Постанова

Іменем України

20 січня 2021 року

м. Київ

справа № 522/18046/17

провадження № 61-9719св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Гулейкова І. Ю. (суддя-доповідач), Ступак О. В., Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк», приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Груєва Олександра Валеріївна,

третя особа - ОСОБА_2 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу Акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» на заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 05 жовтня 2018 року в складі судді Бойчука А. Ю. та постанову Одеського апеляційного суду від 24 квітня 2019 року в складі колегії суддів: Журавльова О. Г., Комлевої О. С., Кравця Ю. І.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог і рішень судів

У вересні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до

Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» (далі -

ПАТ КБ «ПриватБанк»), приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Груєвої О. В., третя особа - ОСОБА_2 , про визнання дій незаконними та скасування реєстрації права власності на предмет іпотеки.

Позов обґрунтовувала тим, що 16 серпня 2008 року між позивачем та

Закритим акціонерним товариством Комерційним банком «ПриватБанк»

(далі - ЗАТ КБ «ПриватБанк»), правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк», укладено кредитний договір, за умовами якого позивач отримала кредит на придбання нерухомого майна - квартири, що розташована за адресою:

АДРЕСА_1 . Зазначену вище квартиру ОСОБА_2 передала в іпотеку банку на підставі договору іпотеки, укладеного з відповідачем

16 серпня 2008 року.

Звертала увагу на те, що 02 лютого 2016 року на її адресу надійшов лист-претензія, в якому банк повідомив її, що набув право власності на спірну квартиру в позасудовому порядку на підставі іпотечного застереження.

Вважає, що державний реєстратор в особі приватного нотаріуса Одеського

міського нотаріального округу Груєва О. В. безпідставно зареєструвала за

ПАТ КБ «ПриватБанк» право власності на спірну квартиру, оскільки останнім не дотримано процедури звернення стягнення на предмет іпотеки.

На думку позивача, після звернення до неї з пропозицією про звернення стягнення на предмет іпотеки, відповідач мав звернутися до приватного нотаріуса з метою оформлення виконавчого напису або звернутися до суду або оформити договір про добровільну передачу іпотечного майна, проте вказані дії відповідачем вчинені не були.

Також, позивач зазначила, що в іпотечному договорі застереження відсутнє. Вона не отримувала від банку жодного повідомлення про задоволення вимог іпотекодержателя за рахунок предмета іпотеки. Зі своєї сторони вона, як власник квартири, не надавала банку згоду на відчуження чи передачу права власності на квартиру, як предмет іпотеки, при цьому кредит надавався їй в іноземній валюті, а загальна площа квартири складає 44,00 кв. м.

Стверджувала, що в спірній квартирі з вересня 2005 року постійно проживає вона та її чоловік, який є поручителем за кредитним договором, а також їх діти: ОСОБА_3 ,

2008 року народження, та ОСОБА_3 , 2000 року народження. Таким чином, зазначена квартира є єдиним місцем постійного проживання позивача як позичальника та її малолітніх дітей, при цьому позивачу не належить на праві власності будь-яке інше нерухоме майно.

Посилаючись на наведене, ОСОБА_1 просила визнати незаконною та скасувати державну реєстрацію права власності на об`єкт нерухомого майна - квартиру АДРЕСА_2 за ПАТ КБ «ПриватБанк» з відкриттям розділу, номер запису про право власності № 17858740, проведену 02 грудня 2016 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Груєвою О. В. як державним реєстратором прав на нерухоме майно. Визнати незаконним та скасувати рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Груєвої О. В. про державну реєстрацію прав та обтяжень за індексним номером 327630009 від 07 грудня 2016 року

про проведення державної реєстрації права власності на квартиру

АДРЕСА_2 за ПАТ КБ «ПриватБанк».

Заочним рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 05 жовтня 2018 року позов задоволено. Визнано незаконною та скасовано державну реєстрацію права власності № 101 на об`єкт нерухомого майна - квартиру

АДРЕСА_2 за ПАТ КБ «ПриватБанк» з відкриттям розділу, номер запису про право власності № 17858740, проведену 02 грудня 2016 року

о 17 год. 14 хв. приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Груєвою О. В. як державним реєстратором прав на нерухоме майно. Визнано незаконним та скасовано рішення державного реєстратора прав на нерухоме

майно - приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Груєвої О. В. про державну реєстрацію прав та обтяжень за індексним номером 327630009

від 07 грудня 2016 року про проведення державної реєстрації права власності на квартиру АДРЕСА_2 за ПАТ КБ «ПриватБанк».

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що кредит надавався позивачу на придбання квартири, яка є місцем її постійного проживання та єдиним нерухомим майном, і іншого власного житла позивач не має. Крім того, загальна площа спірної квартири складає 44,00 кв. м, що не перевищує розмір квартири, визначений статтею 1 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», при цьому позивач не є суб`єктом Закону України «Про запобігання корупції», а тому рішення про державну реєстрацію права власності за відповідачем на предмет іпотеки є незаконними та підлягають скасуванню.

Постановою Одеського апеляційного суду від 24 квітня 2019 рокуапеляційну скаргу ПАТ КБ «ПриватБанк» залишено без задоволення, заочне рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Залишаючи без змін заочне рішення суду першої інстанції, апеляційний суд, погоджуючись з його висновками щодо обґрунтованості вимог позивача, виходив з того, що оскаржувані рішення про державну реєстрацію права власності за

ПАТ КБ «ПриватБанк» на спірну квартиру прийнято без урахування положення Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

Короткий зміст та узагальнюючі доводи касаційної скарги та позиція інших учасників справи

У травні 2019 року ПАТ КБ «ПриватБанк», яке змінило назву на Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк») надіслало засобами поштового зв`язку до Верховного Суду касаційну скаргу на заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 05 жовтня 2018 року та постанову Одеського апеляційного суду від 24 квітня 2019 року, в якій просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Зазначає, що у пункті 26 договору іпотеки сторони визначили, що звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок виконання зобов`язань іпотекодавця може бути здійснено в позасудовому порядку, зокрема, шляхом переходу права власності на предмет іпотеки до іпотекодержателя, про що останній має письмово повідомити іпотекодавця. Позивач була належним чином повідомлена про намір банку звернути стягнення на спірну квартиру в позасудовому порядку шляхом переходу права власності на предмет іпотеки до іпотекодержателя.

Стверджує, що суди безпідставно застосували Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», оскільки в іпотечному договорі зазначено письмове застереження, яке є згодою власника на відчуження квартири. Примусового виконання рішення про звернення стягнення на квартиру не відбувалось, а отже положення Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» на спірні правовідносини не розповсюджується.

Відзиву на касаційну скаргу АТ КБ «ПриватБанк» від інших учасників справи до Верховного Суду не надходило.

Рух справи у суді касаційної інстанції

У травні 2019 року касаційну скаргу АТ КБ «ПриватБанк» передано судді Штелик С. П.

Ухвалою Верховного Суду від 08 серпня 2019 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою АТ КБ «ПриватБанк» на заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 05 жовтня 2018 року та постанову Одеського апеляційного суду від 24 квітня 2019 року, витребувано цивільну справу із суду першої інстанції та надано учасникам справи строк на подання відзивів на касаційну скаргу.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14 грудня 2020 року справупризначено судді-доповідачу Гулейкову І. Ю.

Позиція Верховного Суду

08 лютого 2020 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» (далі - Закон № 460-ІХ).

Відповідно до пункту 2 Розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону

№ 460-ІХ касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

За таких обставин касаційна скарга АТ КБ «ПриватБанк» на заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 05 жовтня 2018 року та постанову Одеського апеляційного суду від 24 квітня 2019 року підлягає розгляду Верховним Судом в порядку та за правилами Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), в редакції чинній на час її подання, тобто до 08 лютого

2020 року.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України, тут і далі в редакції чинній на час подання касаційної скарги, підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим (частина перша статті 263 ЦПК України).

Частиною першою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін, оскільки їх ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Фактичні обставини справи

Судами встановлено, що 16 серпня 2005 року між ОСОБА_1 та

ЗАТ КБ «ПриватБанк» укладений кредитний договір, відповідно до умов якого відповідач надав позивачу кредит у розмірі 32 560,00 доларів США на термін

до 14 серпня 2025 року.

Згідно з договором купівлі-продажу від 16 серпня 2005 року, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Савченко С. В., зареєстрованого в реєстрі за № 3205, позивачем за кредитні кошти було придбано квартиру

АДРЕСА_2 .

З метою забезпечення належного виконання позичальником умов кредитного договору, 16 серпня 2005 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк» та позивачем укладено договір іпотеки, за умовами якого ОСОБА_1 передала в іпотеку квартиру

АДРЕСА_2 .

Виконання ОСОБА_1 зобов`язань за зазначеним вище кредитним договором також забезпечено порукою ОСОБА_2 на підставі договору поруку від 16 серпня 2005 року.

Відповідно до пункту 15.7.2. договору іпотеки іпотекодержатель має право звернути стягнення на предмет іпотеки незалежно від настання термінів виконання будь-якого із зобов`язань за кредитним договором у випадку порушення іпотекодавцем зобов`язань за кредитним договору та договором іпотеки.

Згідно з витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстрацію права власності від 05 вересня 2017 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Груєвою О. В. 02 грудня 2016 року вчинено запис про державну реєстрацію права власності на об`єкт нерухомого майна - квартиру АДРЕСА_2 за ПАТ КБ «ПриватБанк».

Нормативно-правове обґрунтування

Відповідно до частини третьої статті 33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки (частина друга статті 36 Закону України «Про іпотеку»).

Отже, Закон України «Про іпотеку»прямо вказує, що договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, є одним із шляхів звернення стягнення на предмет іпотеки.

07 червня 2014 року набрав чинності Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», підпунктом 1 пункту 1 якого передбачено, що не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно зі статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно зі статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об`єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об`єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140,00 кв. м для квартири та 250 кв. м для житлового будинку.

Пунктом 4 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» передбачено, що протягом дії цього Закону інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Враховуючи зазначені вище норми спеціального законодавства,а також встановлені судами обставини, у приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Груєвої О. В. були наявні підстави для відмови у проведенні державної реєстрації права власності на спірну квартиру за ПАТ «КБ «ПриватБанк».

Таким чином, суди попередніх інстанцій зробили правильний висновок, що реєстрація права власності на предмет іпотеки за банком була проведена всупереч вимогам договору про іпотеку та вимогам чинного законодавства, зокрема Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

Висновки судів відповідають обставинам справи, які встановлені відповідно до вимог процесуального закону, а також узгоджуються з нормами матеріального права, які судами правильно застосовані.

Верховний Суд погоджується з такими висновками судів попередніх інстанцій.

Доводи касаційної скарги про те, що пункті 26 договору іпотеки сторони визначили, що звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок виконання зобов`язань іпотекодавця може бути здійснено в позасудовому порядку, зокрема, шляхом переходу права власності на предмет іпотеки до іпотекодержателя, про що останній має письмово повідомити іпотекодавця, не заслуговують на увагу, з огляду на наступне.

Підписавши іпотечне застереження, сторони визначили лише можливі шляхи звернення стягнення, які має право використати іпотекодержатель. До прийняття Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» право іпотекодержателя звернути стягнення на предмет іпотеки (як у судовому, так і в позасудовому способі) не залежало від наявності згоди іпотекодавця, а залежало від наявності факту невиконання боржником умов кредитного договору.

Натомість Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» ввів тимчасовий мораторій на право іпотекодержателя відчужувати майно іпотекодателя без згоди останнього на таке відчуження.

Зазначене узгоджується з висновками, викладеними у постановах Великої Палати Верховного Суду: від 20 листопада 2019 року у справі № 802/1340/18-а (провадження № 11-474апп19), від 19 травня 2020 року у справі № 644/3116/18 (провадження

№ 14-45цс20).

З наведених вище обставин також підлягають відхиленню твердження заявника про те, що позивач була належним чином повідомлена про намір банку звернути стягнення на спірну квартиру в позасудовому порядку шляхом переходу права власності на предмет іпотеки до іпотекодержателя, оскільки направлене банком повідомлення на адресу позивача не відповідає вимогам частини першої

статті 35 Закону України «Про іпотеку», оскільки не містить вимог про усунення порушень та змісту порушених зобов`язань, при цьому позивач своєї згоди на відчуження спірної квартири не надавала, що є обов`язковою умовою під час дії спеціального закону.

Не заслуговують на увагу доводи касаційної скарги, що Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не підлягає застосуванню до спірних правовідносин через відсутність примусового виконання рішення, адже такі доводи спростовані змістом указаного Закону та викладеними вище правовими висновками Великої Палати Верховного Суду. Так, звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання за іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки є примусовою дією іпотекодержателя, направленою до іпотекодавця з метою задоволення своїх вимог. Реєстрація права власності на нерухоме майно за іпотекодержателем відбулась без врахуванням обмежень, встановлених Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» у редакції, чинній на час здійснення переходу права власності, оскільки дія цього закону поширюється на примусове стягнення у позасудовому порядку.

Інші наведені у касаційній скарзі доводи зводяться до незгоди заявника з висновками судів першої та апеляційної інстанцій та результатом розгляду справи, власного тлумачення норм матеріального права, направленні на переоцінку доказів, що в силу вимог статті 400 ЦПК Українивиходить за межі розгляду справи судом касаційної інстанції. Наведені у касаційній скарзі доводи були предметом дослідження в судах попередніх інстанцій із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства, і з якою погоджується Верховний Суд.

Викладене дає підстави для висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а заочне рішення суду першої інстанції та постанова апеляційного

суду - без змін із підстав, передбачених статтею 410 ЦПК України.

Керуючись статтями 400, 409, 410 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» залишити без задоволення.

Заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 05 жовтня 2018 року та постанову Одеського апеляційного суду від 24 квітня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:І. Ю. Гулейков

О. В. Ступак

Г. І. Усик