Справа № 447/812/20 Головуючий у 1 інстанції: Карбовнік І.М.
Провадження № 22-ц/811/280/21 Доповідач в 2-й інстанції: Приколота Т. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 листопада 2021 року м.Львів

Справа № 447/812/20

Провадження № 22ц/811/280/21

Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Приколоти Т.І.,

суддів : Мікуш Ю.Р., Савуляка Р.В.

секретар Іванова О.О.

з участю: ОСОБА_1

розглянув апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Миколаївського районного суду Львівської області, ухвалене у м.Миколаєві 1 грудня 2020 року у складі судді Карбовніка І.М., у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу, -

встановив:

24 березня 2020 року ОСОБА_2 звернувся з цим позовом. В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 16 червня 2017 року стягнуто з ОСОБА_4 на його користь 122 445,00 грн. боргу, що еквівалентно 4 500 доларів США, та 2 % за користування коштами в розмірі 18 766,50 грн. Вказує, що кошти стягнуті на підставі боргової розписки від 1 червня 2016 року. Зазначає, що відповідач в добровільному порядку рішення суду не виконує. Просить стягнути з відповідача на його користь 2% щомісячно за користування коштами після винесення рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 16 червня 2017 року - 6 631,02 доларів США, станом на 16 березня 2020 року згідно курсу НБУ становить 172 996,68 грн., а також судові витрати у розмірі 1 729,97 грн., витрати на правничу допомогу - 26 000 грн.

Рішенням Миколаївського районного суду Львівської області від 1 грудня 2020 року в позові відмовлено.

Рішення суду оскаржив позивач. Зазначає, що оскаржуване рішення є незаконним, необґрунтованим, прийнятим з порушенням норм матеріального та процесуального права. Просить рішення суду скасувати та постановити нове рішення про задоволення позову, посилаючись на доводи позовної заяви.

Належним чином повідомлена відповідач про час та місце розгляду справи в судове засідання не з`явилася, заяви про відкладення розгляду справи не подала.

Апеляційний суд прийшов до висновку про відсутність поважних причин неявки відповідача в судове засідання та ухвалив здійснювати розгляд справи у її відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника ОСОБА_1 , перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

На підставі ч. 3 ст. 12, ст.ст. 76-81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; а також питання щодо розподілу судових витрат, допуску рішення до негайного виконання, скасування заходів забезпечення позову.

Встановлено, що рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 16 червня 2017 року стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 борг у розмірі 122 445,00 грн., що еквівалентно 4 500 доларів США, та 2% за користування позиченими коштами (18 766,50 грн.). Зазначене судове рішення звернуто до примусового виконання.

З розрахунку заборгованості від 26 листопада 2020 року вбачається, що сума боргу ОСОБА_3 станом на 16 листопада 2020 року становить 2 733,91 доларів США, - нарахованих нових відсотків на суму основного боргу.

Суд першої інстанції мотивував рішення наступним.

Відповідно до ст.61 Конституції ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Стаття 536 ЦК України передбачає, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами . Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Згідно зі ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики).

Відповідно до вимог ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

Згідно із ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції прийшов до висновку, що за розпискою від 1 червня 2016 року, яка включала тіло кредиту та проценти, заочним рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 16 червня 2017 року у справі №450/297/17 заборгованість та проценти за користування позиченими коштами стягнуто, а тому повторне стягнення боргу та відсотків за цією розпискою буде суперечити статті 61 Конституції України та призведе до подвійного стягнення заборгованості за одним і тим самим зобов`язанням.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд прийшов до висновку, що такі не спростовують висновків суду першої інстанції, з якими належить погодитися.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а судове рішення - без змін.

Керуючись ст. 367, п.1 ч.1 ст.374, ст.ст. 375, 381-384, 388-391 ЦПК України, суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Миколаївського районного суду Львівської області від 1 грудня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено і підписано 9 листопада 2021 року.

Головуючий

Судді