ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/9076/21 Справа № 177/499/21 Суддя у 1-й інстанції - Строгова Г. Г. Суддя у 2-й інстанції - Барильська А. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 листопада 2021 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду

цивільних справ:

головуючого - судді: Барильської А.П.,

суддів: Бондар Я.М., Зубакової В.П.,

секретар судового засідання: Голуб О.О.

сторони:

позивач: ОСОБА_1

відповідач: Криворізький районний відділ державної виконавчої служби Південно Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро)

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі, відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, без фіксації судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу, без участі учасників справи, в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційну скаргу ОСОБА_2 , який діє в інтересах та від імені ОСОБА_1 на ухвалу Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 20 серпня 2021 року, яка постановлена суддею Строговою Г.Г. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області, повний текст ухвали суду складено 20 серпня 2021 року,-

ВСТАНОВИЛА:

В квітні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Криворізького районного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - Акціонерне товариство «Оксі Банк», про зняття арешту з нерухомого майна.

В обґрунтування позову зазначено, що ОСОБА_1 є власником нерухомого майна, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , яке набуте на підставі свідоцтва про право приватної власності на житло. Маючи намір продати житловий будинок, позивачу стало відомо, що він знаходиться під арештом на підставі постанови Криворізького районного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) за виконавчим провадженням №52007588 про арешт нерухомого майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, серія та номер 45659323, виданий 04 березня 2015 року.

Листом Криворізького районного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) позивача повідомлено, що виконавче провадження №52007588 за виконавчим листом №177/2457/13-ц, виданим Криворізьким районним судом Дніпропетровської області від 27 червня 2014 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» боргу у розмірі 71 724,81 грн. перебувало у відділі на виконанні з 17 серпня 2016 року по 18 серпня 2016 року та було закінчене на підставі п. 10 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» у зв`язку з направленням за належністю до Ковпаківського ВДВС м. Суми ГТУЮ у Сумській області. Перевіркою АСВП встановлено, що виконавче провадження №52227646 за вище вказаним виконавчим листом перебувало на виконанні у Ковпаківському ВДВС м. Суми ГТУЮ у Сумській області з 14 вересня 2016 року та 06 грудня 2018 року, виконавчий документ повернутий стягувачу на підставі п.2 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження». Повторно вищевказаний документ на адресу Криворізького районного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) не надходив та на виконанні не перебуває.

Позивач вважає, що оскільки виконавчі провадження завершені, а арешт майна не знято, його право власності підлягає захисту судом шляхом винесення рішення суду про зняття арешту з майна.

На підставі вищевикладеного просив суд зняти арешт на все нерухоме майно, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , накладений на підставі постанови за виконавчим провадженням №52007588 про арешт нерухомого майна боржника та оголошення заборони на його відчуження по виконанню виконавчого провадження №52007588 за виконавчим листом №177/2457/13-ц від 27 червня 2014 року, реєстраційний номер обтяження №9647825.

Ухвалою Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 20 серпня 2021 року закрито провадження по справі за позовом ОСОБА_1 до Криворізького районного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - Акціонерне товариство «Оксі Банк», про зняття арешту з нерухомого майна.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 , який діє в інтересах та від імені ОСОБА_1 просить ухвалу суду скасувати та зняти арешт на все нерухоме майно, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , накладений на підставі постанови за виконавчим провадженням №52007588 про арешт нерухомого майна боржника та оголошення заборони на його відчуження по виконанню виконавчого провадження №52007588 за виконавчим листом №177/2457/13-ц від 27 червня 2014 року, реєстраційний номер обтяження №9647825.

Апелянт зазначає про те, що в матеріалах справи відсутні докази того, що позивач є боржником у виконавчому провадженні №52007588 за виконавчим листом №177/2457/13-ц, виданим Криворізьким районним судом Дніпропетровської області від 27 червня 2014 року.

Звертає увагу суду на те, що виконавче провадження №52007588 за виконавчим листом №177/2457/13-ц, виданим Криворізьким районним судом Дніпропетровської області від 27 червня 2014 року було знищено у зв`язку із закінченням строку зберігання , тому інший порядок захисту майнових прав позивача неможливий.

Крім того представник позивача зазначає про те, що суд першої інстанції безпідставно послався на практику Верховного Суду від 29 липня 2020 року у справі №161/3171/19, від 24 травня 2021 року у справі №712/12136/18 та від 20 січня 2021 року у справі №157/298/19, оскільки вони не є тотожними з даною цивільною справою.

ОСОБА_2 , який діє в інтересах та від імені ОСОБА_1 звертає увагу на те, що суд першої інстанції в порушення вимог ст. 255 ЦПК України належним чином не обґрунтував підстав неможливості розгляду справи в порядку цивільного судочинства та не вирішив питання про розподіл судових витрат.

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

Учасники справи, будучі належним чином, завчасно, повідомлені про розгляд справи, в судове засідання не з`явились, що у відповідності до ч. 2 ст. 372 ЦПК України, не перешкоджає розглядові справи.

Відповідно до статті 372 ЦПК України, суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі "Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії" зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Якщо представники сторін чи інші учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Аналогічна правова позиція викладена в Постанові ВС від 01 жовтня 2020 року у справі № 361/8331/18.

В той же час колегія суддів звертає увагу на те, що за положеннями статті 129 Конституції України, статті 2 Цивільного процесуального кодексу України одним із завдань судочинства є своєчасний розгляд справи, що відповідає положенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згідно з якою кожен має право на справедливий розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом.

Колегія суддів наголошує, що відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною передумовою для якого є не відсутність у судовому засіданні учасників справи, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні, що передбачено статтею 223 Цивільного процесуального кодексу України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість ухвали суду в межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, з наступних підстав.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 є власником домоволодіння, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_2 , та земельної ділянки, площею 0,0680 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд за цією ж адресою (а.с. 18-22).

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна №248933851 від 19 березня 2021 року, на все нерухоме майно, власником якого є позивач ОСОБА_1 , накладено арешт на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, серія та номер 45659323, виданої 04 березня 2015 року головним державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Криворізького районного управління юстиції Шкурко К.Ю., обмеження встановлене в інтересах стягувача ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» (а.с. 14 -15).

Згідно листа Криворізького районного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) №17.33-27/7713 від 05 квітня 2021 року, виконавче провадження №52007588 за виконавчим листом №177/2457/13-ц від 27 червня 2014 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» боргу у розмірі 71 724,81 грн. перебувало у відділі на виконанні востаннє у період з 17 серпня 2016 року по 18 серпня 2016 року та було закінчене на підставі п. 10 ст. 49 ЗУ «Про виконавче провадження» у зв`язку з направленням за належністю до Ковпаківського ВДВС м. Суми ГТУЮ у Сумській області. Перевіркою АСВП встановлено, що ВП №52227646 за вище вказаним виконавчим документом перебувало на виконанні у Ковпаківському ВДВС з 14 вересня 2016 року та виконавчий документ був повернутий стягувачу на підставі п.2 ст. 27 ЗУ «Про виконавче провадження» (відомості про погашення боргу відсутні). Повторно вищевказаний виконавчий документ до Криворізького районного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) не надходив та станом на 05 квітня 2021 року не перебуває на виконанні виконавче провадження №52007588 за виконавчим листом №177/2457/13-ц від 27 червня 2014 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» боргу у розмірі 71 724,81 грн. (а.с. 16-17).

Також Криворізький районний відділ державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) повідомив ОСОБА_1 про відсутність передбачених законом, а саме ст. 59 ЗУ «Про виконавче провадження», підстав для зняття арешту з майна боржника (а.с. 16-17).

Відповідно до постанови Ковпаківського відділу Державної виконавчої служби м.Суми Головного територіального управління юстиції у Сумській області від 06 грудня 2018 року про повернення виконавчого документа стягувачу №52227646, виконавчий лист №177/2457/14-ц, виданий 27 червня 2014 року Криворізьким районним судом Дніпропетровської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» залишку боргу у розмірі 71 724,81 грн. повернутий стягувачу, на підставі п. 2 ч.1 ст. 37 ЗУ «Про виконавче провадження» у зв`язку з відсутністю майна, на яке може бути звернуте стягнення (а.с. 15).

Постановляючи ухвалу про закриття провадження, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 є боржником у справі про стягнення заборгованості, й арешт накладений державним виконавцем на його майно в порядку виконання рішення суду про стягнення заборгованості, а тому, законом для боржника встановлений інший порядок захисту його майнових прав, як сторони виконавчого провадження, зокрема шляхом оскарження дій, рішень чи бездіяльності державного виконавця в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) це сукупність дій, визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають з відносин щодо примусового виконання судових рішень.

Під час виконання судових рішень сторони виконавчого провадження мають право оскаржити рішення, дії або бездіяльність органів державної виконавчої служби, їх посадових осіб, виконавців чи приватних виконавців у порядку судового контролю, оскільки виконання судового рішення є завершальною стадією судового розгляду.

Відповідно до ч. 1 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

При цьому, в порядку цивільного судочинства захист майнових прав здійснюється у позовному провадженні, а також у спосіб оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби.

Спори про право цивільне, пов`язані з належністю майна, на яке накладено арешт, відповідно до ст. 19 ЦПК України, розглядаються в порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа, крім випадків, коли розгляд таких справ відбувається за правилами іншого судочинства.

Так, відповідно до ст. 447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

У разі, якщо опис та арешт майна проводився державним виконавцем, скарга сторони виконавчого провадження розглядається в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України. Інші особи, які є власниками (володільцями) майна і які вважають, що майно, на яке накладено арешт, належить їм, а не боржникові, можуть звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту, що передбачено Законом України «Про виконавче провадження».

