Номер провадження: 22-ц/813/1885/21
Номер справи місцевого суду: 495/105/20
Головуючий у першій інстанції Прийомова О. Ю.
Доповідач Драгомерецький М. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.10.2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Драгомерецького М.М.,

суддів колегії: Дришлюка А.І.,

Громіка Р.Д.,

при секретарі: Павлючук Ю.В.,

за участю: адвоката позивача ОСОБА_1 - Берлінського О.А.,

адвоката відповідача КП «Автотранссервіс» - Кузьменко М.Б.,

представника відповідача Білгород-Дністровської міської ради - Гавриленко Є.В.,

переглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 05 листопада 2020 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Білгород-Дністровської міської ради, Комунального підприємства «Автотранссервіс», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача секретар Білгород-Дністровської міської ради Грозов Віктор Васильович про поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, -

В С Т А Н О В И В:

09 січня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Білгород-Дністровської міської ради, Комунального підприємства «Автотранссервіс», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача секретар Білгород-Дністровської міської ради Грозов В.В, про поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу.

Мотивуючи свої позовні вимоги тим, що згідно із розпорядженням Білгород-Дністровського міського голови від 11 грудня 2018 року №378 «Про призначення ОСОБА_1 на посаду начальника комунального підприємства «Автотранссервіс» за контрактом», з 12 грудня 2018 року ОСОБА_1 був призначений на посаду начальника КП «Автотранссервіс».

Того ж дня, з ОСОБА_1 було укладено контракт №8, як з керівником комунального підприємства, що є у комунальній власності Білгород-Дністровської міської ради.

Згідно із розпорядженням Білгород-Дністровського міського голови від 11 грудня 2019 року №528-к «Про звільнення з займаної посади та розірвання контракту достроково з керівником комунального підприємства «Автотранссервіс» ОСОБА_1 », ОСОБА_1 звільнено з займаної посади та розірвано контракт №8 від 11.12.2018р. достроково.

ОСОБА_1 вважає своє звільнення незаконним, таким що не відповідає вимогам чинного законодавства з наступних підстав.

Так, позивач вказує, що за нормами чинного законодавства підставою для розірвання контракту є саме факт виникнення податкового боргу при керівнику, а не факт наявності чи збільшення самого податкового боргу. Стверджує, що податковий борг вже був наявним на момент призначення керівника ОСОБА_1 12 грудня 2018 року.

Посадовими особами Білгород-Дністровської міської ради не були здійснені заходи з перевірки інформації викладеної в поданні ГУ ДПС в Одеській області від 11 грудня 2019 року та не встановлено: факт виникнення податкового боргу саме за час керівництва ОСОБА_1 , причини виникнення податкового боргу та вина керівника ОСОБА_1 в наявному податковому борзі.

Про упередженість Білгород-Дністровської міської ради при прийняті рішення про звільнення ОСОБА_1 з посади, говорить те, що подання ГУ ДПС в Одеській області було підписано заступником начальника 11 грудня 2019 року (територіально знаходиться: м. Одеса, вул. Семінарська, 5).

Протягом одного дня це подання потрапило до Білгород-Дністровської міської ради, було перенаправлено на відділ кадрової роботи міської ради, підготовлено та підписано розпорядження міського голови від 11 грудня 2019 року №528-к.

В такі короткі строки, фізично не можливо встановити всі обставини необхідні для прийняття рішення.

Окрім того, при розірванні контракту №8 з ОСОБА_1 було порушено і сам порядок його розірвання визначений контрактом №8.

Так, позивач вказує, що одним із органів управління КП «Автотранссервіс» згідно з контрактом №8 є Управління економічного розвитку Білгород-Дністровської міської ради.

Відповідно до п. 2.9. контракту, саме Управління подає до Органу управління майном подання на звільнення керівника у разі закінчення контракту, достроково за вимогою керівника, а також у випадку порушення законодавства та умов контракту.

Саме на Управління економічного розвитку Білгород-Дністровської міської ради покладено функції з фінансового контролю за діяльністю підприємства, а задля здійснення цієї функції підприємство зобов`язано подавати до цього управління місячну, квартальну та річну фінансову звітність (п. 2.3. контракту).

