ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 632/999/20 Головуючий суддя І інстанції Росоха А. В.
Провадження № 22-ц/818/593/21 Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: Справи у спорах, що виникають з договорів споживчого кредиту
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 листопада 2021 року м. Харків.

Харківський апеляційний суд у складі суддів судової колегії судової палати у цивільних справах :

головуючого Яцини В.Б.,

суддів колегії Котелевець А.В., Хорошевського О.М.,

розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справиапеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на рішення Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 27 серпня 2020 року, ухвалене у складі судді Росохи А.В., по цивільній справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в :

У червні 2020 року АТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором. На обґрунтування було вказано, що ОСОБА_1 звернувся до позивача з метою отримання банківських послуг у зв`язку з чим підписав заяву № б/н від 14.04.2011, з цих підстав йому було відкрито картковий рахунок та встановлено початковий кредитний ліміт, який в подальшому було збільшено до 35000,00 грн. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами банку» складає між ним та банком договір, що підтверджується підписом у заяві. АТ КБ «Приватбанк» свої зобов`язання за договором та угодою виконав в повному обсязі та надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором.

Відповідач не повернув своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору, що має відображення у розрахунку заборгованості за договором. У порушення умов кредитного договору, відповідач зобов`язання за вказаним договором не виконав.

У зв`язку з зазначеними порушеннями зобов`язань за кредитним договором відповідач станом на 27.04.2020 має заборгованість у сумі 137845,36 грн, яка складається з наступного: 95059,65 грн заборгованість за тілом кредиту, в т.ч. 0,00 грн заборгованість за поточним тілом кредиту, 95059,65 грн заборгованість за простроченим тілом кредиту; 0,00 грн заборгованість за нарахованими відсотками; 0,00 грн заборгованість за простроченими відсотками; 18812,51 грн заборгованість за нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України; 16932,94 грн нарахована пеня; 0,00 грн нараховано комісії, а також штрафи відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн штраф (фіксована частина); 6540,26 грн штраф (процентна складова).

Рішенням Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 27 серпня 2020 року частково задоволено позовні вимоги АТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» заборгованість за Кредитним договором № б/н від 14.04.2011 в загальній сумі 53812 (п`ятдесят три тисячі вісімсот дванадцять) грн 51 коп та судовий збір в сумі 820 грн 62 коп.

В іншій частині заявлених вимог у задоволенні відмовити.

Не погоджуючись з рішенням районного суду АТ КБ «Приватбанк» у апеляційній скарзі просить скасувати вказане рішення в частині відмови у стягненні заборгованості за тілом кредиту та неустойкою та ухвалити в цій частині нове рішення, задовольнивши позовні вимоги в цій частині повному обсязі, в іншій частині рішення залишити без змін.

Апеляційна скарга мотивована тим, що при ухваленні рішення в оскарженій частині порушені норми матеріального і процесуального права, рішення ухвалене без повного, всебічного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи, без належної оцінки доказів по справі.

В обґрунтування скарги зазначено, що суд не звернув уваги на надану позивачем разом з позовною заявою довідку про умови кредитування, яка особисто підписана відповідачем, в якій зазначено, зокрема, порядок нарахування штрафних санкцій. Тому висновки суду першої інстанції про те, що сторони при укладенні кредитного договору не дійшли всіх істотних умов не є належним чином обґрунтованими.

Банк вважає, що у цій справі підлягають врахуванню правові висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 04 грудня 2019 року по справі № 750/6058/17-ц (провадження № 61-47353св18), від 01 вересня 2020 року по справі № 293/599/19-ц.

Зазначено, що з виписки по рахунку вбачається, що відповідач скористався послугами «Оплата частинами» та «Миттєва розстрочка», після чого систематично користувався наданими за вказаним банківським сервісом кредитними коштами, вносив платежі на погашення кредиту, дій щодо відкликання прийняття пропозиції банку не вчинив, що свідчить про його волевиявлення на виконання Умов та правил надання банківських послуг в частині використання сервісів Оплата частинами та «Миттєва розстрочка», як і передбачено Умовами та правилами надання банківських послуг, до яких позивач приєднався під час укладення договору від 14.04.2011. Оскільки сервіс «Оплата частинами» та «Миттєва розстрочка» не є окремим кредитним договором, а є тільки додатковою послугою для власників кредитних карт підписання окремого кредитного договору не вимагається.

Відповідач не скористався правом на подачу відзиву на апеляційну скаргу, що не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції відповідно до норми ч. 3 ст. 360 ЦПК України.

Позивачем суду апеляційної інстанції також були подані додаткові пояснення до апеляційної скарги.

Банк пояснив, що як вбачається з розрахунку заборгованості, штраф обраховано і на пеню, тому суму штрафу слід перерахувати, адже пеня не підлягає стягненню. Так штраф: 500,00 грн фіксована частина. 95059,65 грн (тіло кредиту) + 18812,51 грн (відсотки за ст. 625 ЦК) = 113872,16 / 100 * 5% = 5693.60 грн. Всього штраф : 500 грн + 5693,60 грн = 6193,60 грн.

Відповідно до ст. 368 ЦПК України суд апеляційної інстанції розглянув справу за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими для апеляційного провадження, які передбачені у ч. 1 ст. 369 ЦПК України, з огляду на зміст та ціну позову, 137845 грн 36 коп., без повідомленням учасників справи.

Згідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до вказаних норм ЦПК України, вислухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.

З огляду на те, що банком рішення суду оскаржене лише в частині відмови у стягненні частини тіла кредиту та штрафних санкцій, то відповідно до норми ч. 1 ст. 367 ЦПК України в іншій частині рішення районного суду не перевіряється та не переглядається.

Згідно зі ст. 376 ЦПК України:

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

У статті 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Вказаним вимогам рішення суду в оскарженій частині відповідає не у повному обсязі.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції із посиланням на правові висновки Великої Палати Верховного Суду, висловлені у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, свої висновки мотивував тим, що відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з ОСОБА_1 АТ КБ «Приватбанк» дотримав вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону № 1023-XII про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк. Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору.

Однак, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за простроченим тілом кредиту в розмірі, що відповідає ліміту встановленому на картковому рахунку, а саме 35000,00 грн.

Також, відповідно до статті 625 ЦК України та з урахуванням позиції, викладеної Великою Палатою Верховного Суду у своїй постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18), суд вважав за необхідне стягнути з відповідача і заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно зі ст. 625 ЦК України в сумі 18812,51 грн.

В іншій частині заявлених вимог суд вважав за необхідне відмовити.

Колегія суддів не повністю погоджується з таким висновками суду першої інстанції.

Суд відповідно до матеріалів справи встановив, що ОСОБА_1 звернувся до позивача з метою отримання банківських послуг у зв`язку з чим підписав заяву № б/н від 14.04.2011, йому було відкрито картковий рахунок та встановлено початковий кредитний ліміт, який в подальшому було збільшено до 35000,00 грн, станом на 27.04.2020 він має заборгованість у сумі 137845,36 грн, яка складається з наступного: 95 059,65 грн заборгованість за тілом кредиту, в т.ч. 0,00 грн заборгованість за поточним тілом кредиту, 95059,65 грн заборгованість за простроченим тілом кредиту; 0,00 грн заборгованість за нарахованими відсотками; 0,00 грн заборгованість за простроченими відсотками; 18812,51 грн заборгованість за нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України; 16932,94 грн нарахована пеня; 0,00 грн нараховано комісії, а також штрафи відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн штраф (фіксована частина); 6540,26 грн штраф (процентна складова) (а. с.7-28), згідно анкети-заяви позичальника працівником Банку було оформлено платіжну кредитну картку (а. с. 31,32).

Згідно з довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки оформленої на ОСОБА_1 18.05.2018 було збільшено до 35000,00 грн (а. с. 29), що не оспорює відповідач.

У заяві позичальника зазначено, що відповідач згоден з тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг, а також, що він ознайомився та погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді.

На підтвердження факту укладення кредитного договору банк надав до суду Витяг з Умов та правил надання банківських послуг.

У заяві позичальника від 14.04.2011 процентна ставка не зазначена.

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник і не погасив в повному обсязі), стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість по процентам за користування кредитними коштами, пеню, штрафи.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 14.04.2011, посилався на Витяг з Тарифів банку та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг та Правил користування платіжною карткою, розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/як невід`ємні частини спірного договору.

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розуміла відповідач та ознайомилась і погодилась з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.

Відповідно до ст. 89 ІЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Згідно із статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно наведений у ст. 207 ЦК України вимог до письмової форми правочину правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

Правилом статті 640 ЦК України закріплено, що договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «Приватбанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладенимз моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Таким чином, в разі укладення договору кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави, стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави, стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Саме таку правову позицію було висловлено у постанові КЦС Верховного Суду від 23 грудня 2019 року у справі № 572/1169/17.

Суд правильно встановив, що 14.04.2011 відповідач підписав анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПАТ «Приватбанк», в якій відповідач погодилась, що заява, разом із пам`яткою клієнта, умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами, які були надані їй для ознайомлення в письмовому вигляді, становить між ним та банком договір про надання банківських послуг. В анкеті-заяві не зазначено кредитний ліміт.

Умови та Правила надання банківських послуг ПАТ КБ «Приватбанк», з огляду на їх мінливий характер, згідно вимог ст.ст. 207, 1055 ЦК України щодо обов`язкової письмової форми договору кредиту та відповідно до принципу правової визначеності, який реалізований у загальних вимогах, додержання яких є необхідним для чинності правочину, ст. 203 ЦК України, - не можна вважати складовою кредитного договору, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана позичальником.

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) приєднується до тих умов, з якими він безпосередньо ознайомлений.

Роздруківка із сайту позивача не може виступати належним доказом, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони, яка може вносити відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування.

Умови та Правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору.

Саме такий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у аналогічній за обставинами справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19), який відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України обґрунтовано застосував суд першої інстанції і наведені в цій частині доводи скарги є безпідставними.

Крім того, роздруківка із сайту позивача не відповідає вимогам ст. 100 ЦПК України щодо подання електронних доказів.

Матеріали справи дійсно не містять визначених у ст.ст. 76-80 ЦПК України доказів, що саме цей Витяг з Умов розумів відповідач, ознайомилась і погодився з ним, підписуючи заяву-анкету про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, а також те, що вказаний документ на момент отримання відповідачем кредитних коштів мав саме такий зміст.

Посилання у доводах скарги на відсутність заперечень відповідача проти позову не свідчить про їх доведеність, оскільки за змістом ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Згідно ч. 1 ст. 82 ЦПК України лише обставини, які визнаються учасниками справи, Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Таких заяв від відповідача про визнання обставин справи до суду не надано.

Суд всупереч нормі ст. 89 ЦПК України не з`ясував, що позивач на підтвердження укладення договору кредиту надав до суду окрім розрахунку заборгованості за договором, витягу з Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку, у якому відсутній підписи позичальника, та ксерокопію паспорту на ім`я ОСОБА_1 , також Довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна» 55 днів пільгового періоду» від 14.04.2011, яка підписана ОСОБА_1 (а. с. 32)

До відзиву на позовну заяву ОСОБА_1 суду було надано виписку з його банківського рахунку, яка є первинним бухгалтерським документом, а тому належним і допустимим письмовим доказом.

Суд першої інстанції не дослідив підстави перевищення суми заборгованості відповідача встановленого йому кредитного ліміту.

З пояснень Банку, що надавались до суду першої та апеляційної інстанції вбачається, що відповідач окрім встановленого кредитного ліміту скористався сервісами банку «Оплата частинами» та «Миттєва розстрочка». Це кредит, який надається клієнту в межах ліміту, що відкриває банк для цього сервісу в кожному конкретному випадку для цього продукту для конкретного клієнта у випадку придбання товару, оплати послуги в торгівельно-сервісних підприємствах та/або в інтернет-магазинах додатково ліміта, що встановлений клієнту на картковий рахунок. Погашення такого кредиту здійснюється шляхом зарахування власних коштів клієнта па картку. Розмір платежу встановлюється за ануїтетною схемою (рівними частинами). Перший платіж списується з кредитної картки клієнта в момент покупки, надалі всі платежі списуються з картки автоматично в дату відкриття договору. Клієнт повинен щомісячно до дати списання коштів поповнити свою кредитну картку будь-яким способом. У випадку, якщо клієнтом щомісячний платіж не внесено, то банком такий платіж списується автоматично, сума платежу зараховується як окремий кредит поверх ліміту вже встановленого на картку, також відбувається і при встановленому обмеженні на картку, або якщо баланс на картці мінусовий. Заборгованість за даною послугою погашалася Банком за рахунок овердрафту встановленого на кредитну картку, в результаті чого заборгованість за тілом кредиту, є більшою, ніж сума встановленого кредитного ліміту.

Зазначив, що сервіс «Оплата частинами» та «Миттєва розстрочка» не є окремими кредитними договорами, а є тільки додатковими послугами для власників кредитних карт І підписання окремого кредитного договору не вимагається. Оформлення кредиту за зазначеними сервісами підтверджує збільшення ліміту кредитування та пояснює розмір заборгованості за тілом кредиту.

Зазначене узгоджується з випискою по рахунку відповідача, що є первинним бухгалтерським документом, яка відповідає положенням Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в України» щодо первинних бухгалтерських документів, а тому суд відповідно до ст. 89 ЦПК України має враховувати цей належний і допустимий письмовий доказ, який відповідачем не спростований.

У той же час, з виписки по рахунку відповідача вбачається, що Банком самостійно за рахунок тіла кредиту здійснювалось погашення заборгованості за порушення кредитної дисципліни, яке за час користування ОСОБА_1 кредитним коштами становить 34237,04 грн.

Зазначені дії банку не передбачені у анкеті-заяві про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПАТ «Приватбанк», а також Довідкою про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна» 55 днів пільгового періоду».

Такі повноваження кредитора передбачені в Умовах та Правилах надання банківських послуг, які як вже було встановлено не можуть вважатись частиною укладеного кредитного договору.

Вказане свідчить, що згадана сума у розмірі 34237,04 за своєю природою не є тілом кредиту.

Суд апеляційної інстанції у контексті положень ст. 367 ЦПК України щодо меж апеляційного розгляду справи також зауважує, що вимог про стягнення нарахованих та прострочених відсотків Банком заявлено не було.

З огляду на викладене, та враховуючи часткове задоволення вимог зі стягнення тіла кредиту районним судом, з ОСОБА_1 достягненню підлягає заборгованість зі сплати тіла кредиту у сумі 25822, 61 грн (95059,65 35000 34237,04 = 25822,61).

Разом з тим суд першої інстанції всупереч ст.ст. 89, 263, п. 1 ч. 1 ст. 264 ЦПК України не надав належної оцінки наданої позивачем на підтвердження умов укладеного між сторонами договору Довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна» 55 днів пільгового періоду» (а.с. 32), де зазначений, зокрема порядок нарахування та розмір пені (пеня = пеня(1) + пеня (2), де пеня(1) = (базова % ставка за договором)/30 нараховується за кожен день прострочення кредиту; пеня (2) =1% від заборгованості, але не менше 30 грн. в місяць, нараховується раз в місяць, за наявності прострочення по кредиту або процентам 5 і більше днів при виникненні прострочення на суму від 50 грн та більше) та штрафів при порушенні термінів платежів по будь-якому з грошових зобов`язань, передбачених договором, більше ніж 30 днів, а саме 500 грн +5% від суми заборгованості по кредитному договору, із врахуванням нарахованих і прострочених процентів і комісій.

Відповідно до ч. 1 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором, свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Зазначена правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду України від 21 жовтня 2015 року № 6-2003цс15.

Банком були надані письмові пояснення стосовно необхідності коригування заявленої до стягнення суми штрафів, яку колегія суддів вважає за необхідне взяти до уваги.

Так, з урахування встановленої судом суми заборгованості 60822,61 грн, узгодженої ставки штрафів, слід дійти висновку, що з відповідача підлягає стягненню штраф у сумі 4481,76 грн.

Так, колегія суддів вважає, що заявлена Банком сума пені покладає на відповідача подвійну цивільно-правову відповідальність, оскільки слугує санкцією за одні і ті самі порушення прострочення терміну виконання зобов`язання, а тому стягненню не підлягає.

Тому загальна сума заборгованості, яка підлягає достягненню складає 25822,61 + 4481,76 = 30304,37 грн.

Наведене свідчить, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи; з порушенням норм матеріального і процесуального права, а доводи скарги частково спростовують висновки суду, тому відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 376 ЦПК України суд апеляційної інстанції частково задовольняє апеляційну скаргу та скасовує рішення районного суду в частині відмови у стягненні частини тіла кредиту та штрафів, та ухвалює нове судове рішення про часткове задоволення позову банку в цій частині на вищевказану суму 30304,37 грн.

В іншій частині рішення суду є законним і обґрунтованим і доводами скарги не спростовується.

Розподіл судових витрат здійснюється відповідно до ст. 141 ЦПК України.

Керуючись п. 2 ч. 1 ст. 374, ст. 376, ст.ст. 381-384, 389-391 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» - задовольнити частково.

Рішення Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 27 серпня 2020 року скасувати в частині відмови у стягненні частини тіла кредиту та штрафів.

Позовні вимоги Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» у цій частині задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» (код в ) частину заборгованості з тіла кредиту у сумі 25822 (двадцять п`ять тисяч вісімсот двадцять два) гривні 61 копійку та заборгованість зі сплати штрафів у сумі 4481 (чотири тисячі чотириста вісімдесят один) гривні 76 копійок за кредитним договором № б/н від 14.04.2011, а всього 30304 (тридцять тисяч триста чотири) гривні 37 копійок.

В іншій частині у задоволенні вказаних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» (код в ) судові витрати зі сплати судового збору за подання позовної заяви та апеляційної скарги у розмірі 2419 (дві тисячі чотириста дев`ятнадцять) гривень 61 копійку.

Рішення Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 27 серпня 2020 року в іншій частині залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду лише у випадках, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Повний текст судового рішення складений 22 листопада 2021 року.

Головуючий В.Б. Яцина.

Судді колегії А.В. Котелевець.

О.М. Хорошевський.