Аналогічні правові висновки містяться в Постанові Великої Палати Верховного Суду від 02 жовтня 2019 року у справі № 904/51/19 та Постановах Верховного Суду від 29 липня 2020 року у справі № 161/3171/19 та від 24 травня 2021 року у справі №712/12136/18.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України, суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач по справі є боржником у виконавчому провадженні, оскільки відповідно до постанови Ковпаківського відділу Державної виконавчої служби міста Суми Головного територіального управління юстиції у Сумській області від 06 грудня 2018 року про повернення виконавчого документа стягувачу №52227646, виконавчий лист №177/2457/14-ц, виданий 27 червня 2014 року Криворізьким районним судом Дніпропетровської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» залишку боргу у розмірі 71 724,81 грн. повернутий стягувачу, на підставі п. 2 ч.1 ст. 37 ЗУ «Про виконавче провадження» у зв`язку з відсутністю майна, на яке може бути звернуте стягнення, а не у зв`язку з погашенням боржником ОСОБА_1 заборгованості.

За таких обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про закриття провадження по справи, з огляду на те, що законом у цьому випадку передбачений інший спосіб судового захисту, а саме, оскарження боржником рішення, дій, бездіяльності державного виконавця в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України.

Колегія суддів не бере до уваги доводи апеляційної скарги про те, що в матеріалах справи відсутні докази того, що позивач є боржником у виконавчому провадженні №52007588 за виконавчим листом №177/2457/13-ц, виданим Криворізьким районним судом Дніпропетровської області від 27 червня 2014 року, оскільки як вбачається з матеріалів справи, відповідно до постанови Ковпаківського відділу Державної виконавчої служби міста Суми Головного територіального управління юстиції у Сумській області від 06 грудня 2018 року про повернення виконавчого документа стягувачу №52227646, виконавчий лист №177/2457/14-ц, виданий 27 червня 2014 року Криворізьким районним судом Дніпропетровської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» залишку боргу у розмірі 71 724,81 грн. повернутий стягувачу, на підставі п. 2 ч.1 ст. 37 ЗУ «Про виконавче провадження» у зв`язку з відсутністю майна, на яке може бути звернуте стягнення, а не у зв`язку з погашенням боржником ОСОБА_1 заборгованості.

Доводи апеляційної скарги про те, що виконавче провадження №52007588 за виконавчим листом №177/2457/13-ц, виданим Криворізьким районним судом Дніпропетровської області від 27 червня 2014 року було знищено у зв`язку із закінченням строку зберігання, тому інший порядок захисту майнових прав позивача є неможливий не заслуговують на увагу, оскільки, як вбачається з матеріалів справи, відповідно до постанови Ковпаківського відділу Державної виконавчої служби міста Суми Головного територіального управління юстиції у Сумській області від 06 грудня 2018 року про повернення виконавчого документа стягувачу №52227646, виконавчий лист №177/2457/14-ц, виданий 27 червня 2014 року Криворізьким районним судом Дніпропетровської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» залишку боргу у розмірі 71 724,81 грн. повернутий стягувачу, на підставі п. 2 ч.1 ст. 37 ЗУ «Про виконавче провадження» у зв`язку з відсутністю майна, на яке може бути звернуте стягнення (а.с. 15).

При цьому, повторно вищевказаний виконавчий документ до Криворізького районного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) не надходив та станом на 05 квітня 2021 не перебуває на виконанні виконавче провадження №52007588 за виконавчим листом №177/2457/13-ц від 27 червня 2014 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» боргу у розмірі 71 724,81 грн.

Тому колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що арешт накладено на майно ОСОБА_1 , як боржника за виконавчим документом з метою забезпечення виконання рішення суду, а тому він не може виступати позивачем у даній справі і така справа не підлягає розгляду в позовному провадженні.

Не можуть бути підставою для скасування ухвали суду доводи апеляційної скарги про те, суд першої інстанції безпідставно послався на практику Верховного Суду від 29 липня 2020 року у справі №161/3171/19, від 24 травня 2021 року у справі №712/12136/18 та від 20 січня 2021 року у справі №157/298/19, так як вони не є тотожними з даною цивільною справою, оскільки суд першої інстанції вірно врахував практику Верховного Суду саме у подібних справах відповідно до яких, якщо арешт накладено на майно осіб, які є боржниками у виконавчому провадженні, з метою забезпечення виконання рішення суду, вони не можуть виступати позивачами у справі і такі справи не підлягають розгляду в позовному провадженні, а отже, провадження у таких справах підлягають закриттю на підставі пункту 1 частини першої статті 255 ЦПК України, такого ж висновку дійшов Верховний Суд у Постанові від 08 вересня 2021 року у справі №369/3757/20 та аналогічні висновки містяться в Постанові Великої Палати Верховного Суду від 02 жовтня 2019 року у справі № 904/51/19 та у постановах Верховного Суду від 24 травня 2021 року у справі № 712/12136/18 та від 24 червня 2021 року у справі № 127/11276/20 (провадження № 61-882 св 21).

На підставі викладеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що оскільки позивач є боржником у виконавчому провадженні, тому він не може пред`являти позов про зняття арешту з майна, оскільки законом у цьому випадку передбачений інший спосіб судового захисту, а саме, оскарження боржником рішення, дій, бездіяльності державного виконавця або приватного виконавця в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що ухвала суду відповідає вимогам матеріального та процесуального права, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а ухвала суду - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 374,375,381,382 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , який діє в інтересах та від імені ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 20 серпня 2021 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття,але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 23 листопада 2021 року.

Головуючий:

Судді: