Справа № 274/4647/20
Провадження № 2/0274/413/21
Рішення

Іменем України

( заочне)

22.01.2021 року Бердичівський міськрайонний суд Житомирської області в складі: головуючого- судді Вдовиченко Т.М., за участю секретаря судового засідання Рудич М.О., позивача, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Бердичеві Житомирської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання договору довічного утримання, -

В с т а н о в и в :

В липні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду із зазначеним позовом, відповідно до якого просить суд розірвати договір довічного утримання, укладений 23.10.2017 року між ним та ОСОБА_1 про передачу набувачу квартири АДРЕСА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Пашинським О.М., зареєстрованим в реєстрі за № 1526.

Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що 23.10.2017 року між ним та відповідачем був укладений договір довічного утримання, згідно умов якого він передав у власність відповідачу на умовах довічного утримання однокімнатну квартиру АДРЕСА_1 , а відповідач прийняв у власність зазначену квартиру та зобов"язався повністю утримувати його, забезпечувати продуктами харчування, доглядом, одягом, необхідною допомогою, зберегти в його безкоштовному користуванні квартиру. Вартість матеріального забезпечення визначено в розмірі мінімальної заробітної плати.

Проте жодного з договірних зобов"язань відповідач не виконує. Після укладення договору відповідач погасив його борги за комунальні послуги в сумі близько 4000,00 грн., в подальшому він сплачує за квартиру самостійно. Відповідач жодного разу не сплачував щомісячних комунальних платежів, не купував йому продукти харчування, одяг, навпаки позичав у нього чай, цукор та інше.

У зв"язку з невиконанням відповідачем договірних зобов"язань він запропонував йому розірвати договір довічного утримання, на що відповідач не погодився та вимагає від нього 30000,00 грн. Протягом чотирьох місяців відповідач не з"являється взагалі, тому він вимушений звертатися до суду за захистом своїх прав.

В судовому засіданні позивач доводи своєї позовної заяви підтримав з підстав зазначених в ній.

Відповідач, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце судового розгляду справи, в судове засідання не з"явився, причину неявки суду не повідомлено. Відзиву на позовну заяву не подавав.

Суд, за згодою позивача, ухвалює заочне рішення при заочному розгляді справи, що не суперечить вимогам ст. 280 ЦПК України.

Суд, вислухавши пояснення позивача, дослідивши письмові матеріали справи, прийшов до наступного висновку.

Судом встановлено, що 23.10.2017 року між ОСОБА_1 , 1955 р.н. та ОСОБА_2 , 1963 р.н. було укладено договір довічного утримання відповідно до якого Відчужувач передає у власність Набувачу, на умовах його довічного утримання квартиру номер АДРЕСА_1 . Набувач прийняв у власність квартиру та зобов"язався повністю утримувати Відчужувача, забезпечувати його харчуванням, доглядом, одягом, необхідною допомогою, зберегти в його безкоштовному довічному користуванні вищевказану квартиру. Вартість матеріального забезпечення визначена сторонами в розмірі мінімальної заробітної плати ( а.с. 7).

Відповідно до п. 6 договору довічного утримання від 23.10.2017 року, цей договір може бути припинений за рішенням суду в разі невиконання або неналежного виконання Набувачем своїх обов"язків, або за згодою сторін.

Згідно ст. 744 ЦК України визначено, що за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов`язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно.

У договорі довічного утримання (догляду) можуть бути визначені всі види матеріального забезпечення, а також усі види догляду (опікування), якими набувач має забезпечувати відчужувача ( ч. 1 ст. 749 ЦК України).

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 755 ЦК України договір довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду: 1) на вимогу відчужувача або третьої особи, на користь якої він був укладений, у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов`язків, незалежно від його вини.

Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом ( ч. 2 ст. 651 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість:1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом ( ст. 13 ЦПК України).

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення ( ст. 77 ЦПК України).

Згідно ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях ( с. 81 ЦПК України).

В судовому засіданні на вимогу позивача судом були оглянуті копії квитанцій про сплату коштів за комунальні послуги за адресою АДРЕСА_2 , з яких судом було встановлено, що кошти на надані комунальні послуги сплачено від імені відповідача ОСОБА_2 . Доказів того, що оплату комунальних платежів здійснює особисто позивач суду не надано.

На виконання вимог ст. 12 ЦПК України судом неодноразово пропонувалося позивачу надати інші докази на підтвердження його позовних вимог.

Позивач не надав суду доказів на підтвердження не виконання відповідачем умов, визначених договором. Суд вважає, що доводи позивача не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду.

Враховуючи вищевикладене, на основі всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього з`ясування фактичних обставин справи, суд зазначає, що вимоги позову задоволенню не підлягають, з огляду на те, що відсутні будь-які докази того, що відповідач не виконував взяті на себе обов`язки, які передбачені договором довічного утримання.

Керуючись ст. ст. 4,12- 13, 76-81, 258-261, 263-265, 273, 280-282,354 ЦПК України, суд, -

В и р і ш и в :

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання договору довічного утримання відмовити за безпідставністю.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Житомирського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання , має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження , якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Відповідно п.п.15.5 п. 15 Перехідних положень ЦПК України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги можуть також подаватися учасниками справи до або через відповідні суди.

Повний текст рішення виготовлено 27 січня 2021 року.

Головуючий Т.М. Вдовиченко