Водночас, при прийнятті розпорядження №528, в якості підстав для його видання жодних подань Управління економічного розвитку Білгород-Дністровської міської ради не значиться, що свідчить про порушення умов контракту.

До того ж зазначив, що враховуючи факт, що згідно із п. 5.3. контракту №8 право на дострокове розірвання контракту надано Органу управління майном виконавчому комітету Білгород-Дністровської міської ради /який є колегіальним органом/, то його розірвання повинно бути здійснено за рішенням виконавчого комітету, а не за розпорядженням міського голови.

З урахуванням усього вищевикладеного, він і звернувся до суду з даним позовом та просив суд задовольнити його позовні вимоги в повному обсязі.

Представник відповідача Білгород-Дністровської міської ради в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечував, вказуючи на їх безпідставність.

Представник відповідача КП «Автотранссервіс» в судовому засіданні з позовом не погодився, просив суд у його задоволені відмовити, з підстав викладений у відзиві на позовні вимоги, а також у додаткових поясненнях на позовні вимоги.

Рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 05 листопада 2020 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким задовольнити його позовні вимоги вимоги в повному обсязі, з наведених у позовній заяві правових підстав.

Заслухавши доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах позовної заяви та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення за таких підстав.

У частинах 1 та 2 статті 367 ЦПК України зазначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Статтею 5 ЦПК України передбачено, що, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

У статті 11 ЦПК України зазначено, що суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

За загальними правилами статей 15, 16 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або іншим способом, що встановлений договором або законом.

Згідно із статтею 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Однією із гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у статті 5-1 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Статтею 21 КЗпП України визначено, що трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Працівник має право реалізувати свої здібності до продуктивної і творчої праці шляхом укладення трудового договору на одному або одночасно на декількох підприємствах, в установах, організаціях, якщо інше не передбачене законодавством, колективним договором або угодою сторін.

Судом першої інстанції встановлено, що на підставі розпорядження міського голови виконавчого комітету Білгород-Дністровської міської ради №378-к від 11 грудня 2018 року, ОСОБА_1 призначено на посаду начальника Комунального підприємства «Автотранссервіс» з 12.12.2018р. за контрактом (а.с. 8).

Того ж дня, 11 грудня 2018 року між виконавчим комітетом Білгород-Дністровської міської ради, на якого покладено повноваження з управління майном, що перебуває у комунальній власності Органом управління майном, в особі секретаря міської ради Ціпуленко О.В., з одного боку, та громадянином ОСОБА_1 , іменованого далі Керівник, з другого боку укладено контракт (а.с. 27-31).

Так, за умовами контракту Керівник зобов`язується безпосередньо і через адміністрацію підприємства здійснювати поточне управління /керівництво/ підприємством, забезпечувати його високоприбуткову діяльність, ефективне використання і збереження закріпленого за підприємством комунального майна, а Орган управління майном зобов`язується створювати належні умови для матеріального забезпечення і організації праці Керівника.

У відповідності до п. 5.2 контракт припиняється:

А) після закінчення терміну дії контракту;

Б) за згодою сторін;

В) до закінчення терміну дії контракту у випадках, передбачених п.п. 5.3 і 5.4 цього контракту;

Г) інших підстав, передбачених законодавством та цим контрактом.

Згідно із п. 5.3 Керівник може бути звільнений з посади, а цей контракт розірваний з ініціативи Органу управління майном, у т.ч. за пропозицією Управління до закінчення терміну його дії, зокрема за умов п.п. е п. 5.3: у разі виникнення у комунального підприємства податкового боргу.

Пунктом 5.4 передбачено право керівника за своєю ініціативою розірвати контакт до закінчення терміну його дії.

Згідно розпорядження міського голови виконавчого комітету Білгород-Дністровської міської ради №528-к від 11 грудня 2019 року, ОСОБА_1 , начальника комунального підприємства «Автотранссервіс» 11 грудня 2019 року звільнено з займаної посади та розірвано контракт №8 від 11.12.2018р. достроково, відповідно до пункту е) п. 5.3. розділу 5 контракту №8 від 11.12.2018р., пункт 8 ст. 36 Кодексу Законів про працю України. Підставою для винесення цього розпорядження вказано подання ГУ ДПС в Одеській області від 11.12.2019р. №9550/9/15-32-53-09-13, підпункт в) пункту 5.2, підпункт е) пункту 5.3 розділу 5 контракту №8 від 11.12.2018р., пункт 8 ст. 36 Кодексу Законів про працю України (а.с. 9).

Так, як вбачається з подання Головного управління ДПС в Одеській області, станом на 05 грудня 2019 року по підприємству КП «АТС» податковий борг до Зведеного бюджету становить 1 103 498,85 грн., в т.ч:

- податок на додану вартість 1 102 437,09 грн.,

- податок на прибуток підприємств комунальної власності - 1 061,76 грн..

Згідно норм п. 96.4 ст. 96 ПКУ виникнення у державного або комунального підприємства податкового боргу є підставою для розірвання трудового договору /контракт/ з керівником підприємства.

Тому, враховуючи вищенаведене, ГУ ДПС в Одеській області вимагає розторгнути трудовий договір /контракт/ з керівником КП «АТС» ОСОБА_1 (а.с. 11-12).

Відповідно до ч. 3 ст. 21 КЗпП України особливою формою трудового договору є контракт, в якому строк його дії, права, обов`язки і відповідальність сторін (у тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, у тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законами України.

Згідно із п. 8 ст. 36 КЗпП України підставами припинення трудового договору можуть бути підстави, передбачені контрактом.

Зі змісту рішення Конституційного Суду України від 09.07.1998р. №12-рп/98 випливає, що трудові контракти можуть укладатись у випадках, передбачених як законами, так і постановами Верховної Ради України, указами Президента України, декретами та постановами Кабінету Міністрів України, прийнятими в межах їх повноважень. Нормативні акти Президента України як глави держави (стаття 102 Конституції України) і Кабінету Міністрів України як вищого органу у системі органів виконавчої влади (стаття 113 Конституції України) обов`язкові до виконання на території держави (статті 106 і 117 Конституції України), вони встановлюють загальнообов`язкові правила, мають універсальний характер і є складовою частиною законодавства України. Частиною національного законодавства є також, відповідно до статті 9 Конституції України, чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Контракт як особлива форма трудового договору повинен спрямовуватися на створення умов для виявлення ініціативності та самостійності працівника, враховуючи його індивідуальні здібності й професійні навички, його правову і соціальну захищеність.

Незважаючи на ці та інші застереження, що містяться в Кодексі законів про працю України та інших актах трудового законодавства і спрямовані на захист прав громадян під час укладання ними трудових договорів у формі контрактів, сторонами в контракті можуть передбачатися невигідні для працівника умови: зокрема, це, як правило, тимчасовий характер трудових відносин, підвищена відповідальність працівника, додаткові підстави розірвання договору тощо.

Відповідно до вимог статей 76, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За правилами статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Проаналізувавши викладене, колегія суддів вважає, що висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову ОСОБА_1 відповідає обставинам справи та вимогам законодавства.

На підставі належним чином оцінених доказів суд зробив правильний висновок, що позивачем не доведено порушення його прав, оскільки його звільнення відбулося з підстав зазначених у контракті, які він погодив при його укладанні.

Позивач ОСОБА_1 з посиланням на практику Верховного Суду в своїй апеляційній скарзі ставить за основу доводи щодо недотримання вiдповiдачами Положения про порядок укладання контрактiв при прийняттi /найманнi/ на роботу працiвникiв, затвердженого Постановою Кабiнету Мiнiстрiв України вiд 19 березня 1994 року №170 в частинi завчасного попередження позивача за два тижнi про дострокове розірвання контракту.

Проте, такi висновки ґрунтуються на хибному тлумаченню норм права з огляду на наступне.

Постановою Кабiнету Мiнiстрiв України «Про застосування контрактної форми трудового договору з керiвником підприємства, що є в державній власності» від 19 березня 1993 року №203 затверджено Положения про порядок укладання контракту з керівником підприємства, що є у державнiй власностi, при найманні на роботу.

Пункт 5 вказаної Постанови, чiтко рекомендує місцевим органам виконавчої влади при укладаннi контрактiв з керiвниками пiдприємств, що є у комунальній власності, застосовувати порядок, передбачений положениям цiєї постанови.

Апелянтом не врахованi особливостi органiзацiйної форми суб`єкта господарювання - КП «Автотрансервiс», яке засноване на комунальнiй власностi територiальної громади мiста Бiлгород-Днiстровського, утворено компетентним органом місцевого самоврядування Бiлгород - Днiстровською мiською радою й вiдповiдно входить до сфери її управлiння.

Постанова КМУ вiд 19 березня 1993 року №203 визначає Положення про порядок укладання контракту саме з керiвником підприємства, тоді як Постанова КМУ вiд 19 березня 1994 року №170, визначає порядок укладання контрактів при прийнятті (найманнi) на роботу працівників на підприємства.

Відтак, враховуючи те, що підприємство яке очолював позивач перебуває у комунальній власності, а сам позивач був не звичайним працівником, а керівником підприємства, то відповідно застосування Постанови КМУ №203 до спірних правовідносин є правомірним.

Кодексом законів про працю України не передбачено обов`язку роботодавця попереджати за два тижні керівника підприємства у разі дострокового розірвання з ним контракту за пунктом 8 статті 36 КЗпП України. Таке попередження може мати місце за умовами, якщо сторони передбачили відповідну умову у контракті.

Відповідно до умов контракту, який був підписаний позивачем, ним не передбачено завчасне повідомлення працівника про дострокове розірвання трудового договору.

Також в своїй апеляційній сказі ОСОБА_1 посилається на відсутність належних доказів наявності податкового боргу, саме за час його керівництва. Однак, судова колегія не приймає зазначені доводи до уваги, оскільки вони спростовуються наступним.

Так, відповідно до п. 96.4 ст. 96 ПК України, виникнення у державного або комунального підприємства податкового боргу є підставою для розірвання трудового договору (контракту) з керівником такого підприємства.

Згідно із п. 31.1. та 31.2 ст. 31 ПК України, строком сплати податку та збору визнається період, що розпочинається з моменту виникнення податкового обов`язку платника податку із сплати конкретного виду податку і завершується останнім днем строку, протягом якого такий податок чи збір повинен бути сплачений у порядку, визначеному податковим законодавством. Податок чи збір, що не був сплачений у визначений строк, вважається не сплаченим своєчасно.

Момент виникнення податкового обов`язку платника податків, у тому числі податкового агента, визначається календарною датою.

31.2. Строк сплати податку та збору обчислюється роками, кварталами, місяцями, декадами, тижнями, днями або вказівкою на подію, що повинна настати або відбутися.

У відповідності до п. 14.1.156 ст. 14 ПКУ, податкове зобов`язання - сума коштів, яку платник податків, у тому числі податковий агент, повинен сплатити до відповідного бюджету як податок або збір на підставі, в порядку та строки, визначені податковим законодавством (у тому числі сума коштів, визначена платником податків у податковому векселі та не сплачена в установлений законом строк).

Відповідно до п. 14.1.175 ст. 14 ПКУ, податковий борг - сума узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом;

Таким чином, аналіз наведених норм свідчить, що податковий борг виникає у випадку несплати узгодженого грошового зобов`язання / податку, збору/ платником податків у встановлений цим кодексом період, що розпочинається з моменту виникнення податкового обов`язку платника податку із сплати конкретного виду податку і завершується останнім днем строку, протягом якого такий податок чи збір повинен бути сплачений.

Судом першої інстанції встановлено, що станом на 12 грудня 2018 року податкова заборгованість із несплати податку на додану вартість за підприємством виникла на загальну суму 284 589,12 грн..

Станом на 12 грудня 2019 року дана податкова заборгованість збільшилась до 1 100 187,74 грн..

Станом на 12 грудня 2018 року податкова заборгованість зі сплати податку на доходи фізичних осіб за підприємством виникла на загальну суму 827 286,95 грн..

Станом на 12 грудня 2019 року зменшилась до 782 361,32 грн., проте це зменшення відбулось за рахунок коштів місцевого бюджету в розмірі 800 000 грн..

