У Х В А Л А

Справа №377/379/20

Провадження №2/377/10/21

26 січня 2021 року Славутицький міський суд Київської області у складі: головуючої судді Малишенко Т.О., за участю секретаря судового засідання Маряхіної І.В., за участі позивача ОСОБА_1 , її представника адвоката - Данич О.С., відповідача ОСОБА_2 , її представника адвоката Жилінського О.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Славутичі в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням шляхом вселення,

УСТАНОВИЛА:

02 липня 2020 року до суду надійшла позовна заява за вищевказаними позовними вимогами.

Ухвалою судді від 15 липня 2020 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Оскільки неможливо було вирішити питання за наявними документами, ухвалою судді 14 серпня 2020 року призначено судове засідання у справі на 22.09.2020 року з повідомленням сторін.

Розгляд справи декілька разів відкладалось за клопотанням сторін.

26.01.2021 року в судовому засіданні, позивач і його представник під час розгляду справи по суті позовні вимоги підтримали в повному обсязі, в той же час позивач повідомила суд, що у неї ніколи не було ключа від спірної квартири, відчиняв двері по телефонному дзвінку її колишній чоловік.

Відповідач і її представник позовні вимоги не визнали, просили відмовити в задоволенні позовних вимог, оскільки позивач не зверталась до неї з проханням отримання ключа і вселення в дане житлове приміщення. В спірній квартирі ні двері ні замок ніхто не міняв, ніяких перешкод для вселення позивачці вона не чинила.

Після закінчення з`ясування обставин перевірку їх доказами, представник позивача в додатковому поясненні просив закрити провадження у справі оскільки відсутній предмет спору, так як його довірительці відповідач надала ключ від квартири. Позивач підтримала свого довірителя.

Відповідач і її представник просили відмовити в задоволенні данного клопотання, вважають, що оскільки позивач і представник позивача не надали суду доказів, що відповідач чинить перепони у користуванні спірним житловим приміщенням позивачу, то необхідно винести рішенні по суті справи, відмовити в задоволенні позовних вимог і стягнути з позивача на користь відповідача понесені нею судові витрати на адвоката.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.255 ЦПК України, суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо, зокрема відсутній предмет спору.

Згідно ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір.

Проте поняття «юридичного спору» має тлумачитися широко, виходячи з підходу Європейського суду з прав людини до тлумачення поняття «спір про право» (пункт 1статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод). Зокрема, Європейський суд з прав людини зазначає, що відповідно до духу Конвенції поняття «спору про право» має розглядатися не суто технічно, йому слід надавати сутнісного, а не формального значення.

Предмет позову - це матеріально-правова вимога позивача до відповідача, тобто то, по відношенню до чого позивач просить у суду захисту.

Підстава позову - це ті фактичні обставини, на яких позивач обгрунтовує свої вимоги. Фактичні обставини, викладені позивачем в позовній заяві, згодом в процесі розгляду справи набуває форму доказів, які можуть оскаржуватися відповідачем. Підставою позову виступають також і правові норми, на які посилається позивач в підтвердження своїх вимог.

Зміст позову - це безпосередньо звернене до суду вимога винести рішення про зміну або припинення правовідносин, визнання за позивачем якогось суб`єктивного права, вимоги про зобов`язання відповідача вчинити будь-які дії або утриматися від таких.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. З урахуванням викладеного, відсутність предмету спору унеможливлює вирішення справи по суті незалежно від обґрунтованості позову, а відповідно і здійснення ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів осіб. Прикладами відсутності предмета спору можуть бути дії сторін, чи настання обставин, якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань або самими сторонами врегульовано спірні питання.

Вказане узгоджується з правовою позицією, викладеною у Постанові Верховного Суду від 03 травня 2018 року у справі № 404/251/17 (касаційне провадження № 61-13405св18).

Але відповідно до пункту 2 частини першої статті 255 ЦПК України суд може закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору, якщо встановить, що предмет спору був відсутній на час пред`явлення позову.

Із роз`яснень суду касаційної інстанції слідує, що логічно-граматичне тлумачення словосполучення «відсутність предмета спору» в контексті наведеної правової норми дає підстави для висновку про те, що предмет спору має бути відсутній, тобто не існувати на час пред`явлення позову. Якщо предмет спору мав місце, але припинив своє існування (зник) після відкриття провадження у справі внаслідок тих чи інших обставин, зокрема у зв`язку з добровільним врегулюванням спору сторонами, виконанням відповідачем заявлених до нього вимог, фізичним знищенням предмета спору тощо, то провадження у справі не може бути закрите з наведеної правової підстави, оскільки вона полягає саме у відсутності предмета спору, а не у припиненні його існування (зникненні). Якщо предмет спору став відсутній після відкриття провадження у справі, то залежно від обставин, що призвели до зникнення такого предмета, та стадії цивільного процесу, на якій він припинив своє існування, сторони мають цілий ряд передбачених законом процесуальних можливостей припинити подальший розгляд справи, зокрема шляхом залишення позову без розгляду, відмови від позову або від поданих апеляційних чи касаційних скарг, визнання позову відповідачем, укладення мирової угоди тощо.

Із позовних вимог слідує, що позивач просить зобов`язати ОСОБА_2 усунути перешкоди в коритуванні їй квартирою АДРЕСА_1 шляхом вселення її до даної квартири та передачі ключів він неї.

Хоча відповідач надала ключ від квартири позивачу, але це предмету спору не стосується, оскільки спір між сторонами не врегульовано та є невизначеність у правах і обов`язках сторін, суд не вбачає підстав, передбачених п.2 ч.1 ст.255 ЦПК України для закриття провадження у справі, а тому відмовляє у задоволенні вимоги представника позивача про закриття провадження у справі.

Керуючись ст. 255 ЦПК України, -

У Х В А Л И В:

Відмовити представнику позивача ОСОБА_1 , адвокату - Данич О.С., в клопотання про винесення ухвали про закриття провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмету спору.

Апеляційна скарга на ухвалу може бути подана до Київського апеляційного суду через Славутицький міський суд протягом п`ятнадцяти днів з дня складення ухвали.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Відповідно до п. 3 розділу ХІІ Прикінцевих положень ЦПК України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження.

Ухвала підписана 26.01.2021 року.

Суддя Т. О. Малишенко