача ОСОБА_4 вбачається, що остання проживає у АДРЕСА_1 . Умови проживання останньої незадовільні, відсутній водогін, в кімнатах темно та неприємний запах. Будинок потребує капітального ремонту. У будинку відсутні умови для проживання дітей. ОСОБА_4 не спроможна та не виявляє бажання виконувати батьківські обов`язки щодо своїх дітей ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , конфліктує з дітьми, спілкується з ними нецензурними словами (а.с.61).

З акту обстеження умов проживання неповнолітніх дітей ОСОБА_2 , ОСОБА_1 та малолітньої дитини ОСОБА_3 вбачається, що діти проживають у АДРЕСА_3 . Будинок загальною площею 56,6 м.кв, житловою площею 35,6 м.кв., складається із чотирьох кімнат, які належним чином умебльовані, чисті та просторі. Діти проживають за рахунок державної соціальної допомоги по опіці у розмірі 18825 грн. на місяць. З дітьми проживає їх баба ОСОБА_6 , котра утримує підсобне господарство. Опіку над дітьми здійснює ОСОБА_5 , котра займається їх вихованням, навчанням, матеріальним та медичним забезпеченням, фізичним та духовним розвитком. Діти категорично заперечують щодо проживання їх матері ОСОБА_4 з ними, не спілкуються з нею (а.с.62).

За зареєстрованим місцем проживання Шаргородською міською радою відповідач ОСОБА_4 охарактеризована як особа, яка не працює, відбувала покарання у місцях позбавлення волі з 2016 року по липень 2021 року, участі у вихованні дітей не приймає (а.с.28).

Згідно з вироком апеляційного суду Чернігівської області від 23.03.2017 року, ОСОБА_4 засуджено до покарання у виді позбавлення волі на строк чотири роки три місяці за ч.3 ст.185 КК України (а.с.38-42).

Відповідно до довідки про звільнення серії ХАР №00447 від 21.07.2021 року ДУ «Качанівська виправна колонія (№54)», ОСОБА_4 відбувала покарання з 21.04.2017 року по 21.07.2021 року (а.с.29).

26.07.2021 року, після прибуття за місцем проживання з місць позбавлення волі відповідач ОСОБА_4 подала до відділу у справах дітей виконавчого комітету Шаргородської міської ради заяву, у якій вказала, що не заперечує, щодо позбавлення її батьківських прав відносно дітей: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , посилаючись на те, що її матеріально-побутові умови проживання не задовільні та відсутні будь-які доходи (а.с.30).

28.09.2021 року виконком Шаргородської міської ради ухвалив рішення №213 «Про надання висновку про доцільність позбавлення батьківських прав», відповідно до якого органом опіки та піклування надається висновок про доцільність позбавлення ОСОБА_4 батьківських прав (а.с.33).

28.09.2021 року виконком Шаргородської міської ради як орган опіки та піклування надав висновок про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_4 відносно її неповнолітніх дітей: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та малолітньої дитини: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.34-37).

Відповідно до вказаного висновку, орган опіки та піклування вважає доцільним позбавлення відповідача ОСОБА_4 батьківських прав, оскільки остання вихованням дітей не займається, матеріально не забезпечує, не піклується про фізичний і духовний розвиток, не забезпечує необхідним харчуванням та медичним доглядом. Після відбування покарання у місцях позбавлення волі, ОСОБА_4 своєї поведінки не виправила, що свідчить про свідоме ухилення від виконання батьківських обов`язків.

Допитавши представника позивача, дослідивши письмову заяву відповідача та третьої особи (а.с.56, 57), а також письмові докази, судом встановлено, що відповідач ОСОБА_4 протягом тривалого часу проживає окремо від своїх дітей, свідомо нехтує батьківськими обов`язками по відношенню до дітей, зокрема, свідомо не цікавиться щоденним життям, навчанням, вихованням, не піклується про фізичний і духовний розвиток дітей, підготовку до самостійного життя, не займається матеріальним забезпеченням.

Таким чином, суд вважає, що ОСОБА_4 не спроможна забезпечити дітям - ОСОБА_2 , ОСОБА_1 та ОСОБА_3 належного піклування, утримання, навчання та виховання.

Зазначені факти підтверджено в судовому засіданні висновком органу опіки та піклування виконавчого комітету Шаргородської міської ради від 28.09.2021 року №213 «Про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_4 відносно її неповнолітніх дітей: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 » (а.с.34-37), відповідно до якого орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити ОСОБА_4 батьківських прав відносно неповнолітніх дітей ОСОБА_2 , ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , мотивуючи своє рішення тим, що відповідач свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, оскільки, маючи можливість та час виправити свою поведінку, яка б відповідала належному розвитку та вихованню дітей, створенню належних умов проживання та догляду за дітьми, не виправляє та не бажає виправлення поведінки, не бажає виконувати батьківські обов`язки по відношенню до дітей, що є підставою для позбавлення її батьківських прав.

Відтак, суд вважає, що відповідач мала змогу з часу прибуття з місць позбавлення волі до місця проживання, відвідувати дітей ОСОБА_2 , ОСОБА_1 та ОСОБА_3 з метою реалізації як матір`ю, права та обов`язку на спілкування з дітьми, побачення з ними, спілкування для забезпечення гармонійного розвитку дітей, усвідомлення про наявність у них сім`ї.

Вказані обставини, на переконання суду, свідчать про небажання відповідача змінити свою поведінку щодо дітей, про умисне ухилення від виконання своїх батьківських обов`язків.

У зв`язку із тим, що діти ОСОБА_2 , ОСОБА_1 є неповнолітніми, а дитина ОСОБА_3 є малолітньою, то суд вважає, що за своїм віком та у зв`язку із незрілістю, вони не можуть висловити своєї думки щодо спірних правовідносин, тому у судовому засіданні не допитувалися.

Відтак, з огляду на вище викладене, судом встановлено факт винної поведінки відповідача, тобто факт свідомого ухилення матері неповнолітніх дітей ОСОБА_2 , ОСОБА_1 та малолітньої дитини ОСОБА_3 від виконання своїх батьківських обов`язків, свідомого нехтування своїми батьківськими обов`язками, оскільки вона не піклується про фізичний та духовний розвиток дітей, їх здоров`я, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дітей, навчання, що негативно впливає на фізичний розвиток дітей як складову виховання, не спілкується з дітьми взагалі, оскільки проживає тривалий час окремо від дітей, не надає дітям доступу до культурних та інших цінностей; не виявляє інтересу до внутрішнього світу дітей, так як не бажає виконувати своїх батьківських обов`язків.

До вказаного висновку суд прийшов, проаналізувавши наведені вище докази на відповідність їх критеріям належності, допустимості, достовірності та достатності.

Так, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими, електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків (ч.ч.1, 2 ст.76 ЦПК України).

Цивільним процесуальним законодавством України встановлено, що докази у справі повинні бути належними, допустимими, достовірними, достатніми.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування ( ст.77 ЦПК України).

В силу вимог ч.1 ст.78 ЦПК України, допустимими є докази, що одержані відповідно до порядку, встановленого законом.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст.79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст.80 ЦПК України).

Виходячи з принципу процесуальної рівності сторін і враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається (ч.1 ст.81 ЦПК України), в судовому засіданні досліджено кожний доказ, що міститься в матеріалах цивільної справи і відповідає вимогам належності, допустимості і достовірності.

Судом забезпечено учасникам справи принцип процесуальної рівності сторін і надано можливість кожній стороні довести ті обставини, на які вона посилається.

Разом з тим, суд констатує факт, що відповідач ОСОБА_4 не скористалася правом заперечити щодо позову та подати відзив на позовну заяву про позбавлення її батьківських прав, а навпаки, подала до суду заяву про визнання позовних вимог у повному обсязі, що свідчить про її свідоме небажання виправити свою поведінку щодо виховання дітей, тобто про факт винної поведінки відповідача.

Вказаний висновок суду ґрунтується також на висновках, що викладені в постановах Верховного Суду, які суд враховує відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України.

Так, у постановах Верховного Суду від 14.02.2018 року у справі №209/2821/15-ц (провадження №61-2357св18), від 21.11.2018 року у справі №201/6232/17 (провадження №61-41214св18) визначено поняття ухилення батьків від виконання своїх обов`язків та зазначено про необхідність встановлення судом доведеності факту винної поведінки відповідача у спорі вказаної категорії.

Верховним Судом роз`яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Така поведінка відповідача ОСОБА_4 не змінилася і за час судового розгляду справи про позбавлення її батьківських прав, тобто вказана обставина свідчить про те, що поведінку матері у кращу сторону змінити неможливо, і у її діях наявна вина.

Позбавлення батьківських прав, які надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків.

Верховним Судом роз`яснено, що так як позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка має серйозні правові наслідки як для батьків, так і для дитини, встановлені статтею 166 СК України, то позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків.

Таким чином, суд прийшов до переконання, що права неповнолітніх дітей ОСОБА_2 , ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на належне піклування з боку матері ОСОБА_4 про фізичний і духовний розвиток - порушені.

З наведених підстав суд приходить до переконання, що позов Шаргородської міської ради як органу опіки та піклування в інтересах дітей: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_4 в частині вимог про позбавлення батьківських прав підлягає задоволенню.

Позивачем при зверненні до суду з позовом про позбавлення батьківських прав заявлено вимогу про стягнення з відповідача на користь дітей аліментів на їх утримання.

Частиною 3 ст.166 СК України встановлено обов`язок суду при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав одночасно прийняти рішення про стягнення аліментів на дитину.

Тому, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача ОСОБА_4 на користь неповнолітніх дітей: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на їх утримання аліменти у мінімальному гарантованому розмірі - по 50 відсотків прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідного віку, з дня звернення з позовом до суду і до повноліття дітей.

При цьому суд виходить із захисту інтересів дітей, забезпечення одержання ними коштів, необхідних для їх життєдіяльності.

V. Норми права, які застосовує суд, мотиви їх застосування

Встановленим судом фактам відповідають сімейні правовідносини, зокрема, щодо невиконання матір`ю обов`язків щодо належного піклування про фізичний і духовний розвиток дітей, їх здоров`я, підготовку до самостійного життя, які регулюються Конституцією України, Сімейним кодексом України, Конвенцією про права дитини від 20.11.1989 року, що ратифікована Постановою ВР України №789-ХІІ від 27.02.1991 року, і є частиною національного законодавства України, Законом України «Про охорону дитинства».

Так, відповідно до ст.ст.51, 52 Конституції України, сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Діти рівні у своїх правах незалежно від походження, а також від того, народжені вони у шлюбі чи поза ним. Будь-яке насильство над дитиною та її експлуатація переслідуються за законом.

Статтею 3 Конвенції про права дитини встановлено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці Конвенції зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки батьків…, які відповідають за неї за законом…

Держави-учасниці Конвенції забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї… (ст.9 Конвенції про права дитини).

Статтями 18, 27 Конвенції про права дитини встановлено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки (ч.2 ст.3 СК України).

Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства (ч.4 ст.3 СК України).

Дитина належить до сім`ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає (абз.3 ч.2 ст.3 СК України).

Правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття. Малолітньою вважається дитина до досягнення нею чотирнадцяти років. Неповнолітньою вважається дитина у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років (ст.6 СК України).

Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини (ч.8 ст.7 СК України).

Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист (ч.ч.9, 10 ст.7 СК України).

Відповідно до ст.1 Закону України «Про охорону дитинства», контакт з дитиною - це реалізація матір`ю, батьком, іншими членами сім`ї та родичами, у тому числі тими, з якими дитина не проживає, права на спілкування з дитиною, побачення зазначених осіб з дитиною, а також надання їм інформації про дитину або дитині про таких осіб, якщо це не суперечить інтересам дитини.

Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи.

Батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину (ч.ч.1, 2, 3, 4 ст.150 СК України).

Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини… Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом (ст.155 СК України).

Статтею 164 СК України передбачений вичерпний перелік підстав для позбавлення батьківських прав.

Так, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він, зокрема, ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини (п.2 ч.1 ст.164 СК України).

Відповідно до роз`яснень, що містяться в п.п.15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України за №3 від 30.03.2007 року (з наступними змінами) «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема, ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один із батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я або навчальний заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років (ст.165 СК України).

Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (ч.7 ст.7 СК України).

Дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також з питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси (ст.171 СК України).

Аналогічні положення закріплені у ст.12 Конвенції про права дитини, якою передбачено, що держави-учасниці Конвенції забезпечують дитині, здатній сформулювати свої власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що торкаються дитини, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю. З цією метою дитині, зокрема, надається можливість бути заслуханою в ході будь-якого судового чи адміністративного розгляду, що торкається дитини, безпосередньо або через представника чи відповідний орган у порядку, передбаченому процесуальними нормами національного законодавства.

Відповідно до ст.6 Європейської конвенції про здійснення прав дітей від 25.01.1996 року, під час розгляду справи, що стосується дитини, перед прийняттям рішення судовий орган надає можливість дитині висловлювати її думки і приділяє їм належну увагу.

Закріплення цього права підкреслює, що дитина є особистістю, з думкою якої потрібно рахуватися, особливо при вирішенні питань, які безпосередньо її стосуються.

У зв`язку із тим, що діти ОСОБА_2 , ОСОБА_1 є неповнолітніми, а ОСОБА_3 є малолітньою, за своїм віком та у зв`язку із незрілістю, не можуть висловити своєї думки щодо спірних правовідносин, тому у судовому засіданні не допитувалися.

Згідно із ч.ч.4, 5 ст.167 СК України, якщо дитина не може бути передана другому із батьків, переважне право перед іншими особами на передання їм дитини мають, за їхньою заявою, баба та дід, повнолітні брати та сестри, інші родичі дитини, мачуха, вітчим. Якщо дитина не може бути передана бабі, дідові, повнолітнім братам та сестрам, іншим родичам, мачусі, вітчиму, вона передається на опікування органу опіки та піклування.

Особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини (ч.2 ст.166 СК України).

При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов`язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду (ч.3 ст.166 СК України).

Статтею 180 СК України, передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (ч.3 ст.181 СК України).

Відповідно до ч.1 ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує, в тому числі, стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; … інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (ч.2 ст.182 СК України).

Відповідно до положень ст.183 СК України, розмір аліментів визначається у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини.

Суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі (ч.1 ст.184 СК України).

VІ. Висновки суду

Враховуючи перевірені у підготовчому судовому засіданні докази, проаналізувавши пояснення представника позивача, заяву відповідача ОСОБА_4 та заяву третьої особи ОСОБА_5 , дослідивши висновок органу опіки та піклування, суд приходить до висновку, що позбавлення відповідача батьківських прав є в інтересах дітей, виходячи із того, що судом встановлено, що ОСОБА_4 не спілкується і не бажає спілкуватися із дітьми ОСОБА_2 , ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , не приймає участі в їх вихованні, утриманні, не цікавиться життям, здоров`ям, тривалий час проживає окремо від дітей, що суперечить інтересам дітей.

У п.47 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Савіни проти України» від 18.12.2008 року зазначено, що право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції… Таке втручання є порушенням зазначеного положення, якщо воно здійснюється не «згідно із законом», не відповідає законним цілям, переліченим у пункті 2 статті 8, і не може вважатися «необхідним у демократичному суспільстві»…

З метою встановлення, чи є втручання «необхідним у демократичному суспільстві», відповідно до п.53 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Хант проти України» від 07.12.2006 року, слід брати до уваги справу в цілому, при цьому, аналіз того, що має найкраще задовольняти інтереси дитини, є дуже важливим у таких справах.

Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага…, і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків, що вбачається із правової позиції Європейського суду з прав людини, висловленої у п.54 рішення у справі «Хант проти України».

Вирішення питання позбавлення батьківських прав має ґрунтуватися на оцінці особистості відповідача, його поведінки; факт заперечення відповідача щодо позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини, що вбачається із правової позиції Європейського суду з прав людини, висловленої у п.58 рішення у справі «Хант проти України».

Відповідач ОСОБА_4 не скористалася своїм правом подати відзив на позов із викладенням своїх заперечень щодо позбавлення її батьківських прав, а також проігнорувала виклик до суду і надіслала заяву про повне визнання позовних вимог Шаргородської міської ради як органу опіки та піклування та не заперечувала про позбавлення її батьківських прав, не навела доказів того, що вона зацікавлена у зміні своєї поведінки щодо виконання батьківських обов`язків, так як продовжує проживати окремо від дітей протягом тривалого часу, не приймає участі у вихованні, утриманні, що свідчить, на думку суду, про відсутність інтересу до дітей.

Таким чином, суд вважає, що відповідач не може забезпечити життя, розвиток дітям у безпечному, спокійному та стійкому середовищі.

Так, ухвалюючи рішення «М.С. проти України» від 11.07.2017 року, ЄСПЛ указав на те, що при визначенні найкращих інтересів дитини в конкретній справі слід брати до уваги два міркування: по перше, у найкращих інтересах дитини зберегти її зв`язки із сім`єю, крім випадків, коли доведено, що сім`я непридатна або неблагополучна; по друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (пункт 100 рішення від 16.07.2015 року у справі «Мамчур проти України»).

Таким чином, аналіз норм сімейного законодавства, законодавства про охорону прав дитини, міжнародного законодавства, рішень ЄСПЛ дає підстави для висновку, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків.

Саме такий правовий висновок зробив Верховний Суд у постанові від 24.04.2019 року у справі №300/908/17.

Таким чином, позов Шаргородської міської ради як органу опіки та піклування в інтересах дітей: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , з участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача ОСОБА_5 , - про позбавлення батьківських прав, підлягає задоволенню.

Крім того, враховуючи, що неможливо неповнолітніх дітей ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та малолітню дитину ОСОБА_3 передати на опікування іншим особам, слід передати їх на опікування Шаргородській міській раді як органу опіки та піклування для вирішення питання про подальше влаштування.

VІІ. Розподіл судових витрат

Відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи.

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються : 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч.ч.1, 2 ст. 141 ЦПК).

Згідно з вимогами ч.6 ст.141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

При зверненні до суду з означеним позовом Шаргородською міською радою як органом опіки та піклування не сплачено судовий збір, оскільки відповідно до п.14 ч.2 ст.3 ЗУ «Про судовий збір», судовий збір не справляється за подання заяви про захист прав малолітніх чи неповнолітніх осіб.

Таким чином, судовий збір підлягає стягненню з відповідача, відповідно до вимог ст.141 ЦПК України.

При цьому, суд враховує, що відповідач ОСОБА_4 визнала позовні вимоги Шаргородської міської ради до неї про позбавлення батьківських прав до підготовчого засідання, тобто до початку розгляду справи по суті.

Частиною 6 ст.141 ЦПК України встановлено, що якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Частиною 1 ст.142 ЦПК України встановлено, що у разі, в тому числі, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті, суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Таким чином, враховуючи, що відповідач ОСОБА_4 до початку розгляду справи по суті подала заяву про повне визнання позовних вимог, та враховуючи, що позов підлягає задоволенню, то, відповідно до ч.ч.1, 6 ст.141, ч.1 ст.142 ЦПК України, підлягає стягненню з ОСОБА_4 на користь держави 50 відсотків судового збору в сумі 454 грн. (908 грн. х 50% = 454 грн.), а інша частина - 50 відсотків судового збору компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Керуючись ст.ст.4, 5, 7, 8, 10, 11, 12, 13, 81, 83, 89, 141, 142, 197-198, 200, 258, 259, 263, 264, 265, 268, 273 ЦПК України, на підставі ст.ст.150, 164, 165, 166, 167, 171 СК України, суд,

вирішив:

Позов Шаргородської міської ради як органу опіки та піклування в інтересах дітей: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , з участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача ОСОБА_5 , - про позбавлення батьківських прав - задовольнити.

Позбавити ОСОБА_4 батьківських прав відносно її неповнолітніх дітей: ОСОБА_2 , ОСОБА_1 та малолітньої дитини: ОСОБА_3 .

Передати неповнолітніх дітей: ОСОБА_2 , ОСОБА_1 та малолітню дитину: ОСОБА_3 на опікування виконавчому комітету Шаргородської міської ради як органу опіки та піклування для вирішення питання подальшого влаштування дітей.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь неповнолітніх дітей: ОСОБА_2 , ОСОБА_1 та малолітньої дитини: ОСОБА_3 аліменти на їх утримання у мінімальному гарантованому розмірі - по 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину, щомісячно, починаючи з 01.11.2021 року і до досягнення дітьми повноліття.

Розподіл судових витрат

Стягнути з ОСОБА_4 50 відсотків судового збору в сумі 454 (чотириста п`ятдесят чотири) гривні в дохід держави, а іншу частину - 50 відсотків судового збору компенсувати за рахунок держави.

Строк і порядок набрання рішенням суду законної сили та його оскарження

Рішення може бути оскаржене у апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення (ч.1 ст.354, ст.355 ЦПК України).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду (ч.ч.1, 2 ст.273 ЦПК України).

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення (п.1 ч.2 ст.354 ЦПК України).

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин (ч.3 ст.354 ЦПК України).

Якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них (ч.4 ст.273 ЦПК України).

Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення. Суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином (п.3 розділу ХІІ «Прикінцеві положення» ЦПК України).

Порядок негайного виконання рішення в частині стягнення аліментів

Рішення суду про стягнення з ОСОБА_4 аліментів на утримання неповнолітніх дітей: ОСОБА_2 , ОСОБА_1 та малолітньої дитини: ОСОБА_3 у межах суми платежу за один місяць допустити до негайного виконання (п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України).

Повне найменування (для юридичних осіб) та ім`я (для фізичних осіб) сторін та учасників справи:

- позивач - Шаргородська міська рада як орган опіки та піклування, місцезнаходження - м. Шаргород, вул. Героїв Майдану, буд.224, індекс - 23500, ідентифікаційний код за ЄДРПОУ - 04326253;

- неповнолітня дитина, в інтересах якої подано позовну заяву, - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (другого липня дві тисячі сьомого) року народження, уродженець с. Копистирин Шаргородського району Вінницької області, житель АДРЕСА_3 , свідоцтво про народження серії НОМЕР_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - відсутній, перебуває під опікою ОСОБА_5 ;

- неповнолітня дитина, в інтересах якої подано позовну заяву, - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (другого липня дві тисячі сьомого) року народження, уродженець с. Копистирин Шаргородського району Вінницької області, житель АДРЕСА_3 , свідоцтво про народження серії НОМЕР_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - відсутній, перебуває під опікою ОСОБА_5 ;

- малолітня дитина, в інтересах якої подано позовну заяву, - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженка с. Копистирин Шаргородського району Вінницької області, жителька АДРЕСА_3 , перебуває під опікою ОСОБА_5 , свідоцтво про народження серії НОМЕР_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - відсутній;

- відповідач - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженка с. Копистирин Шаргородського району Вінницької області, зареєстроване місце проживання - АДРЕСА_2 , фактичне місце проживання - АДРЕСА_1 , паспорт громадянина України - № НОМЕР_4 , виданий органом 6315, реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_5 ;

- третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача, - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , уродженка с. Копистирин Шаргородського району Вінницької області, зареєстроване місце проживання - АДРЕСА_4 , паспорт громадянина України - № НОМЕР_6 , виданий органом 0540, реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_7 .

Повне рішення складено 24.11.2021 року.

Суддя: