Справа № 344/9965/21
Провадження № 2/344/3128/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 листопада 2021 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області

в складі: головуючої - судді: Домбровської Г.В.

при секретарі c/з: Лукинів І.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в залі Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Українська акціонерна страхова компанія «АСКА» про стягнення страхового відшкодування завданої моральної шкоди, понесених витрат на поховання, відшкодування у звязку з втратою годувальника, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (надалі - «Позивач») звернулася до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області з позовом до Приватного акціонерного товариства «Українська акціонерна страхова компанія «АСКА» (надалі - «Відповідач», «ПрАТ «УАСК «АСКА»), в якому просила стягнути Приватного акціонерного товариства «Українська акціонерна страхова компанія «АСКА» на її користь 50076,00 грн. відшкодування моральної шкоди, 7288,00 грн. відшкодування витрат на поховання, 150228,00 грн. відшкодування у зв`язку з втратою годувальника.

Позовні вимоги мотивовані тим, що дії страхової компанії (Відповідача) щодо невиплати на користь Позивача страхового відшкодування моральної шкоди, понесених витрат на поховання її сина ОСОБА_2 , який помер в результаті ДТП за участі водія транспортного засобу марки ЗАЗ Sens, д.н.з. НОМЕР_1 , цивільно-правова відповідальність якого була застрахована у Приватному акціонерному товаристві «Українська акціонерна страхова компанія «АСКА», та суму страхового відшкодування у зв`язку з втратою годувальника, - є неправомірними, оскільки передбачені чинним законодавством підстави для відмови у здійсненні таких виплат, на думку Позивача, відсутні.

Позивачем подано клопотання про розгляд справи без її участі, в якій вона просила задовольнити позовні вимоги з підстав, викладених в позовній заяві.

Відповідачем - Приватним акціонерним товариством «Українська акціонерна страхова компанія «АСКА» - подано до суду відзив на позов, в якому представник проти позовних вимог заперечив та просив відмовити в їх задоволенні.

Зокрема, заперечуючи проти позову, Відповідач у відзиві покликається на те, що оскільки у спірних правовідносинах на даний час відсутній процесуальний документ, яким встановлена вина конкретного водія, як учасника ДТП, отже, підстави для виплати страхового відшкодування, на думку представника страхової компанії, відсутні. За відсутності підстав для виникнення цивільно-правової відповідальності за спричинену шкоду у страховика не виникає обов`язку по відшкодуванню такої шкоди.

У поданому до суду відзиві на позов представник Відповідача просив здійснювати розгляд справи без участі представника Відповідача.

Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Проаналізувавши викладені у письмових заявах пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, Судом встановлено наступне.

Згідно копії свідоцтва про народження від 26.06.1968 року (а.с.13) встановлено, що ОСОБА_1 є матір`ю ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

11.10.2019 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесено відомості про кримінальне правопорушення за №0003417, відповідно до фабули якого 11.10.2019 близько 00.19 год. водій ОСОБА_3 , керуючи автомобілем марки ЗАЗ Sens, реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись по вул. Хіміків в напрямку вул. Галицька, допустив наїзд на пішохода ОСОБА_2 , який перетинав проїзну частину дороги поза межами пішохідного переходу. У результаті ДТП пішохід ОСОБА_2 отримав тілесні ушкодження, від яких ІНФОРМАЦІЯ_2 помер (а.с. 11).

Згідно копії свідоцтва про смерть серія НОМЕР_2 ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , помер ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 12).

Згідно листа слідчого управління ГУНП в Івано-Франківській області від 01.11.2021 року №15607/108/24/02-2021 відділом розслідування злочинів у сфері транспорту СУ ГУ Національної поліції в Івано-Франківській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0003417 від 11.10.2019 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України. Станом на сьогодні досудове розслідування триває, проводяться слідчі (розшукові) дії.

Цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу - автомобіля марки марки ЗАЗ Sens, реєстраційний номер НОМЕР_1 станом на 11.10.2019 року була застрахована в ПрАТ «УАСК «АСКА», що підтверджується полісом № АМ8654882 (а.с. 26, 51).

18 листопада 2019 року ОСОБА_1 , як матір померлого ОСОБА_2 , звернулася до ПрАТ «УАСК «АСКА» із заявою про виплату страхового відшкодування.

Не отримавши відповіді на дане звернення, ОСОБА_1 звернулася зі скаргою на порушення законодавства з боку ПрАТ «УАСК «АСКА» до Національного банку України (а.с.27-28).

Листом Національного банку України від 09.11.2020 року (а.с.29-31) ОСОБА_1 повідомлено про те, що за результатами розгляду отриманих інформації та документів Національним банком в межах своїх повноважень не встановлено ознак порушення закону з питань, зазначених у її скарзі.

Так, у поданому до суду відзиві на позов представник ПрАТ «УАСК «АСКА» покликається на те, що оскільки у спірних правовідносинах на даний час відсутній процесуальний документ, яким встановлена вина конкретного водія, як учасника ДТП, отже, підстави для виплати страхового відшкодування, на думку представника страхової компанії, відсутні. За відсутності підстав для виникнення цивільно-правової відповідальності за спричинену шкоду у страховика не виникає обов`язку по відшкодуванню такої шкоди.

Отже, фактично Позивачу з боку страхової компанії було відмовлено у виплаті страхового відшкодування за її заявою.

Посилаючись на незаконність такої відмови у здійсненні страхового відшкодування. ОСОБА_1 звернулась до суду з даним цивільним позовом.

Відповідно до ч.2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно ч.5 ст. 1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Відповідно до ч. 2 ст. 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала:

1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки;

2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт;

3) в інших випадках, встановлених законом.

Відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України врегульовано Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (надалі - також «Закон»).

У відповідності до ст.6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно- правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Згідно з вимогами п.22.1 ст.22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

За правилами ст. 23 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно- правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є: шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого; шкода, пов`язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим; шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим; моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; шкода, пов`язана із смертю потерпілого.

Судом встановлено, що 11.10.2019 близько 00.19 год. водій ОСОБА_3 , керуючи автомобілем марки ЗАЗ Sens, реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись по вул. Хіміків в напрямку вул. Галицька, допустив наїзд на пішохода ОСОБА_2 , який перетинав проїзну частину дороги поза межами пішохідного переходу. У результаті ДТП пішохід ОСОБА_2 отримав тілесні ушкодження, від яких ІНФОРМАЦІЯ_2 помер (а.с. 11).

Факт смерті ОСОБА_2 підтверджується копією свідоцтва про смерть серія НОМЕР_2 (а.с.12).

За фактом дорожньо-транспортної пригоди 11.10.2019 було зареєстровано кримінальне провадження №0003417 за ознаками злочину передбаченого ч.2 ст.286 КК України, що підтверджується копією витягу з ЄРДР (а.с.11).

Згідно відповіді слідчого управління ГУ НП Івано-Франківській області 01.11.2021 року вбачається, що досудове розслідування у вказаному кримінальному провадженні станом на час розгляду даної цивільної справи триває.

Цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу - автомобіля марки марки ЗАЗ Sens, реєстраційний номер НОМЕР_1 , станом на дату вчинення дорожньо-транспортної пригоди була застрахована в ПрАТ «УАСК «АСКА», що підтверджується полісом № АМ8654882 (а.с. 26, 51).

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с.7), доводиться матір`ю загиблого ОСОБА_2 , що підтверджується копією свідоцтва про народження від 26.06.1968 року (а.с.13)

Судом встановлено, що до цього часу страхове відшкодування Позивачу не сплачено.

Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (надалі - Закон) є спеціальним нормативно-правовим актом та регулює відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.

За змістом Закону (статті 9, 22-31, 35, 36) настання страхового випадку (скоєння ДТП) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, пов`язана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на його отримання, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинне відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

Відповідно до ст. 6 Закону страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Дорожньо-транспортна пригода відповідно до визначення наведеного у законі це подія, що сталася під час руху транспортного засобу, внаслідок якої загинули або поранені люди чи завдані матеріальні збитки.

Згідно п. 1.7 ст. 1 Закону забезпечений транспортний засіб - транспортний засіб, зазначений у чинному договорі обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, за умови його експлуатації особами, відповідальність яких застрахована.

Згідно п. 1.4 ст. 1 Закону, особи, відповідальність яких застрахована, - страхувальник та інші особи, які правомірно володіють забезпеченим транспортним засобом. Володіння забезпеченим транспортним засобом вважається правомірним, якщо інше не встановлено законом або рішенням суду.

Згідно ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права.

Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті (ч.1 ст.1167 ЦК України).

Між тим, відповідно до п.1 ч.2 ст.1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю (ч.2ст. 1168 ЦК України).

Відповідно до ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Відповідно до роз`яснень пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, викладених у п. 8 постанови від 01.03.2013 №4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішені спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» судам роз`яснено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

Верховний Суд України 03.12.2014 року, при розгляді цивільної справи №6-183цс14 зробив правовий висновок, відповідно до якого законом не покладається на позивача обов`язок доказування вини відповідача в заподіянні шкоди, він лише повинен довести факт заподіяння такої шкоди відповідачем та її розмір.

Крім цього, відповідно до ухвали Верховного Суду України від 19 жовтня 2011 року у справі №6- 208св10 під справою, що розглядається в порядку конституційного, цивільного, господарського, кримінального чи адміністративного судочинства мається на увазі справа, порушена у встановленому законом порядку, що розглядається відповідним судом. Порушення кримінальної справи органами досудового слідства не є підставою для зупинення провадження у справі.

Кримінальне провадження проводиться з метою встановлення вини водія у вчиненому правопорушенні.

При цьому у даній справі судом встановлено факт завдання шкоди Позивачу (смерть пішохода - ОСОБА_2 , який доводився їй рідним сином) за участі автомобіля марки ЗАЗ Sens, реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_3 , відповідальність якого на момент ДТП була застрахована згідно полісу № АМ8654882 в ПрАТ «УАСК «АСКА».

Даний факт представником Відповідача не заперечувався у відзиві на позов.

При цьому, відповідно до чинного закону обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її заподіювача, коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

У відповідності до п. 35.1 ст. 35 Закону для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику заяву про страхове відшкодування та визначені п. 35.2 цієї статті документи.

Відповідно до п.35.2. до заяви додаються: а) паспорт громадянина, а в разі його відсутності інший документ, яким відповідно до законодавства України може посвідчуватися особа заявника, якщо заявником є фізична особа; б) документ, що посвідчує право заявника на отримання страхового відшкодування (довіреність, договір оренди, свідоцтво про право на спадщину), у разі якщо заявник не є потерпілим або його законним представником; в) довідка про присвоєння одержувачу коштів ідентифікаційного номера платника податку (за умови його присвоєння), якщо заявником є фізична особа; г) документ, що підтверджує право власності на пошкоджене майно на день скоєння дорожньо-транспортної пригоди,- у разі вимоги заявника про відшкодування шкоди, заподіяної майну; ґ) свідоцтво про смерть потерпілого - у разі вимоги заявника про відшкодування шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого; д) документи, що підтверджують витрати на поховання потерпілого, - у разі вимоги заявника про відшкодування витрат на поховання потерпілого; е) документи, що підтверджують перебування на утриманні потерпілого, його доходи за попередній (до настання дорожньо-транспортної пригоди) календарний рік, розміри пенсій, надані утриманцям внаслідок втрати годувальника, - у разі вимоги заявника про відшкодування шкоди у зв`язку із смертю годувальника; є)відомості про банківські реквізити заявника (за наявності).

У відповідності до п. 36.2 ст. 36 Закону, страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у ст. 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний: - у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його; - у разі невизнання майнових вимог заявника або з підстав, визначених ст. 32 та/або 37цього Закону, - прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати).

Якщо дорожньо-транспортна пригода розглядається в цивільній, господарській або кримінальній справі, перебіг цього строку припиняється до дати, коли страховику стало відомо про набрання рішенням у такій справі законної сили.

Згідно з п. 36.1 ст. 36 Закону України, страховик (у випадках, передбачених ст. 41 цього Закону,- МТСБУ), керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати).

Відмовляючи Позивачу у прийнятті рішення щодо здійснення виплати страхового відшкодування ПАТ «УАСК «АСКА» посилається на абзац 4 п. 36.2 ст. 36 Закону, відповідно до якого якщо дорожньо-транспортна пригода розглядається в цивільній, господарській або кримінальній справі, перебіг цього строку припиняється до дати, коли страховику стане відомо про набрання рішенням у такій справі законної сили.

Тобто, на думку Відповідача, до того часу поки судовим рішенням не буде встановлено особу, винну у дорожньо-транспортній пригоді, у Відповідача відсутній обов`язок здійснювати страхове відшкодування.

Однак, Суд, проаналізувавши вищенаведені норми ЦК України, Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», вважає таку позицію Відповідача невірною, оскільки вищезазначена ДТП, у результаті якої загинув пішохід ОСОБА_2 , є страховим випадком, а представником Позивача у встановлені строки подано пакет документів, передбачений ст.35 Закону, де в переліку не вказана обов`язковість судового рішення для здійснення страхових виплат про стягнення шкоди, заподіяної смертю особи.

Тільки у разі якщо дорожньо-транспортна пригода розглядається в цивільній, господарській або кримінальній справі припиняється строк розгляду заяви про здійснення страхового відшкодування. У даному ж випадку, дорожньо-транспортна пригода не розглядається в цивільній, господарській або кримінальній справі. За фактом ДТП від 11.10.2019 р. проводиться досудове розслідування.

При цьому, як зазначалося вище моральна шкода заподіяна смертю особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки відшкодовується особою, яка її завдала, незалежно від її вини.

Таким чином, Суд приходить до переконання, що неприйняття рішення про виплату страхового відшкодування ПАТ «УАСК «АСКА» через відсутність вироку суду або постанови про закриття кримінального провадження є необґрунтованою та такою, що порушує право Позивача на отримання страхового відшкодування.

Сторонами договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам унаслідок скоєння дорожньо-транспортної пригоди за участю забезпеченого транспортного засобу.

Згідно ч.3 ст.27 Закону страховик відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим).

Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами.

Відповідно до ст.8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» мінімальна заробітна плата станом на 1 січня 2019 року становила 4173 гривень.

Загальний розмір відшкодування моральної шкоди становить 50 076,00 грн. (12 x 4173,00 = 50076,00 грн.).

Таким чином, у зв`язку з смертю ОСОБА_2 , ПрАТ «УАСК «АСКА» зобов`язана відшкодувати ОСОБА_1 , як матері загиблого ОСОБА_2 , моральну шкоду у розмірі 50 076,00 грн.

Згідно ч.4 ст.27 Закону страховик (МТСБУ) здійснює відшкодування особі, яка здійснила витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника за умови надання страховику (МТСБУ) документів, що підтверджують такі витрати, та пред`явлення оригіналу свідоцтва про смерть. Загальний розмір такого відшкодування стосовно одного померлого не може перевищувати 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку (50076 грн.)

Так, до позовної заяви долучено копії товарних чеків від 15-17.10.2019, виданих КП «Міська ритуальна служба» (а.с.18), квитанції ФОП « ОСОБА_4 » від 17.10.2019 року, якими підтверджуються витрати на поховання на загальну суму 7 288,00 грн., а також виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб фізичних осіб - підприємців (а.с.22-24), а тому Суд приходить до переконання що з ПрАТ «УАСК «АСКА» на користь ОСОБА_1 підлягають стягненню витрати на поховання в сумі 7 288,00 грн.

Пунктом 27.2. ст. 27 Закону встановлено, що страховик (у випадках, передбачених ст. 41 цього Закону, - МТСБУ) здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених ст. 1200 ЦК України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 1200 ЦК України у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті. Шкода відшкодовується: зокрема чоловікові, дружині, батькам (усиновлювачам), які досягли пенсійного віку, встановленого законом, - довічно.

Особам, які втратили годувальника, шкода відшкодовується в повному обсязі без урахування пенсії, призначеної їм внаслідок втрати годувальника, та інших доходів.

Частинами 2, 3 ст. 36 Закону передбачено, що непрацездатними членами сім`ї вважаються серед іншого чоловік (дружина), батько, мати, якщо вони є особами з інвалідністю або досягли пенсійного віку, передбаченого ст. 26 цього Закону.

До членів сім`ї, які вважаються такими, що були на утриманні померлого годувальника, відносяться особи, зазначені в частині другій цієї статті, якщо вони:

1) були на повному утриманні померлого годувальника;

2) одержували від померлого годувальника допомогу, що була для них постійним і основним джерелом засобів до існування.

Члени сім`ї померлого годувальника, для яких його допомога була постійним і основним джерелом засобів до існування, але які й самі одержували пенсію, мають право, за бажанням, перейти на пенсію у зв`язку з втратою годувальника.

За змістом ст. 75 СК України, непрацездатним вважається той із подружжя, який досяг пенсійного віку, встановленого законом, або є інвалідом І, ІІ чи ІІІ групи і доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Згідно ст. 38 Закону України «Про пенсійне забезпечення» члени сім`ї померлого вважаються такими, що були на його утриманні, якщо вони були на його повному утриманні або одержували від нього допомогу, яка була для них постійним і основним джерелом засобів до існування.

Позивач ОСОБА_1 станом на день смерті ОСОБА_2 була пенсіонером за віком (а.с.7), мала право на пільги ветеранів війни - учасників бойових дій (а.с.14), отримує пенсію.

Отже, у розумінні ч. 1, 3 ст. 1200 ЦК України ОСОБА_1 є непрацездатною матір`ю, яка на день смерті ОСОБА_2 мала право на одержання від нього утримання, як від рідного сина.

У відзиві на позов представником Відповідача даного факту не спростовано і взагалі не заперечувалося.

У зв`язку з чим, за висновком Суду ОСОБА_1 має право на отримання відшкодування у зв`язку з втратою годувальника у розмірі 150 228,00 грн.

В той же час, відповідно до розпорядження Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг від 29.12.2015 № 3470 установлено розміри страхових сум за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, укладеними після набрання чинності цим розпорядженням:

за шкоду, заподіяну майну потерпілих, у розмірі 100000 гривень на одного потерпілого;

за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю потерпілих, у розмірі 200000 гривень на одного потерпілого.

Отже, оскільки сукупний розмір належних до виплати Позивачу сум перевищує 200 000,00 грн., Суд приходить до висновку про стягнення з Відповідача на користь Позивача суми у 200 000,00 грн.

Частинами 1-4 статті 12 Цивільного процесуального кодексу України (надалі - «ЦПК України») визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Так, статтею 81 ЦПК України встановлено правила обов`язку доказування і подання доказів в цивільній справі.

Відповідно до частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а частиною 5 вказаної статті визначено, що докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина 6 статті 81 ЦПК України).

Згідно ж з частиною 7 статті 81 ЦПК України суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (стаття 77 ЦПК України).

Таким чином, враховуючи вищевикладене, Суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню частково, оскільки в прохальній частині позовної заяви Позивачем пред`явлено вимогу про стягнення загалом 207 592,00 грн., а максимальний розмір страхових сум за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю потерпілих становить 200 000 гривень на одного потерпілого.

Судовий збір слід розподілити у відповідності до ст. 141 ЦПК України.

На підставі викладеного і керуючись ст.ст. 16, 1167, 1187 ЦК України, ст.ст. 6, 22, 23, 27, 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», керуючись ст.ст. 89, 263-265, 273, 354-355 Цивільного процесуального кодексу України, Суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Українська акціонерна страхова компанія «АСКА» про стягнення страхового відшкодування завданої моральної шкоди, понесених витрат на поховання, відшкодування у звязку з втратою годувальника, - задовольнити частково.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Українська акціонерна страхова компанія «АСКА», 7, на користь ОСОБА_1 , ІПН НОМЕР_3 , суму невиплаченого страхового відшкодування моральної шкоди, понесених витрат на поховання та відшкодування у зв`язку з втратою годувальника в загальному розмірі 200 000,00 грн.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Українська акціонерна страхова компанія «АСКА», 7, на користь держави (в спеціальний фонд Державного бюджету України з зарахуванням на рахунок UА 0026001, отримувач коштів ГУК у м. Києві/м.Київ/22030106, код за , банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), код класифікації доходів бюджету 22030106, код ЄДРПОУ суду 02891693) судовий збір в розмірі 2000,00 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Івано-Франківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 24.11.2021 року.

Суддя Домбровська Г.В.