Ухвала

25 січня 2021 року

м. Київ

справа № 310/4605/20

провадження № 61-19537ск20

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Коломієць Г. В. (суддя-доповідач), Гулька Б. І., Луспеника Д. Д.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвали Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 13 липня 2020 року, від 16 вересня 2020 року та ухвали Запорізького апеляційного суду

від 08 жовтня 2020 року, 08 жовтня 2020 року, 16 жовтня 2020 року,

05 листопада 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , інших проживаючих з нею осіб, власника квартири про виселення,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до

ОСОБА_2 , інших проживаючих з нею осіб про виселення.

Ухвалою Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 13 липня 2020 року позовна заява ОСОБА_1 залишена без руху у зв`язку

з невиконанням умов, передбачених пунктами 4, 5, 6, 10 частини третьої статті 175 ЦПК України, частини четвертої статті 177 ЦПК України та несплатою судового збору.

Ухвалою Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 16 вересня 2020 року позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , інших проживаючих з нею осіб, власника квартири про виселення визнано неподаною та повернуто позивачу.

Не погоджуючись з ухвалами Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 13 липня 2020 року та 16 вересня 2020 року, ОСОБА_1 звернувся до апеляційного суду з апеляційною скаргою.

Ухвалою Запорізького апеляційного суду від 08 жовтня 2020 року

у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про звільнення від сплати судового збору відмовлено, а апеляційну скаргу на ухвалу Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 16 вересня 2020 року залишено без руху у зв`язку з тим, що апеляційна скарга не відповідає вимогам статті 356 ЦПК України та не сплачено судовий збір.

Ухвалою Запорізького апеляційного суду від 08 жовтня 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 13 липня 2020 року повернуто заявнику, оскільки ухвала про залишення позовної заяви без руху не підлягає апеляційному оскарженню, відповідно до статті 353 ЦПК України.

Ухвалою Запорізького апеляційного суду від 16 жовтня 2020 року доповнену апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 13 липня 2020 року та на ухвалу Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 16 вересня 2020 року у цій повернуто заявнику у зв`язку з пропущенням строків, визначених статтями 354, 364 ЦПК України.

Ухвалою Запорізького апеляційного суду від 05 листопада 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 16 вересня 2020 року визнано неподаною та повернуто заявнику у зв`язку з невиконанням вимог, викладених в ухвалі Запорізького апеляційного суду від 08 жовтня 2020 року про залишення апеляційної скарги без руху.

Не погоджуючись із вказаними судовими рішеннями, ОСОБА_1 звернувся до Касаційного кримінального суду Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просив оскаржувані ухвали судів першої та апеляційної інстанцій скасувати і призначити новий розгляд у суді першої чи апеляційної інстанції.

Ухвалою Верховного Суду від 16 листопада 2020 року відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвали Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 13 липня

та 16 вересня 2020 року та ухвали Запорізького апеляційного суду

від 08 і 16 жовтня 2020 року, оскільки касаційна скарга не підлягає розгляду в порядку Кримінального процесуального кодексу України.

25 грудня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Касаційного цивільного Суду у складі Верховного Суду з касаційною скаргою на ухвали Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 13 липня 2020 року, від 16 вересня 2020 року та ухвали Запорізького апеляційного суду від 08 жовтня 2020 року, 08 жовтня 2020 року, 16 жовтня 2020 року, 05 листопада 2020 року (надійшла до суду 29 грудня 2020 року), в якій, посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права, просив скасувати оскаржувані судові рішення.

Згідно протоколу автоматичного розподілу судової справи між суддями

від 11 січня 2021 року справу передано колегії суддів у складі: Коломієць Г. В. (суддя-доповідач), Гулька Б. І., Луспеника Д. Д.

08 лютого 2020 року набрав чинності Закон України від 15 січня 2020 року № 460-IХ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ».

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України (тут і далі у редакції, чинній на час подання касаційної скарги) провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до пункту 2 частини четвертої статті 394 ЦПК України у випадку оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосовування норми права

є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування

чи тлумачення.

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що відсутні підстави для відкриття касаційного провадження, виходячи з наступного.

У відповідності до частини другої статті 357 ЦПК України до апеляційної скарги, яка оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 356 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу.

За змістом частини третьої статті 185 ЦПК України, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що не погоджуючись із ухвалами Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 13 липня 2020 року та 16 вересня 2020 року, ОСОБА_1 звернувся до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою.

Повертаючи апеляційну скаргу на ухвалу Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 13 липня 2020 року, Запорізький апеляційний суд правильно вказав, що відповідно до пункту 4 частини п`ятої статті 357

ЦПК України апеляційна скарга не приймається до розгляду і повертається судом апеляційної інстанції у випадку, якщо скаргу подано на ухвалу, що не підлягає оскарженню окремо від рішення суду.

Оскільки ухвала суду першої інстанції про залишення позовної заяви без руху не вказана у частині першій статті 353 ЦПК України, то дана ухвала не може бути оскаржена в апеляційному порядку окремо від рішення суду.

Встановивши, що апеляційна скарга на ухвалу Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 16 вересня 2020 року подана без дотримання вимог статті 356 ЦПК України, а саме відсутні докази сплати судового збору, Запорізький апеляційний суд ухвалою від 08 жовтня 2020 року залишив її без руху та надав строк для усунення зазначених недоліків протягом десяти днів з дня отримання копії цієї ухвали.

Апеляційним судом було роз`яснено, що у разі невиконання вимог даної ухвали апеляційна скарга вважатиметься неподаною та буде повернена особі, яка

її подала.

Запорізький апеляційний суд вказав, що відповідно до повідомлення про вручення поштового відправлення, копія ухвали Запорізького апеляційного суду від 08 жовтня 2020 року про залишення апеляційної скарги на ухвалу Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 16 вересня

2020 року без руху, отримана ОСОБА_1 особисто 08 жовтня 2020 року, однак квитанцію про сплату судового збору у встановленому порядку та розмірі апелянт не надав, тобто не виконав вимоги Закону України «Про судовий збір».

У зв`язку з цим апеляційний суд дійшов висновку, що вимоги ухвали Запорізького апеляційного суду від 08 жовтня 2020 року не виконано, докази сплати судового збору до суду не надходили, тому в порядку частини 2 статті 357 ЦПК України подану апеляційну скаргу ухвалою Запорізького апеляційного суду від 05 листопада 2020 року повернуто особі, яка її подала.

Правові засади справляння судового збору, платники, об`єкти та розміри ставок судового збору визначаються Законом України «Про судовий збір».

Відповідно до частини першої стаття 3 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється: за подання до суду позовної заяви та іншої заяви, передбаченої процесуальним законодавством; за подання до суду апеляційної і касаційної скарг на судові рішення, заяви про перегляд судового рішення

у зв`язку з нововиявленими обставинами, заяви про скасування рішення третейського суду, заяви про видачу виконавчого документа на примусове виконання рішення третейського суду та заяви про перегляд судових рішень Верховним Судом України; за видачу судами документів; у разі ухвалення судового рішення, передбаченого цим Законом.

За своїм змістом перелік є вичерпним та розширеному тлумаченню не підлягає.

У статті 3 Закону України «Про судовий збір» визначено, що судовий збір справляється за подання до суду апеляційної та касаційної інстанції скарг на судові рішення.

Відповідно до статті 258 ЦПК України судовими рішеннями є: ухвали, рішення, постанови, судові накази.

Відповідно до пункту 6 частини першої статті 4 Закону України «Про судовий збір» за подачу апеляційної скарги на рішення суду; заяви про приєднання до апеляційної скарги на рішення суду; апеляційної скарги на судовий наказ, заяви про перегляд судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами юридичною особою або фізичною особою - підприємцем ставка судового збору становить 150 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги.

Подібні за змістом висновки сформульовані у постановах Великої Палати Верховного Суду від 29 травня 2018 року у справі № 915/955/15 (провадження № 12-66гс18) та Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 20 червня 2018 року у справі № 752/7347/16-ц (провадження № 61-10168сво18).

Отже, за подання позовної заяви про виселення, та у разі оскарження ухваленого судом першої інстанції судового рішення за результатами розгляду позовної заяви, в суді апеляційної інстанції судовий збір справляється на загальних підставах, встановлених у пункті 6 частини першої статті 4 Закону України «Про судовий збір».

Відповідно до вимог частини другої статті 389 ЦПК України підставами для касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з положеннями пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України суд в порядку, передбаченому частинами четвертою, п`ятою цієї статті, відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою.

У низці рішень Європейського Суду з прав людини щодо тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, яка відповідно до статті 10 ЦПК України і статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є джерелом права, закріплено, що право на справедливий судовий розгляд може бути обмежено державою, якщо це обмеження не завдає шкоди самій суті права (рішення Європейського Суду з прав людини від 28 жовтня 1998 року у справі «Осман проти Сполученого Королівства» («Osman v. the United Kingdom», пункт 147).

Крім цього, Верховний Суд зазначає, що повернення апеляційної скарги не позбавляє ОСОБА_1 права подати нову апеляційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 185 ЦПК України, сплативши судовий збір у встановленому законом порядку, або подати обґрунтоване та підтверджене належними доказами клопотання про звільнення від сплати судового збору, якщо для цього існують підстави.

Оскільки правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення, колегія суддів вважає, що касаційна скарга ОСОБА_1 на ухвали Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 13 липня 2020 року, від 16 вересня 2020 року та ухвали Запорізького апеляційного суду від 08 жовтня 2020 року, 08 жовтня 2020 року, 16 жовтня 2020 року, 05 листопада 2020 року у справі

є необґрунтованою та у відкритті касаційного провадження слід відмовити.

Керуючись частиною четвертою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд

у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвали Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 13 липня 2020 року, від 16 вересня 2020 року та ухвали Запорізького апеляційного суду від 08 жовтня 2020 року, 08 жовтня 2020 року, 16 жовтня 2020 року, 05 листопада 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , інших проживаючих з нею осіб, власника квартири про виселення, відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подавала касаційну скаргу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді: Г. В. Коломієць

Б. І. Гулько

Д. Д. Луспеник