Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 вересня 2021 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в особі:

головуючого - cудді Придачук О.А.

за участю секретаря судового засідання - Бомбушкар В.П.

представника позивача - адвоката Міщенко О.О.

представника відповідача управління Держпраці

у Закарпатській області - Гончарук В.В.

представників третьої особи управління виконавчої дирекції

Фонду соціального страхування України в Закарпатській області - Кішко П.Ю., Балабан Ю.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ужгороді цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Міщенко Ольга Олександрівна, до управління Держпраці у Закарпатській області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Закарпатській області, комунальне некомерційне підприємство «Хустський центр первинної медико-санітарної допомоги» Хустської районної ради Закарпатської області, про визнання протиправним та скасування акту за формою Н-1/НП, визнання факту та зобов"язання вчинення дій, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Міщенко Ольга Олександрівна, звернулася до Ужгородського міськрайонного суду з позовом до Управління Держпраці у Закарпатській області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача, Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Закарпатській області, комунальне некомерційне підприємство «Хустський центр первинної медико-санітарної допомоги» Хустської районної ради Закарпатської області, про визнання протиправним та скасування акту за формою Н-1/НП, визнання факту та зобов`язання вчинення дій.

Свої вимоги мотивує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її чоловік, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який під час виконання своїх професійних обов`язків на посаді лікаря загальної практики-сімейної медицини амбулаторії м.Хуст захворів 06 червня 2020 р. на гостру респіраторну хворобу COVID-19, спричинену коронавірусом SARS-CoV-2.

За фактом смерті ОСОБА_2 відповідачем організовано та проведено спеціальне розслідування гострого професійного захворювання (отруєння) із смертельним наслідком, за результатами якого 22 липня 2020 року складено акт за формою Н-1/НП, яким даний випадок гострого професійного захворювання визнано не пов`язаним з виробництвом.

Відповідно до даного акту, комісія із спеціального розслідування гострого професійного захворювання (отруєння) із смертельним наслідком прийшла до висновку, що потерпілий не був залучений до ліквідації епідемії та здійсненні заходів із запобігання поширенню гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, та у зв`язку з відсутністю підтвердження контакту лікаря ОСОБА_2 з пацієнтами з діагнозом гострої респіраторної хвороби на COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, та на основі зібраних матеріалів комісією не встановлено зв`язок захворювання ОСОБА_2 на COVID-19 при виконанні ним професійних обов`язків.

Однак, на думку позивача, вказаний висновок не відповідає фактичним обставинам справи та прийнятий із порушенням комісією порядку розслідування професійного захворювання.

Вказує, що потерпілий ОСОБА_2 працював на посаді лікаря загальної практики-сімейної медицини АЗПСМ м. Хуст КНП «Хустський центр первинної медико-санітарної допомоги» з 01 жовтня 2018 року, безпосередньо був залучений до ліквідації епідемії та здійсненні заходів із запобігання поширенню гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, здійснював лікування пацієнтів із встановленим діагнозом гострої респіраторної хвороби COVID-19, зокрема хворої ОСОБА_3 , прийом якої здійснював амбулаторно, та мав контакт на робочому місці з коронавірусними хворими, а тому наявний зв`язок захворювання ОСОБА_2 на COVID-19 із виконанням ним професійних обов`язків, у зв`язку з чим даний випадок гострого професійного захворювання є таким, що пов`язаний з виробництвом, і на нього повинен був складений акт за формою Н-1/П.

Уважає безпідставними та такими, що не відповідають чинному законодавству, висновки комісії, що для визнання випадку гострого професійного захворювання таким, що пов`язаний із виробництво, необхідна наявність підтвердження контакту лікаря ОСОБА_2 саме із пацієнтами з діагнозом гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2.

Наголошує, що відповідно до Переліку професійних захворювань, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.11.2000 №1662 із змінами згідно постанови КМУ від 13.05.2020 року №395, до виробничих факторів, вплив яких може викликати професійне захворювання, віднесено контакт з інфекційними хворими, тобто з необмеженим колом інфекційних хворих, з якими мав місце контакт під час виконання професійних обов`язків, а не тільки контакт з пацієнтами з діагнозом гострої респіраторної хвороби на COVID-19, лікування яких здійснювалося потерпілим.

Вказує, що згідно епідрозстеження причиною розвитку респіраторного захворювання COVID-19 у ОСОБА_2 було інфікування при виконанні ним професійних обов`язків внаслідок контакту з медичною сестрою ОСОБА_4 , хворою на COVID-19, під час спільного прийому пацієнтів в одному кабінеті впродовж інкубаційного періоду з 24.05.2020 по 06.06.2020 року.

Позивачс тверджує, що висновки комісії вцілому ґрунтуються на сумнівних поясненнях ОСОБА_4 та ОСОБА_3 без з`ясування всіх обставини та причин настання гострого професійного захворювання потерпілого.

Так, комісією прийнято до уваги пояснення пацієнтки ОСОБА_3 , за якими вона не мала безпосереднього контакту з лікарем ОСОБА_2 , щодо симптомів захворювання спілкувалась з ним в телефонному режимі, знаходячись на самоізоляції.

Однак, комісією не звернуто уваги на протиріччя пояснення ОСОБА_3 із даними Журналу реєстрації амбулаторних пацієнтів, згідно з якими сімейний лікар ОСОБА_2 здійснював прийом даної пацієнтки 01 червня 2020 року та надавав консультацію амбулаторно, а не по телефону.

Також, комісією були взяті до уваги пояснення ОСОБА_4 , медичної сестри АЗПСМ м. Хуст КНП «Хустський ЦПМСД», що вона працювала з потерпілим ОСОБА_2 в одному кабінеті, однак останній раз на роботі була 22.05.2020 року, оскільки з 25.05.2020 року лікар ОСОБА_2 відпустив її у зв`язку з сімейними обставинами.

Однак, комісією не звернуто увагу на наявність розбіжностей в поясненнях медичної сестри ОСОБА_4 , наданих нею в пояснювальній записці від 07.07.2020 року та протоколі опитування від 09.07.2020 року, згідно яких вона повідомила різні дати останнього контакту з лікарем ОСОБА_2 на робочому місці 22.05.2020 та 29.05.2020. Для з"ясування цих розбіжностей, комісією не витребувано та не проаналізовано табелі обліку робочого часу за травень 2020 року щодо перебування ОСОБА_4 в цей час на роботі, не з`ясовувалося чи приймалися КНП «Хустський ЦПМСД» накази про надання ОСОБА_4 відпустки за сімейними обставинами з 25.05.2020 року по 29.05.2020 року.

Залишено поза увагою висновок лікаря-профпатолога ОСОБА_5 , відповідно до якого у випадку ОСОБА_2 могло мати місце гостре інфекційне захворювання, отримане на робочому місці, оскільки постраждалий виконував свої професійні обов`язки в період підвищеного ризику інфікування.

А тому просить, визнати протиправним та скасувати акт спеціального розслідування гострого професійного захворювання за формою Н-1/НП від 22 липня 2020 року; визнати факт, що випадок гострого професійного захворювання (отруєння) із смертельним наслідком, що сталося ІНФОРМАЦІЯ_1 в комунальному некомерційному підприємстві "Хустський центр первинної медико-санітарної допомоги" Хустської районної ради Закарпатської області з ОСОБА_2 , 1954 року народження, є таким, що пов`язаний з виробництвом; зобов`язати Управління Держпраці у Закарпатській області організувати та провести повторне спеціальне розслідування гострого професійного захворювання (отруєння) із смертельним наслідком, що сталося ІНФОРМАЦІЯ_1 із лікарем загальної практики-сімейної медицини комунального некомерційного підприємства "Хустський центр первинної медико-санітарної допомоги" Хустської районної ради Закарпатської області ОСОБА_2 , 1954 року народження, та скласти акт за формою Н-1/П.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, з підстав викладених у позовній заяві, та просила суд даний позов задовольнити повністю.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечила з мотивів, наведених у відзиві на позовну заяву, та просила суд відмовити у задоволенні такого.

У відзиві на позовну заяву відповідач зазначив, що за результатами розгляду матеріалів спеціального розслідування гострого професійного захворювання (отруєння) із смертельним наслідком COVID-19, що стався із сімейним лікарем ОСОБА_2 , на черговому засіданні комісія прийшла до висновку, що потерпілий не був залучений до ліквідації епідемії та здійсненні заходів із запобігання поширенню гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 та у зв`язку з відсутністю підтвердження контакту лікаря ОСОБА_2 з пацієнтами з діагнозом гострої респіраторної хвороби на COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, відповідно до Переліку робіт та виробництв, на яких можливе виникнення професійного захворювання, затвердженого постановою КМУ від 08.11.2000 року №1662 із змінами згідно постанови КМУ від 13.05.2020 року №394, та на основі зібраних матеріалів комісією не встановлено зв`язок захворювання ОСОБА_2 на COVID-19 при виконанні ним професійних обов`язків.

Відповідно до п.53 «Порядку розслідування та обліку нещасних випадків, професійних захворювань та аварій на виробництві», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 квітня 2019 р. №337 даний випадок гострого професійного захворювання вважається не пов`язаним з виробництвом, і на нього складається акт за формою Н-1/НП.

Вказує, що згідно довідки Комунального некомерційного підприємства "Хустський центр первинної медико-санітарної допомоги" №03-9/403 від 15.07.2020 року ОСОБА_2 лікар загальної практики - сімейний лікар працював в амбулаторії м.Хуст КНП «Хустський ЦПМСД» згідно журналу прийому пацієнтів хворих на COVID-19 не лікував, так як воно не входило до його професійних обов`язків.

Згідно пояснень пацієнтки ОСОБА_3 вона не мала безпосереднього контакту з лікарем ОСОБА_2 , щодо симптомів захворювання спілкувалась з ним в телефонному режимі, знаходячись на самоізоляції.

Наголошує, що комісією з розслідування встановлено тільки одну пацієнту ОСОБА_3 з діагнозом гострої респіраторної хвороби COVID-19, якій надавав медичну допомогу ОСОБА_2 . Враховуючи, що безпосереднього контакту між ними не було, відтак і інфікуватися від пацієнтки ОСОБА_3 ОСОБА_2 не міг, у зв`язку з чим висновок спеціальної комісії про те, що даний випадок гострого професійного захворювання вважається не пов`язаним з виробництвом, і на нього складається акт за формою Н-1/НП, є правомірним і скасуванню не підлягає.

Також, наголошує, що право визначати, пов`язані чи не пов`язані нещасний випадок та/або гостре професійне захворювання (отруєння) з виробництвом, належить спеціальній комісії. Суд не може підміняти собою органи владних повноважень (в даному випадку - спеціальну комісію), рішення якої узгоджується, приймати замість рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону.

Вказує, що розгляд вимоги скасувати висновки спеціальної комісії перебуває в залежності від наслідків розгляду заяви щодо призначення повторного (додаткового) спеціального розслідування нещасного випадку та результатів його проведення. Позивач не зверталася до Управління Держпраці у Закарпатській області із обґрунтованою заявою про призначення повторного спеціального розслідування гострого професійного захворювання із смертельним наслідком.

У зв`язку із зазначеним, відповідач уважає, що оскаржуваний акт є правомірним, а тому позов не підлягає до задоволення.

Представник третьої особи Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Закарпатській області в судовому засіданні проти позову заперечив з мотивів, наведених у додаткових пояснення на позов та просив суд відмовити у задоволенні такого.

Також, третьою особою Управлінням виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Закарпатській області 27.11.2020 року подано до суду письмові пояснення, за підписом в.о. начальника управління Неймет Ю.Ю., у яких крім іншого зазначив, що ставити під сумнів висновки комісії, викладені в Акті спеціального розслідування гострого професійного захворювання (отруєння) із смертельним наслідком, що стався ІНФОРМАЦІЯ_1 або давати їм оцінку не входить до компетенції Управління. У випадку виникнення права у позивача на страхові виплати та подачі заяви до Хустського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Закарпатській області, такі виплати буде здійснено у встановлені законом строки.

Разом із тим, у поданих до суду 09.04.2021 року додаткових поясненнях представник третьої особи Кішко П.Ю. зазначає, що погоджується з позицією відповідача про правомірність висновків комісії із спеціального розслідування гострого професійного захворювання (отруєння) із смертельним наслідком, що стався ІНФОРМАЦІЯ_1 із сімейним лікарем ОСОБА_2 , що містяться у Акті спеціального розслідування від 22.07.2020 року за формою Н-1/НП, і вважає, що у задоволенні позовних вимог позивача слід відмовити.

Представник третьої особи КНП «Хустський центр первинної медико-санітарної допомоги» Хустської районної ради Закарпатської області в судове засідання не з`явився, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений. У матеріалах справи наявна заява про розгляд справи у відсутності представника КНП «Хустський центр первинної медико-санітарної допомоги» Хустської районної ради Закарпатської області.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_7 показала, що вона працює викладачем в Хустському базовому медичному фаховому коледжі, 25 травня 2020 була на прийомі у сімейного лікаря ОСОБА_2 у зв`язку із захворюванням на сахарний діабет. Під час прийому в кабінеті у лікаря була присутня медична сестра ОСОБА_4 , яку вона давно знає. На коронавірус свідок захворіла приблизно через тиждень після прийому. Коли їй було підтверджено COVID, вона передзвонила своєму лікарю, однак він повідомив, що хворий. Повідомила, що вона в один день з ОСОБА_2 поступила в обласну інфекційну лікарню з діагнозом коронавірус, з якої виписалася 03 липня 2020 року. В липні 2020 року, приблизно через тиждень після виписки з лікарні, їй дзвонили з Управління Держпраці в Закарпатській області по факту смерті сімейного лікаря ОСОБА_2 , в тому числі виясняли чи була присутня 25 травня 2020 року під час прийому в кабінеті у сімейного лікаря ОСОБА_2 медична сестра ОСОБА_4 . Даний факт вона підтвердила по телефону, письмових пояснень від неї не відбиралось.

Свідок ОСОБА_8 в судовому засіданні показала, що є пенсіонеркою, 25 травня 2020 року була на прийомі у сімейного лікаря ОСОБА_2 разом з онуками. Під час прийому в кабінеті була присутня медична сестра ОСОБА_4 . В день прийому ні вона, ні її онуки не були хворі на коронавірус.

Свідок ОСОБА_9 в судовому засіданні показав, що він є заступником начальника Управління Держпраці в Закарпатській області та являвся головою комісії з спеціального розслідування гострого професійного захворювання, що сталося ІНФОРМАЦІЯ_1 із сімейним лікарем ОСОБА_2 . Повідомив, що ним та членами комісії відбиралися пояснення, направлялися запити до КНП «Хустський ЦПМСД» чи залучався сімейний лікар ОСОБА_2 до лікування ковідних хворих та здійсненні заходів із запобігання поширенню гострої респіраторної хвороби COVID-19, відбирався журнал реєстрації амбулаторних пацієнтів. Завданням розслідування був пошук контактних із лікарем ОСОБА_2 осіб, хворих на коронавірус. Спочатку від КНП «Хустський ЦПМСД» надійшла відповідь, що сімейний лікар ОСОБА_2 до ліквідації пандемії не залучався, потім було повідомлено, що він здійснював лікування хворої на COVID ОСОБА_3 , яка повідомила що відкривала лікарняний в телефонному режимі з лікарем ОСОБА_2 та знаходилася на самоізоляції. Комісія не знайшла контактну особу, яка би хворіла на COVID, була паціентом лікаря і була на прийомі у лікаря ОСОБА_2 . Опитувалася медична сестра ОСОБА_4 , яка дала пояснення, що в останній раз контактувала з ОСОБА_2 22 травня 2020 року, потім відпросилася за сімейними обставинами і ніби не була на роботі. Підтвердив, що він дійсно дзвонив ОСОБА_7 по телефону. Чому пояснення медичної сестри ОСОБА_4 надані нею 07 липня 2020 року і 09 липня 2020 року, хоч і суперечать одні одним, не перевірялися, свідок не зміг пояснити. А зазначив, що для комісії наявність контакту ОСОБА_2 з хворою медичною сестрою ОСОБА_4 мало би значення тільки у тому випадку, якщо вона була би його пацієнткою. Рішення комісія приймала більшістю голосів, один член комісії мав окрему думку.

Свідок ОСОБА_10 в судовому засіданні показала, що вона є головним державним інспектором відділу з гігієни праці Управління Держпраці у Закарпатській області та являлася членом комісії з спеціального розслідування гострого професійного захворювання, що стався ІНФОРМАЦІЯ_1 із сімейним лікарем ОСОБА_2 . По розподілу обов`язків між членами комісії готувала та направляла запити до установ. Повідомила, що комісією не було встановлено контакту потерпілого з хворими із підтвердженим діагнозом COVID-19. ОСОБА_3 надала пояснення, що не мала контакту з сімейним лікарем ОСОБА_2 та спілкувалися з ним в телефонному режимі. Медична сестра ОСОБА_4 надала пояснення, що в останній раз контактувала з потерпілим 22.05.2020 року, тобто поза межами інкубаційного періоду, який є з 24.05.2020 року по 06.06.2020. Пояснити причину розбіжностей які містяться в поясненнях медичної сестри ОСОБА_4 щодо дати останнього контакту з лікарем ОСОБА_2 не з могла. Зазначила , що даний факт не є визначальним, оскільки медична сестра ОСОБА_4 не була пацієнтом лікаря ОСОБА_2 . Зазначила, що комісією здійснювався пошук лише тих контактних хворих, що знаходилися на лікуванні у лікаря ОСОБА_2 , його пацієнтів. За висновком комісії лікар ОСОБА_2 не був офіційно залучений до ліквідації епідемії та здійсненні заходів із запобігання поширенню гострої респіраторної хвороби COVID-19.

Заслухавши пояснення представників сторін та свідків, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про задоволення позову, виходячи з наступного.

Як убачається з матеріалів справи, позивач ОСОБА_1 являється дружиною померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Судом встановлено, що ОСОБА_2 з 01 жовтня 2018 року працював на посаді лікаря загальної практики-сімейної медицини АЗПСМ м. Хуст КНП «Хустський центр первинної медико-санітарної допомоги».

Відповідно до обставин справи, встановлених спеціальним розслідуванням ОСОБА_2 був обстежений методом ПЛР 09.06.2020 р. Згідно отриманого результату аналізу №52/136 від 12.06.2020 р.: РНК вірусу COVID-19, результат позитивний.

Згідно висновку лікаря-інфекціоніста КНП «Хустської ЦРЛ» М.Губаль: за результатами ПЛР обстеження ОСОБА_2 (1954 р.н.) сімейного лікаря КНП «Хустський ЦПМСД» дата ПЛР тестування 12.06.2020 року №52/136 тест позитивний. Проходив лікування в інфекційному відділенні КНП «Хустська ЦРЛ» з 13.06.2020 р. по 17.06.2020 р., після якого був скерований на подальше лікування в КНП ОКІЛ.

Відповідно до виписки із медичної картки ОСОБА_2 діагноз при госпіталізації, двобічна пневмонія: COVID-19. ПЛР 12.06.2020 р. позитивний, 29.06.2020 ПЛР негативний.

Згідно виписки з протоколу патологоанатомічного обстеження №80 патологоанатомічний діагноз: гостра респіраторна хвороба COVID-19. Відповідно довідки про причину смерті №352 від 01.07.2020 року причина смерті: гостра респіраторна хвороба COVID-19, гостра дихальна недостатність, гіпоксія, інтоксикація.

Як убачається зі змісту довідки про причину смерті від 01.07.2020 року, ОСОБА_2 помер від гострої респіраторної хвороби COVID-19, гострої дихальної недостатності, гіпоксії, інтоксикації.

01 липня 2020 року КНП «Хустський ЦПМСД» повідомлено Управління Держпраці у Закарпатській області про гостре професійне захворювання із смертельним наслідком, що стався ІНФОРМАЦІЯ_1 в комунальному некомерційному підприємстві "Хустський центр первинної медико-санітарної допомоги" Хустської районної ради Закарпатської області внаслідок контакту з коронавірусними хворими.

Відповідно до наказу від 01.07.2020 року №84-ср Управлінням Держпраці у Закарпатській області організовано та проведено спеціальне розслідування гострого професійного захворювання (отруєння) із смертельним наслідком, що сталося ІНФОРМАЦІЯ_1 із сімейним лікарем АЗПСМ комунального некомерційного підприємства "Хустський центр первинної медико-санітарної допомоги" Хустської районної ради Закарпатської області ОСОБА_2 , 1954 року народження, за результатами якого 22 липня 2020 року був складений Акт за формою Н-1/НП, затверджений начальником Управління Держпраці у Закарпатській області 22.07.2020 року.

При цьому, суд звертає увагу , що оскаржуваний акт спеціального розслідування був підписаний з окремою думкою члена комісії ОСОБА_11 , оскільки остання вважала , що матеріалів зібрано недостатньо.

Відповідно до висновків комісії, викладених в Акті спеціального розслідування гострого професійного захворювання (отруєння) із смертельним наслідком, що стався ІНФОРМАЦІЯ_1, потерпілий не був залучений до ліквідації епідемії та здійсненні заходів із запобігання поширенню гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, та у зв`язку з відсутністю підтвердження контакту лікаря ОСОБА_2 з пацієнтами з діагнозом гострої респіраторної хвороби на COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, відповідно до Переліку робіт та виробництв, на яких можливе виникнення професійного захворювання, затвердженого постановою КМУ від 08.11.2000 року №1662 із змінами згідно постанови КМУ від 13.05.2020 року №394, та на основі зібраних матеріалів комісією не встановлено зв`язок захворювання ОСОБА_2 на COVID-19 при виконанні ним професійних обов`язків.

За висновком комісії, відповідно до п.53 «Порядку розслідування та обліку нещасних випадків, професійних захворювань та аварій на виробництві», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 квітня 2019 р. №337 даний випадок гострого професійного захворювання вважається не пов`язаним з виробництвом, і на нього складається акт за формою Н-1/НП.

Як убачається зі змісту оскаржуваного акту, в основу своїх висновків комісія зокрема поклала пояснення ОСОБА_3 та медичної сестри ОСОБА_4 , хворих на коронавірусну інфекцію, відповідно до яких вони не мали контакту з сімейним лікарем ОСОБА_2 під час інкубаційного періоду.

Згідно з поясненнями ОСОБА_4 , медичної сестри АЗПСМ м. Хуст КНП «Хустський ЦПМСД», вона працювала з потерпілим ОСОБА_2 в одному кабінеті. Останній раз на роботі була 22.05.2020 року, оскільки з 25.05.2020 року лікар ОСОБА_2 відпустив її у зв`язку з сімейними обставинами. 01.06.2020 року стан здоров`я її погіршився і 03.06.2020 р. ОСОБА_4 звернулась до лікаря, зробила ПЛР-тест. 05.06.2020 р. отримано тест ПЛР, результат позитивний. Відповідно до наказу №25-К від 13.07.2020 року, медична сестра ОСОБА_4 з 01.06 по 05.06 2020 року знаходилась у щорічній відпустці. З 05.06 по 22.06.2020 року знаходилася на самоізоляції у домашніх умовах під наглядом сімейного лікаря. Останній раз контактувала з лікарем ОСОБА_2 22.05.2020 року.

Згідно з поясненнями ОСОБА_3 , вона не мала безпосереднього контакту з лікарем ОСОБА_2 , щодо симптомів свого захворювання спілкувалась з ним у телефонному режимі, знаходячись на самоізоляції.

Надаючи правову оцінку відносинам, що склались між сторонами спору, суд уважає за необхідне звернути увагу на наступні обставини справи та норми законодавства.

Порядок розслідування та обліку нещасних випадків, професійних захворювань та аварій на виробництві, затверджено Постановою Кабінету Міністрів України від 17 квітня 2019 р. №337 (надалі - Порядок №337).

Відповідно до абзацу п`ятого пункту 10, пункту 14 Порядку №337 спеціальному розслідуванню підлягають гострі професійні захворювання (отруєння), що призвели до тяжких чи смертельних наслідків.

Держпраці та/або її територіальним органом утворюється комісія із спеціального розслідування (далі - спеціальна комісія).

Спеціальна комісія утворюється протягом одного робочого дня після отримання від роботодавця письмового повідомлення про нещасний випадок або за інформацією, отриманою з інших джерел (органу досудового розслідування, звернень потерпілого або членів його сім`ї чи уповноваженої ними особи, первинних організацій і територіальних об`єднань профспілок).

Спеціальне розслідування нещасного випадку та/або гострого професійного захворювання (отруєння) проводиться протягом 15 робочих днів (п.31 Порядку №337).

Пунктом 33 Порядку №337 комісія (спеціальна комісія) зобов`язана, зокрема: провести зустріч з потерпілим (членами його сім`ї чи уповноваженою ними особою); одержати письмові пояснення від роботодавця та його представників, опитати осіб - свідків гострого професійного захворювання (отруєння) та осіб, причетних до них; визначити відповідність умов праці та її безпеки вимогам законодавства про охорону праці; з`ясувати обставини та причини настання гострого професійного захворювання (отруєння); визначити, пов`язане чи не пов`язане гостре професійне захворювання (отруєння) з виробництвом; установити осіб, які допустили порушення вимог нормативно-правових актів з охорони праці; скласти акти за формою Н-1.

Рішення щодо визнання нещасного випадку та/або гострого професійного захворювання (отруєння) пов`язаними чи не пов`язаними з виробництвом приймається комісією (спеціальною комісією) шляхом голосування простою більшістю голосів. У разі рівної кількості голосів членів комісії (спеціальної комісії) голос голови комісії (спеціальної комісії) є вирішальним (пункт 34 Порядку №337).

Відповідно до підпункту 15 пункту 52 Порядку №337 обставини, за яких нещасний випадок та/або гостре професійне захворювання (отруєння) визнаються пов`язаними з виробництвом, є однократний вплив на працівника шкідливих чи небезпечних виробничих факторів, внаслідок яких у нього виникло гостре професійне захворювання (отруєння), за наявності висновку закладу охорони здоров`я.

Пунктами 4, 5 та 7 Інструкції про застосування переліку професійних захворювань, затвердженої наказом Міністерства охорони здоров`я України, Академії медичних наук України, Міністерства праці та соціальної політики України від 29 грудня 2000 року №374/68/338, визначено, що кодування діагнозів професійних захворювань проведено на підставі Міжнародної класифікації хвороб і споріднених проблем (МКХ-10).

Діагноз гострого професійного захворювання (інтоксикації), що виникає на виробництві, встановлюється лікарем будь-якого лікувально-профілактичного закладу після обов`язкової консультації з профпатологом та лікарем з гігієни праці.

При гострих професійних захворюваннях інфекційного походження (вірусний гепатит, бруцельоз, сибірська виразка, кліщовий енцефаліт та інші) діагноз установлюється лікарем-інфекціоністом та профпатологом з урахуванням епідрозслідування.

Відповідно до ст.39 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» захворювання на інфекційні хвороби медичних та інших працівників, що пов`язані з виконанням професійних обов`язків в умовах підвищеного ризику зараження збудниками інфекційних хвороб (надання медичної допомоги хворим на інфекційні хвороби, роботи з живими збудниками та в осередках інфекційних хвороб, дезінфекційні заходи тощо), належать до професійних захворювань.

Перелік професійних захворювань, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 08.11.2000 № 1662, - основний документ, яким слід керуватися при встановленні діагнозу професійного захворювання, зв`язку його з виконуваною роботою або професією (пункт 1 Інструкції №374).

Відповідно до Переліку професійних захворювань гостра респіраторна хвороба COVID-19, спричинена коронавірусом SARS-CoV-2 (код класифікації U07.1 2019- nCoV), віднесена до захворювань, викликаних дією біологічних факторів.

Постановою Кабінету Міністрів України від 08.11.2000 №1662 (із змінами, внесеними Постановою Кабінету Міністрів України від 13.05.2020 №394) до переліку робіт та виробництв, на яких можливе виникнення професійного захворювання на гостру респіраторну хворобу COVID-19, спричинену коронавірусом SARS-CoV-2, віднесено роботу медичних та інших працівників, що безпосередньо зайняті у ліквідації епідемії та здійсненні заходів із запобігання поширенню гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, та лікування пацієнтів із випадками гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2.

При цьому, до виробничих факторів, вплив яких може викликати дане професійне захворювання, віднесено контакт з інфекційними хворими, інфікованими матеріалами чи переносниками захворювань

Отже, даними нормами не звужується обсяг виробничих факторів, вплив яких може викликати професійне захворювання, виключно до контактів з інфекційними хворими пацієнтами, лікування яких здійснювалося лікарем ОСОБА_2 .

Системний аналіз вказаних норм дає можливості дійти до висновку, що для вирішення питання визначення, пов`язане чи не пов`язане з виробництвом випадок гострого професійного захворювання на гостру респіраторну хворобу COVID-19, спричинену коронавірусом SARS-CoV-2, необхідно встановити чи був контакт ОСОБА_2 з інфекційними хворими, під час виконання ним своїх професійних обов`язків в період підвищеного ризику інфікування.

Як встановлено судом, ОСОБА_2 працював на посаді лікаря загальної практики-сімейної медицини АЗПСМ м. Хуст КНП «Хустський центр первинної медико-санітарної допомоги».

Відповідно до посадової інструкції до його посадових обов`язків входить: здійснення динамічного спостереження за станом здоров`я кожного члена сім`ї пацієнта, проведення необхідного обстеження й оздоровлення за індивідуальним планом, оцінка фізичного та психічного здоров`я пацієнтів; надання комплексних медичних послуг, обстеження пацієнтів; забезпечення медичної допомоги пацієнтам, зокрема й паліативної (кінцевої) допомоги; надання невідкладної медичної допомоги на догоспітальному етапі, тощо.

Довідку комунального некомерційного підприємства «Хустський центр первинної медико-санітарної допомоги» від 15.07.2020 року №03-9/403, згідно якої ОСОБА_2 лікар загальної практики - сімейний лікар не здійснював лікування хворих на COVID-19, так як воно не входило до його професійних обов`язків, суд оцінює критично та не бере до уваги, оскільки дана довідка спростовується іншими листами цього же підприємства, виданими пізніше.

Так, відповідно до листа комунального некомерційного підприємства «Хустський центр первинної медико-санітарної допомоги» від 12.05.2021 року №362/03-9, лікар загальної практики - сімейний лікар ОСОБА_2 , місцем роботи якого було КНП «Хустський ЦПМСД», надавав послуги з медичного обслуговування населення (послуги з охорони здоров`я), що включені до програми державних гарантій медичного обслуговування населення, зокрема, це амбулаторне лікування основних захворювань, в тому числі амбулаторне лікування пацієнтів з підозрою або встановленим COVID-19.

Листом комунального некомерційного підприємства «Хустський центр первинної медико-санітарної допомоги» від 17.07.2020 року №03-9/410 повідомлено, що згідно журналу прийому пацієнтів та амбулаторної картки пацієнтів лікар загальної практики - сімейний лікар ОСОБА_2 приймав хвору з діагнозом COVID 19 - ОСОБА_3 , якій відкрито листок непрацездатності з 01.06.2020 з діагнозом коронавірусна інфекція (позитивний результат дослідження методом ПЛР від 28.05.2020 р. №359, листок непрацездатності АКА №017601 від 01.06.2020 року).

Пояснювальна записка від 20.07.2020 року ОСОБА_3 , згідно якої вона не мала безпосереднього контакту з лікарем ОСОБА_2 , щодо симптомів захворювання, спілкувалась з ним в телефонному режимі, знаходячись на самоізоляції, оцінюється судом критично, оскільки суперечить іншим доказам у справі.

Так, відповідно до запису в журналі реєстрації амбулаторних пацієнтів за №2 від 01.06.2020 року сімейним лікарем ОСОБА_2 прийом та вид консультації пацієнтці ОСОБА_3 надавався амбулаторно із зазначенням відмітки «1». Для виду консультації по телефону передбачена відмітка «3».

В якості доказу суд приймає до уваги копії витягу з Журналу реєстрації амбулаторних пацієнтів лікаря ОСОБА_2 , надані як позивачем так і відповідачем суду разом з позовною заявою та відзивом на позовну заяву.

Належним чином завірену копію витягу з журналу реєстрації амбулаторних пацієнтів лікаря ОСОБА_2 , надану КНП «Хустський центр первинної медико-санітарної допомоги» Хустської районної ради Закарпатської області та в якій відсутній запис №2 від 01.06.2020 року про прийом пацієнтки ОСОБА_12 , 1957 р.н., суд не бере до уваги, керуючись приписами ч.6 ст.95 ЦПК України, оскільки на ухвалу суду від 09.04.2021 року про витребування оригіналу журналу реєстрації амбулаторних пацієнтів лікаря ОСОБА_2 , такий наданий суду не був, у зв`язку з втратою (лист КНП «Хустський ЦПМСД» від 13.05.2021 №365/03-5).

Посада лікаря загальної практики-сімейного лікаря відноситься до Переліку посад медичних та інших працівників, що безпосередньо зайняті у ліквідації епідемії та здійсненні заходів з запобігання поширенню гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 та лікуванням пацієнтів із випадками гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої короновірусом SARS-CoV-2, яким здійснюється доплата в розмірі трьох окладів (тарифних ставок) за березень 2020 року, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я України від 02.04.2020 р. № 768.

Суд відхиляє доводи відповідача про те, що за приписами пункту 2 даного наказу Міністерства охорони здоров`я України від 02.04.2020 р. № 768 обов`язковою передумовою для залучення медичного працівника до ліквідації епідемії та здійсненні заходів з запобігання поширенню гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, є видача лікувальним закладом відповідного наказу.

Так, пунктом 2 даного наказу Міністерства охорони здоров`я України від 02.04.2020 р. № 768 встановлено, що персональний перелік працівників, яким встановлюється доплата, затверджується керівником відповідного закладу охорони здоров`я.

Водночас, на думку суду, не затвердження керівником відповідного закладу охорони здоров`я персонального переліку працівників та не видача відповідного наказу є лише підставою для невиплати працівникам доплати за березень 2020 року, і, як наслідок, порушення їх трудових прав щодо належної оплати праці.

Натомість, відсутність затвердженого наказом вказаного переліку працівників не свідчить про незалучення їх до ліквідації епідемії та здійсненні заходів з запобігання поширенню гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2.

Суд констатує, що направлення хворого пацієнта ОСОБА_3 із підтвердженим діагнозом коронавірусна інфекція (позитивний ПЛР 28.05.2020 №359) на амбулаторне лікування до лікаря загальної практики-сімейного лікаря ОСОБА_2 безпосередньо свідчить про його фактичне залучення до ліквідації епідемії та здійсненні заходів з запобігання поширенню гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 та лікуванням пацієнтів із випадками гострої респіраторної хвороби COVID-19.

При встановлені наявності зв`язку захворювання сімейного лікаря ОСОБА_2 на COVID-19 із виконанням ним професійних обов`язків, суд виходить з наступного.

Згідно Карти епідеміологічного обстеження №89 вогнища інфекційного захворювання хворого COVID-19 гр. ОСОБА_2 орієнтовний термін зараження потерпілого з 24.05.2020 по 06.06.2020, джерело зараження - контакт з медичною сестрою ОСОБА_4 , хворою на COVID-19, під час спільного прийому пацієнтів в одному кабінеті впродовж інкубаційного періоду, (позитивний результат дослідження методом ПЛР від 05.06.2020 р. №985). За висновками епідеміологічного обстеження зараження відбулося за місцем роботи (пункт 2 розділу IV Карти епідеміологічного обстеження).

Згідно інформації, наданої Хустською районною філією ДУ «Закарпатський обласний лабораторний центр МОЗ України» листом №602/14.04 від 07.07.2020 року, в результаті епідеміологічного обстеження випадку інфекційного захворювання на COVID-19 у гр. ОСОБА_2 (лабораторно підтверджений випадок захворювання методом ПЛР, результат від 12.06.2020 р. №52/136) встановлено, що він по місцю роботи контактував з медичною сестрою ОСОБА_4 , хворою на COVID-19 (позитивний результат дослідження методом ПЛР від 05.06.2020 р. №985). В той же час не виключений контакт з іншими хворими на COVID-19 (в т.ч. із безсимптомним перебігом захворювання) впродовж інкубаційного періоду до моменту захворювання. Враховуючи можливі шляхи (повітряно-крапельний та контактно-побутовий) та фактори передачі збудника COVID-19, достеменно встановити шлях та фактори передачі інфекції в даному випадку, практично неможливо. Ймовірно, що причиною розвитку респіраторного захворювання COVID-19 у гр. ОСОБА_2 було інфікування при виконанні ним професійних обов`язків.

Згідно з заочною консультацією лікаря-профпатолога Гулея В. щодо гострого професійного захворювання (летальний випадок) у ОСОБА_2 , 1954 р.н., сімейного лікаря АЗПСМ м. Хуст КНП «Хустський ЦПМСД», констатовано, що зараження на COVID-19 лабораторно підтверджено методом ПЛР тестування (№52/136 від 12.06.2020). Встановлено діагноз: 2019 n СОV гостра респіраторна хвороба. Двобічна полі сегментарна пневмонія. Лікувався в районній лікарні, в подальшому в обл.інфекційній лікарні. Помер ІНФОРМАЦІЯ_1 Паталогоанатомічне обстеження (№80 від 01.07.2020 р.) в ЗОКЛ ім.А. Новака. Причина смерті-інтоксикація, гіпоксія, гостра дихальна недостатність, гостра респіраторна хвороба COVID-19. Згідно епідрозстеження, у постраждалого був контакт з інфікованою колегою медсестрою, не виключений контакт і з хворими на коронавірус пацієнтами.

Враховуючи вищенаведене, лікар-профпатолог прийшов до висновку, що у випадку ОСОБА_2 могло мати місце гостре інфекційне захворювання, отримане на робочому місці, оскільки постраждалий виконував свої професійні обов`язки в період підвищеного ризику інфікування.

Пояснення медичної сестри ОСОБА_4 , викладені в пояснювальній записці від 07.07.2020, про те, що останній контакт з лікарем ОСОБА_2 на робочому місці був 22.05.2020 року, оцінюються судом критично та відхиляються, оскільки дані пояснення спростовуються її же поясненнями, наявними в протоколі опитування від 09.07.2020 року, складеного членом комісії - головним спеціалістом-страховим експертом з питань охорони праці управління Хустського відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Закарпатській області Сміщук В.П., а також іншими доказами, наявними у справі.

Відповідно до протоколу опитування від 09.07.2020 медична сестра АЗПСМ м. Хуст КНП «Хустський ЦПМСД» ОСОБА_4 показала, що останній раз на роботі була 29.05.2020 року.

Показами свідків ОСОБА_7 та ОСОБА_13 підтверджується факт того, що медична сестра ОСОБА_4 25 травня 2020 року була присутня на робочому місці та здійснювала спільний прийом пацієнтів в одному кабінеті з сімейним лікарем ОСОБА_2 .

Дослідженим у судовому засіданні табелем обліку робочого часу за травень 2020 року підтверджується, що медична сестра ОСОБА_4 була присутня на роботі в період з 25 по 29 травня 2020 року.

З огляду на вищенаведене, суд приходить до переконання, що під час виконання своїх професійних обов`язків потерпілий за місцем роботи мав контакт із інфекційною хворою на COVID-19, що відноситься до виробничих факторів, вплив яких може викликати професійне захворювання.

Вказані обставини в своїй сукупності свідчать, що потерпілий був залучений до ліквідації епідемії та здійсненні заходів із запобігання поширенню гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, та лікування пацієнтів із випадками гострої респіраторної хвороби COVID-19, за місцем роботи мав контакт з коронавірусними хворими, а тому наявний зв`язок захворювання ОСОБА_2 на COVID-19 із виконанням ним професійних обов`язків.

Враховуючи вищенаведене, суд приходить до переконання, що даний випадок гострого професійного захворювання є таким, що пов`язаний з виробництвом, у зв`язку з чим позовні вимоги підлягають до задоволення.

Таким чином висновок акту спеціального розслідування за формою Н-1/НП від 22 липня 2020 року про те, що потерпілий не був залучений до ліквідації епідемії та здійсненні заходів із запобігання поширенню гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, та відсутній зв`язок захворювання ОСОБА_2 на COVID-19 з виконанням ним професійних обов`язків, суперечить фактичним обставинам справи, вимогам чинного законодавства, та зміст оспорюваного акту в цій частині повинен бути переглянутий, внаслідок чого наявні підстави для задоволення позовних вимог щодо визнання протиправним та скасування даного акту спеціального розслідування за формою Н-1/НП від 22 липня 2020 року та зобов`язання Управління Держпраці у Закарпатській області організувати та провести повторне спеціальне розслідування даного випадку гострого професійного захворювання.

Згідно пункту 57 Порядку №337 рішення комісії (спеціальної комісії), зміст акта за формою Н-1 можуть бути оскаржені в судовому порядку потерпілим, членами його сім`ї або уповноваженою ними особою, робочим органом Фонду, а також іншими органами, установами, підприємствами та організаціями, представники яких брали участь у розслідуванні (спеціальному розслідуванні).

З огляду на дану правову норму, безпідставними є твердження відповідача, що розгляд вимоги про скасування висновків спеціальної комісії перебуває в залежності від наслідків розгляду заяви щодо призначення повторного (додаткового) спеціального розслідування нещасного випадку та результатів його проведення.

Стосовно доводів відповідача, що право визначати, пов`язані чи не пов`язані нещасний випадок та/або гостре професійне захворювання (отруєння) з виробництвом, належить виключно спеціальній комісії, а суд не уповноважений на прийняття вказаних рішень, суд виходить з наступного.

Приписами статті 2 ЦПК передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Отже, завдання правосуддя полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше порушується принцип розподілу влади. Принцип розподілу влади не допускає надання суду адміністративно-дискреційних повноважень - єдиним критерієм здійснення правосуддя є право. Тому завданням суду є контроль за легітимністю прийняття рішень.

Крім того, суд враховує, що Європейським судом з прав людини у пункті 145 рішення від 15.11.1996 року по справі Чахал проти Об`єднаного Королівства вказано про те, що норма статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

Отже, ефективний засіб правого захисту у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату.

У свою чергу, приписами статті 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Згідно з правовою позицією Конституційного Суду України правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, якщо воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац 10 п. 9 мотивувальної частини Рішення від 30.01.2003 року № 3-рп/2003 по справі №1-12/2003).

Крім того, згідно позиції Верховного Суду, яка сформована у постановах від 13.02.2018 року у справі № 361/7567/15-а, від 07.03.2018 року у справі № 569/15527/16-а, від 20.03.2018 року у справа № 461/2579/17, від 20.03.2018 року у справі № 820/4554/17, від 03.04.2018 року у справі № 569/16681/16-а та від 12.04.2018 року справа № 826/8803/15, дискреційні повноваження - це можливість діяти за власним розсудом, в межах закону, можливість застосувати норми закону та вчинити конкретні дії (або дію) серед інших, кожні з яких окремо є відносно правильними (законними).

Європейський суд з прав людини неодноразово висловлював позицію з цього питання, згідно якої національні суди повинні проконтролювати, чи не є викладені у них висновки адміністративних органів щодо обставин у справі довільними та нераціональними, непідтвердженими доказами або ж такими, що є помилковими щодо фактів; у будь-якому разі суди повинні дослідити такі акти, якщо їх об`єктивність та обґрунтованість є ключовим питанням правового спору (пункт 157 рішення у справі "Сігма радіо телевіжн лтд. проти Кіпру" (Sigma Radio Television ltd. v. Cyprus № 32181/04); пункт 44 рішення у справі "Брайєн проти Об`єднаного Королівства" (Bryan v. the United Kingdom); пункти 156-157, 159 рішення у справі "Сігма радіо телевіжн лтд. проти Кіпру" (Sigma Radio Television ltd. v. Cyprus № 32181/04); пункти 47-56 рішення у справі "Путтер проти Болгарії" (Putter v. Bulgaria № 38780/02).

Поняття дискреційних повноважень наведене, зокрема, у Рекомендаціях Комітету Міністрів Ради Європи № R (80)2, яка прийнята Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року на 316-й нараді, відповідно до яких під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Тобто, дискреційними є право суб`єкта владних повноважень обирати у конкретній ситуації між альтернативами, кожна з яких є правомірною. Прикладом такого права є повноваження, які закріплені у законодавстві із застосуванням слова "може".

Натомість, у цій справі, відповідач помилково вважає свої повноваження дискреційними. Відповідач не наділений повноваженнями за конкретних фактичних обставин діяти не за законом, а на власний розсуд.

Аналогічна позиція викладена, зокрема, у постановах Верховного Суду від 21.01.2020 року у справі №522/15419/16-ц, від 23.01.2018 у справі № 208/8402/14-а та від 29 березня 2018 року справі № 816/303/16.

Згідно судової практики Європейського суду з прав людини (рішення по справі "Олссон проти Швеції" від 24.03.1988 року) запорукою вірного застосування дискреційних повноважень є високий рівень правової культури державних службовців, водночас, суди повинні відновлювати порушене право шляхом зобов`язання суб`єкта владних повноважень, у тому числі колегіальний орган, прийняти конкретне рішення про надання можливості, якщо відмова визнана неправомірною, а інших підстав для відмови не вбачається.

При цьому судом враховано, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Аналогічна позиція викладена у постановах Верхового Суду України від 16.09.2015 року у справі № 21-1465а15 та від 02.02.2016 року у справі № 804/14800/14.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною першою статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

У частині першій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Належно встановивши обставини справи, взявши до уваги та надавши правову оцінку всім зібраним у справі доказам на предмет їх належності, допустимості та достатності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, суд дійшов до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 2, 4, 12, 13, 27, 64, 76, 81, 95, 133, 200, 258-259, 263-265, 268, 274, 279, 354 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

Позовну заяву ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Міщенко Ольга Олександрівна, до Управління Держпраці у Закарпатській області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Закарпатській області, комунальне некомерційне підприємство «Хустський центр первинної медико-санітарної допомоги» Хустської районної ради Закарпатської області, про визнання протиправним та скасування акту за формою Н-1/НП, визнання факту та зобов"язання вчинення дій - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати акт спеціального розслідування гострого професійного захворювання (отруєння) із смертельним наслідком, що сталося ІНФОРМАЦІЯ_1 в комунальному некомерційному підприємстві "Хустський центр первинної медико-санітарної допомоги" Хустської районної ради Закарпатської області з ОСОБА_2 , 1954 року народження, за формою Н-1/НП від 22 липня 2020 року.

Визнати факт, що випадок гострого професійного захворювання (отруєння) із смертельним наслідком, що стався ІНФОРМАЦІЯ_1 в комунальному некомерційному підприємстві "Хустський центр первинної медико-санітарної допомоги" Хустської районної ради Закарпатської області з ОСОБА_2 , 1954 року народження, є таким, що пов`язаний з виробництвом.

Зобов`язати Управління Держпраці у Закарпатській області провести повторне спеціальне розслідування гострого професійного захворювання (отруєння) із смертельним наслідком, що сталося ІНФОРМАЦІЯ_1 із лікарем загальної практики-сімейної медицини комунального некомерційного підприємства "Хустський центр первинної медико-санітарної допомоги" Хустської районної ради Закарпатської області ОСОБА_2 , 1954 року народження, та скласти акт за формою Н-1/П.

Стягнути з Управління Держпраці у Закарпатській області (), на користь ОСОБА_1 , ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса реєстрації АДРЕСА_1 ) сплачений судовий збір у розмірі 2522,40 грн. (дві тисячі п`ятсот двадцять дві гривні 40 копійок).

Рішення може бути оскаржено шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Закарпатського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду О.А. Придачук