Станом на 12 грудня 2019 року було виявлено заборгованість по податку, а саме по єдиному соціальному внеску загальною сумою 105 871,99 грн..

Крім того, 05 листопада 2019 року ГУ ДПС в Одеській області надало рішення від 29 жовтня 2019 року про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату /неперахування/ або несвоєчасну сплату /несвоєчасне перерахування/ єдиного внеску та накладення адміністративного штрафу на підприємство загальною сумою 129 347, 34 грн..

Таким чином, встановлено, що ОСОБА_1 не здійснював /не організовував/ заходи щодо вчасної сплати податків та обов`язкових платежів до державного бюджету, а факт наявності податкового боргу ще до призначення ОСОБА_1 керівником КП «Автотранссервіс» не впливає на обсяг його обов`язків, окреслених контактом та на момент виникнення заборгованості.

Як вбачається з оскаржуваного розпорядження, ОСОБА_1 , начальника КП «Автотранссервіс» 11 грудня 2019 року звільнено з займаної посади та розірвано контракт №8 від 11.12.2018р. достроково, відповідно до п. е) п. 5.3 розділу 5 вищевказаного контракту та п. 8 ст. 36 КЗпП України.

Пунктом е) п. 5.3 розділу 5 контракту передбачалась можливість звільнення з посади, та розірвання контракту з ініціативи Органу управління майном, у т.ч. за пропозицією Управління до закінчення терміну його дії: у разі виникнення у комунального підприємства податкового боргу.

Підставами припинення трудового договору за п. 8 ст. 36 КЗпП України є підстави, передбачені контрактом.

Посилання позивача на факт того, що його безпідставно звільнено за незаконною вимогою ГУ ДПС, яка не містить імперативного характеру, не заслуговують на увагу, оскільки як наведено вище за текстом рішення подання №9550/9/15-32-53-09-13 від 11.12.2019р., яке вказано, як одна з підстав для звільнення є лише належним свідченням дійсного виникнення податкового боргу за час виконання посадових обов`язків ОСОБА_1 та порушення позивачем умов контракту.

Таким чином, наведені в апеляцій скарзі доводи не спростовують висновків суду і не містять підстав для висновків про порушення або неправильне застосування судом норм права, які привели до неправильного вирішення справи.

Доводи апеляційної скарги були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні місцевим судом були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Ураховуючи викладене, встановивши фактичні обставини у справі, від яких залежить правильність вирішення спору, колегія суддів доходить висновку про недоведеність пред`явленого позову, а тому судом першої інстанції було вірно відмовлено у його задоволенні.

За таких обставин, суд першої інстанції всебічно, повно та об`єктивно з`ясував обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, дослідив в судовому засіданні усі докази, які є у справі, з урахуванням їх переконливості, належності і допустимості, дав їм правильну правову оцінку та вірно виходив з того, що законні підстави для задоволення позову відсутні.

Інші доводи апеляційної скарги також не впливають на правильність рішення суду першої інстанції, яке ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому підстав для його скасування колегія суддів не вбачає.

У п. 54 Рішення у справі Трофимчук проти України (заява №4241/03) від 28 жовтня 2010 року, остаточне 28 січня 2011 року, Європейський суд з прав людини зазначив, що, «беручи до уваги свої висновки за статтею 11Конвенції(див. вище пункти 42-45), Суд не бачить жодних ознак несправедливості або свавільності у відмові судів детально розглянути доводи заявниці про переслідування її роботодавцем, оскільки суди чітко зазначили, що ці доводи були повністю необґрунтованими. У зв`язку з цим Суд повторює, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (див. рішення у справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії» (GarciaRuiz v. Spain), заява №30544/96, п. 26, ECHR 1999-1)».

Отже, наведені в апеляційній скарзі доводи не впливають на правильність прийнятого судом першої інстанції рішення та не спростовують висновків суду, обґрунтовано викладених у мотивувальній частині оскаржуваного судового рішення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення без змін, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374 ч. 1 п. 1, 375, 382 - 384 ЦПК України, Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 05 листопада 2020 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст судового рішення складено: 22 листопада 2021 року.

Судді Одеського апеляційного суду: М.М. Драгомерецький

А.І. Дришлюк

Р.Д. Громік