Ухвала

22 січня 2021 року

м. Київ

справа № 569/8812/16-ц

провадження № 61-326ск21

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Гулейкова І. Ю. (суддя-доповідач), Ступак О. В., Усик Г. І.

вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на постанову Рівненського апеляційного суду від 01 грудня 2020 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості та зустрічним позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» про захист прав споживача, визнання недійсними кредитного договору та договору іпотеки,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2016 року Публічне акціонерне товариство «Альфа-Банк» (далі - ПАТ «Альфа-Банк» або Банк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 25 липня 2008 року між ОСОБА_1 та Відкритим акціонерним товариством «Сведбанк» (правонаступником якого є ПАТ «Альфа-Банк») укладено кредитний договір № 1701/0708/88-090, за умовами якого ОСОБА_1 отримала кредит в сумі 16 000,00 дол. США, зі сплатою 11,9 % річних за весь строк фактичного користування кредитом, з кінцевим строком повернення кредиту 24 липня 2018 року. Договір кредиту забезпечено іпотекою відповідно до іпотечного договору № 1701/0708/88-090-Z-1, за умовами якого ОСОБА_1 передала в іпотеку банку належну їй на праві приватної власності однокімнатну квартиру АДРЕСА_1 . У зв`язку з неналежним виконанням позичальником своїх зобов`язань утворилася заборгованість в розмірі 6 878,48 дол. США, у тому числі: 6 810,90 дол. США заборгованості за кредитом, 67,58 дол. США заборгованості за відсотками. Саме таку суму і просило стягнути на свою користь, а також судові витрати в сумі 2 610,95 грн.

ОСОБА_1 звернулася до суду із зустрічним позовом до ПАТ «Альфа-Банк» про захист прав споживача, визнання недійсними кредитного договору та договору іпотеки.

Позов обґрунтовувала тим, що оскаржувані договори містять несправедливі умови щодо неї, при їх укладенні вона не мала чіткої та повної інформації про умови кредитування, а висновки експертного дослідження по договору кредиту вказують на те, що абсолютне подорожчання кредиту склало 9 936,59 дол. США, а сплачувана нею відсоткова ставка була на 1,59 % вищою, ніж обумовлена договором. Просила суд визнати недійсним кредитний договір від 25 липня 2008 року № 1701/0708/88-090, укладений між ВАТ «Свебданк» та ОСОБА_1 та визнати недійсним іпотечний договір від 25 липня 2008 року № 1701/0708/88-090-Z-1 укладений між ВАТ «Свебданк» та ОСОБА_1 .

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 29 вересня 2020 року у задоволенні як первісного, так і зустрічного позовів відмовлено.

Рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні первісного позову ПАТ «Альфа-Банк» про стягнення заборгованості вмотивоване передбаченим законом обов`язком позичальника повернути кредит у строк та на умовах, передбачених договором, та обґрунтовано тими обставинами справи, які вказують, що відповідач-позивач сплачувала Банку проценти за користування кредитом в розмірі, що перевищує встановлену укладеним між ними кредитним договором процентну ставку, у зв`язку з чим абсолютне значення подорожчання кредиту склало 9 936,59 дол. США, тоді як позов заявлено на суму 6 878,48 дол. США.

Рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 про захист прав споживача та визнання недійсними кредитного договору й договору іпотеки вмотивоване відсутністю належних доказів на їх підтвердження.

Постановою Рівненського апеляційного суду від 01 грудня 2020 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 залишено без задоволення. Апеляційну скаргу ПАТ «Альфа-Банк» задоволено. Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 29 вересня 2020 року скасовано. Позов ПАТ «Альфа-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Альфа-Банк» заборгованість за кредитним договором від 25 липня 2008 року № 1701/0708/88-090 у розмірі 6 878,48 дол. США. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Альфа-Банк» понесені судові витрати у вигляді судового збору в сумі 6 527,37 грн. У задоволенні позову ОСОБА_1 до ПАТ «Альфа-Банк» про захист прав споживача, визнання недійсними кредитного договору та договору іпотеки відмовлено.

Задовольняючи вимоги Банку, суд апеляційної інстанції вважав, що висновок експертного дослідження від 28 квітня 2017 року № 3.2-1д/17 не є беззаперечним та належними доказом на підтвердження зміни Банком в односторонньому порядку відсоткової ставки за кредитом, що призвело до подорожчання кредиту. Тому, враховуючи презумпцію добровільності договору, яка передбачає, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості визнав позов Банку обґрунтованим.

Водночас відмовляючи в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , суд апеляційної інстанції керувався тим, що спірний кредитний договір підписаний сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі. Належними та допустимими доказами у справі доведено, що з умовами оскаржуваних договорів Позичальник була ознайомлена, договори нею підписані власноруч, що свідчить про те, що сторони досягли згоди щодо всіх істотних умов договору. Про те, що умови договору були зрозумілі відповідачу, а також про те, що вона погодилася з ними, свідчать її підписи на кожній сторінці договору та на додаткових угодах до нього, а також, той факт, що вона тривалий час після укладення договору виконувала його, здійснюючи платежі, передбачені умовами договору, а в подальшому добровільно і свідомо укладала додаткові угоди та доповнення до основного договору.

Представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 у січні 2021 року засобами поштового зв`язку звернулась до Верховного Суду з касаційною скаргою на постанову Рівненського апеляційного суду від 01 грудня 2020 року у вищевказаній справі, в якій посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржуване судове рішення скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити її позовні вимоги.

Верховний Суд дійшов висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Згідно з пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Частиною четвертою статті 274 ЦПК України передбачено, що в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: 1) що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів та поділ майна подружжя; 2) щодо спадкування; 3) щодо приватизації державного житлового фонду; 4) щодо визнання необґрунтованими активів та їх витребування відповідно до глави 12 цього розділу; 5) в яких ціна позову перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 6) інші вимоги, об`єднані з вимогами у спорах, вказаних у пунктах 1-5 цієї частини.

Предметом спору у цій справі є вимога немайнового характеру про визнання недійсними договорів кредиту та іпотеки, що не представляє складності у зв`язку зі сталістю законодавства та судової практики, та вимога майнового характеру про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 6 878,48 дол. США що станом на час подання касаційної скарги (04 січня 2021 року) еквівалентно 194 454,63 грн, яка у свою чергу не перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2 189,00 грн х 250 = 547 250,00 грн).

З огляду на зазначене вище, ця справа є справою незначної складності і не належить до виключень із цієї категорії, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України.

Малозначна справа є такою в силу своїх властивостей, тому незалежно від того, визнав її такою суд першої чи апеляційної інстанції, враховуючи, що частина шоста статті 19 ЦПК України розміщена у Загальних положеннях цього Кодексу, які поширюються й на касаційне провадження, Верховний Суд вважає за можливе визнати цю справу малозначною.

Суд зазначає, що учасники судового процесу мають розуміти, що визначені підпунктами а, б, в, г пункту 2 частини 3 статті 389 ЦПК України випадки є виключенням із загального правила і необхідність відкриття касаційного провадження у справі на підставі будь-якого з них потребує належних, фундаментальних обґрунтувань, як від заінтересованих осіб, так і від Суду, оскільки в іншому випадку принцип правової визначеності буде порушено.

Посилання заявника у касаційній скарзі на підпункт «б» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, відхиляються судом, оскільки заявником не надано доказів на підтвердження того, що за її участю відкрито провадження у іншій справі, у якій вона позбавлена можливості спростувати обставини, встановленні оскаржуваним судовим рішенням.

Інших посилань на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню,касаційна скарга не містить.

Верховним Судом перевірено, чи мають місце підстави, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких касаційне провадження у малозначній справі підлягає відкриттю, зокрема, з урахуванням обставин, на які посилався заявник в касаційній скарзі, та зазначених підстав не встановлено.

Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, відповідають Конституції України, відповідно до статті 129 якої основними засадами судочинства є, серед інших, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Зазначення судом апеляційної інстанції у постанові про можливість її оскарження до суду касаційної інстанції не змінює характер та предмет позову у даній справі, та не спростовує наявність у Верховного Суду повноважень на визнання справи малозначною, оскільки частина шоста статті 19 ЦПК України розміщена у загальних положеннях цього Кодексу, то вона поширюються й на касаційне провадження.

З урахуванням наведеного, оскільки заявник подав касаційну скаргу на судове рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню, а обставини, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, не підтвердились, то відсутні підстави для відкриття касаційного провадження у справі.

Керуючись статтями 19, 389, 394 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на постанову Рівненського апеляційного суду від 01 грудня 2020 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості та зустрічним позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» про захист прав споживача, визнання недійсними кредитного договору та договору іпотеки відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:І. Ю. Гулейков О. В. Ступак Г. І. Усик