Справа № 562/4369/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12.11.2021 року Здолбунівський районний суд

Рівненської області

в складі: головуючого судді Шуляка А.С.

при секретарі Солдатовій О.Д.

за участю позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

представника третьої особи Гуляр М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Здолбунів цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_4 законним представником якого є ОСОБА_2 , третя особа: орган опіки та піклування Здолбунівської міської ради про усунення перешкод у здійсненні права власності, -

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до суду з позовом в якому просить суд, з урахуванням уточнених позовних вимог, ухвалити рішення яким усунути перешкоди у користуванні належним їй на праві приватної власності будинком АДРЕСА_1 шляхом виселення ОСОБА_2 та ОСОБА_4 з будинковолодіння, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

В обґрунтування позовних вимог позивач вказує на те, що вона є власником житлового будинку АДРЕСА_1 .

У будинку вона проживає разом з своєю сім`єю. Також в будинку проживає відповідач ОСОБА_2 разом зі своїм неповнолітнім сином ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . В будинку зареєстровано місце проживання лише неповнолітнього ОСОБА_4 . Відповідачі не є членами її сім`ї та проживають у будинку проти її волі, покликаючись на реєстрацію в ньому неповнолітнього. Проживання відповідачів в належній їй квартирі змушує її нести додаткові витрати на утримання будинку. Крім того відповідачі перешкоджають їй вільно користуватися та розпоряджатися належним їй майном.

Позивач у судовому засіданні позов підтримала повністю, просить задовільнити його, суду пояснила наступне. 03 жовтня 1996 року її батько ОСОБА_5 подарував для неї незакінчений будівництвом житловий будинок, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , процент готовності якого становить 73 проценти.

Мати добудувала будинок і в 2000 році вона разом з матір`ю переїхала жити в даний будинок.

З початку 2003 року її мати почала жити разом з відповідачем ОСОБА_2 без реєстрації шлюбу, а 05.12.2003р. вони зареєстрували шлюб. В шлюбі у них ІНФОРМАЦІЯ_2 народився син ОСОБА_4 .

Оскільки її мати проживала з іншим чоловіком і в них народився син, то в 2005 році вона переїхала жити до своєї баби. 07 липня 2012 року вона зареєструвала шлюб.

ІНФОРМАЦІЯ_3 її мати померла.

В 2017 році вона повернулася у свій будинок. Деякий час з відповідачами проживала в нормальних стосунках, оскільки було вирішено, що баба подарує для неповнолітнього ОСОБА_4 будинок і він разом з батьком переїдуть туди жити. 01.02.2018р. їх баба ОСОБА_6 подарувала неповнолітньому ОСОБА_4 житловий будинок АДРЕСА_2 Проте, в подальшому відповідач ОСОБА_2 відмовився виселитися із належного їй будинку, почав порушувати правила співжиття, що негативно впливає на неї та її дітей. З приводу негативної поведінки відповідача вона зверталася до поліції.

На даний час вона з своєю сім`єю чоловіком та двома малолітніми дітьми займає лише одну кімнату. Натомість відповідачі займають дві кімнати і проживають роздільно. Відповідачі чинять їй перешкоди в користуванні будинком, жодним чином в утримання будинку, оплаті комунальних послуг участі не приймають, чим завдають їй значних матеріальних збитків. Присутність сторонніх осіб у належному їй будинку порушує право приватної власності та перешкоджає їй та її сім`ї користуватися та вільно розпоряджатися майном.

Їй також відомо, що відповідачу ОСОБА_2 належить 1/3 частина квартири за адресою АДРЕСА_3 , де і зареєстроване його місце проживання, а отже відповідачі в повній мірі забезпечені житлом.

Те, що відповідач ОСОБА_2 посилається, що він добудував гараж, робив ремонт в будинку, то все це робилося з матеріалів, які залишив ще її батько.

Відповідачем ОСОБА_2 в інтересах неповнолітнього ОСОБА_4 подано суду відзив на позов, в якому він просить відмовити в його задоволенні з наступних підстав. Так, 03 жовтня 1996 року позивачка набула у власність на підставі договору дарування незакінчений будівництвом житловий будинок, що знаходиться за адресою АДРЕСА_2 , процент готовності якого становить 73 проценти. На той час вона була неповнолітньою. Після цього матір позивачки ОСОБА_7 і ОСОБА_2 добудували будинок. Тобто, їй належало 27/100 частини житлового будинку. 18 квітня 2007 року виконавчим комітетом Богдашівської сільської ради було прийнято рішення №53 відповідно до якого надано дозвіл жительці АДРЕСА_1 ОСОБА_7 на будівництво сараю, літньої кухні, гаража розміром 5х13 м. за адресою: АДРЕСА_1 . Всі ці об`єкти були збудовані ОСОБА_7 і вона стала їх власником. ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_7 померла і відповідно ОСОБА_4 є спадкоємцем першої черги, як син спадкодавця. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Оскільки, в порядку спадкування він набув право на частку в житловому будинку, то не підлягає виселенню.

В судовому засіданні представник ОСОБА_4 адвокат Чайковський О.В. просить суд в позові відмовити з підстав наведених у відзиві. Додатково суду пояснив, що позивачка має правовстановлюючий документ на будинковолодіння за адресою АДРЕСА_1 , а виселити просить з домоволодіння за адресою АДРЕСА_1 .

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні позов не визнав та пояснив суду, що він разом з матір`ю позивачки зробив ремонт в будинку, оскільки він був не поштукатурений, вікна були старі і їх необхідно було замінити. Також він побудував гараж, літню кухню, сарай, криницю. Позивачка з 2005 по 2017 роки проживала в баби. Будь-яких перешкод ні він, ні його неповнолітній син для позивачки у проживанні в будинку не чинить. Вважає, що підстав для виселення з будинку немає. Проосить суд в позові відмовити.

Представник органу опіки та піклування Здолбунівської міської ради Гуляр М.В. в судовому засіданні висновок органу опіки та піклування про недоцільність виселення неповнолітнього ОСОБА_4 з спірного будинку підтримала повністю.

Свідок ОСОБА_8 пояснив суду, що він подарував для своєї дочки незакінчений будівництвом житловий будинок, що знаходився за адресою АДРЕСА_2 , процент готовності якого становив 73 відсотки. Вказаний будинок добудовувала дружина. Коли ОСОБА_7 почала жити з ОСОБА_2 будинок був повністю побудований. Коли він розлучився з дружиною, то залишив всі будівельні матеріали для будівництва.

Свідок ОСОБА_9 дав суду показання, що після розлучення з ОСОБА_8 . ОСОБА_7 проживала деякий час з чоловіком на ім`я ОСОБА_10 , а потім вже одружилася з ОСОБА_2 . На той час будинок був повністю побудований. Коли ОСОБА_8 розлучився з дружиною, він залишив всі будівельні матеріали.

Свідки ОСОБА_11 , ОСОБА_12 пояснили суду, що коли відповідач ОСОБА_2 почав жити з ОСОБА_7 , то був лише будинок. При цьому, будинок був не поштукатурений, вікна були старі. Ремонт в будинку був зроблений ОСОБА_2 та ОСОБА_7 . Ними спільно було побудовано сарай, гараж, літню кухню, криницю.

Свідок ОСОБА_13 пояснила суду, що коли ОСОБА_2 почав жити з матір`ю позивачки ОСОБА_7 , то будинок був вже побудований. ОСОБА_2 зробив нове опалення в будинку, побудував гараж з блоків, які залишив батько позивачки. З будівельних матеріалів, які привіз ОСОБА_2 це були ліс, пісок, щебінь. Також ОСОБА_2 зробив криницю.

Вислухавши пояснення сторін, їх представників, представника органу опіки та піклування, свідків, дослідивши докази по справі суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до договору дарування, посвідченого 03.10.1996р. державним нотаріусом Здолбунівської державної нотаріальної контори Чайковською А.О., зареєстрованого в реєстрі за № 2-1709, ОСОБА_5 подарував для своєї дочки ОСОБА_14 незакінчений будівництвом житловий будинок, що знаходився за адресою АДРЕСА_2 , процент готовності якого становить 73 проценти.

Як встановлено в судовому засіданні, в подальшому, матір`ю позивачки ОСОБА_15 було завершено будівництво житлового будинку і на початку 2000 року позивачка ОСОБА_1 з матір`ю ОСОБА_15 переїхали жити у вказаний будинок.

05 грудня 2003 року матір позивачки уклала шлюб з відповідачем по справі ОСОБА_2 і змінила прізвище на ОСОБА_16 та в яких ІНФОРМАЦІЯ_5 народився син ОСОБА_4 .

З 2005 по 2017 роки позивачка проживала у своєї баби ОСОБА_6 , а в спірному будинку проживала мати позивачки ОСОБА_7 , ОСОБА_2 та їх син ОСОБА_4 .

Згідно рішенням № 53 від 18 квітня 2007 року виконавчим комітетом Богдашівської сільської ради Здолбунівського району ОСОБА_7 було надано дозвіл на будівництво сараю, літньої кухні, гаража розміром 5х13 м. за адресою АДРЕСА_1 .

ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_7 померла.

Після смерті матері позивачка разом з сім`єю переїхала проживати у вказаний будинок єдиним власником якого вона є.

Як встановлено під час розгляду справи на даний час в спірному будинку також проживають відповідачі по справі, покликаючись на те, що вони мають частку у вказаному домоволодінні.

Проте, твердження відповідачів по справі, що вони набули право на частку в спірному будинковолодінні не підтверджується жодним доказом.

Так, добудувавши житловий будинок та побудувавши гараж, літню кухню та сарай мати позивачки ОСОБА_7 не набула права власності на дане нерухоме майно чи їх частину, оскільки, вона діяла в інтересах неповнолітньої дочки, як законний представник, а відтак після її смерті спадщина вказане майно до спадкового майна не відноситься.

Також безпідставним є посилання відповідачів на те, що позивачка має у власності житловий будинок по АДРЕСА_1 , а виселити просить з житлового будинку по АДРЕСА_1 , оскільки як вбачається з інвентаризаційної справи наданої КП «Рівненське обласне бюро технічної інвентаризації» це є один і той самий житловий будинок.

З листа Здолбунівського відділення поліції Острозького відділу поліції ГУНП в Рівненській області від 24.10.2017р. вбачається, що позивачка зверталася в відділення поліції з приводу негативної поведінки та виселення відповідачів.

Крім того слід зазначити, що відповідачу ОСОБА_2 належить 1/3 частина квартири за адресою АДРЕСА_3 , а неповнолітньому відповідачу ОСОБА_4 житловий будинок АДРЕСА_2 .

У силу частини шостої статті 19 СК України суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Органом опіки та піклування надано висновок від 28.04.2021р. про недоцільність виселення неповнолітнього ОСОБА_4 з житлового будинку.

Проте, суд вважає, що даний висновок є необґрунтованим та таким, що має загальний характер, без урахування всіх обставин справи. У висновку не аргументовано яким чином буде зменшено обсяг прав неповнолітнього ОСОБА_4 , враховуючи, що він має у власності житловий будинок.

Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.

Відповідно до частин першої, другої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства.

Згідно із частиною першою статті 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб.

Згідно статті 150 ЖК УРСР громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Положеннями статті 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) та протоколи до неї, а також практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

У даній справі припинення користування відповідачами спірним житлом відповідає пропорційності в розумінні положень ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, з огляду на те, що між сторонами спору склалися вкрай неприязні стосунки, спірний житловий будинок має три житлові кімнати, в двох з яких роздільно проживають відповідачі, а позивачка з чоловіком і двома дітьми змушена проживати в одній кімнаті, оскільки окрім спірного житлового будинку іншого житла не має, однак змушена забезпечити належні житлові умови не лише для себе, але і для малолітніх дітей, які проживають разом з нею.

Разом із тим, встановивши, що права позивачки порушені у контексті статті 8 Конвенції, необхідно зазначити, що порушено і її права, як власниці житлового приміщення, гарантовані також статтею 1 Першого протоколу до Конвенції.

Таким чином, інтереси позивачки, як власника житла, перевищують інтереси відповідачів, у яких припинилися правові підстави користування чужим майном та які забезпечені іншим житловим приміщенням.

Також, відповідно до ст.141 ЦПК України, з відповідача ОСОБА_2 на користь позивачки підлягають стягненню понесені нею судові витрати.

Керуючись ст.ст.2, 4, 12, 13, 76-78, 141, 258-268, 273 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 про усунення перешкод у здійсненні права власності задовольнити повністю.

Усунути перешкоди у користуванні ОСОБА_1 належним їй на праві приватної власності будинком АДРЕСА_1 шляхом виселення ОСОБА_2 та ОСОБА_4 з будинковолодіння, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені нею судові витрати по справі у розмірі 705 грн. 00 коп.

Рішення суду може бути оскаржене до Рівненського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом 30 /тридцяти/ днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Відповідач: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 .

Третя особа: орган опіки та піклування Здолбунівської міської ради, адреса місцезнаходження: вул.В.Жука, 1, м.Здолбунів Рівненської області.

Суддя: