1Справа № 335/9216/20 2/335/600/2021
19 січня 2021 року м. Запоріжжя
Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя у складі: головуючого судді Калюжної В.В., за участю секретаря судового засідання Єфремової О.В., розглянувши у залі суду у м. Запоріжжя в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін цивільну справу за позовною заявою Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -
Позивач АТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, в обґрунтування позову вказавши наступне.
На підставі заяви б/н від 27.12.2014 року ОСОБА_1 отримала кредитні кошти у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок зі сплатою відсотків за користування кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки, зобов`язалася повернути Банку суму отриманого кредиту, сплатити відсотки, виконати всі інші зобов`язання, згідно умов договору, однак зобов`язання за вказаним договором відповідачем належним чином виконані не були.
У зв`язку із неналежним виконанням умов укладеного договору відповідачем, виникла заборгованість, яка станом на 30.09.2020 року становить 13 182,98 гривень, яка складається із заборгованості за простроченим тілом кредиту - 678,53 гривень, заборгованості за відсотками, нарахованими на прострочений кредит, згідно зі ст. 625 ЦК України - 244,12 гривень, пені - 12 260,33 гривень.
Вказану суму заборгованості за кредитним договором позивач просить стягнути з відповідача у судовому порядку та стягнути на його користь понесені судові витрати, які складаються із судового збору.
Ухвалою судді від 06.11.2020 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, визначено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін, сторонам встановлено строки для подання заяв по суті справи.
В судове засідання представник позивача не з`явився, разом із позовною заявою суду надавав письмову заяву про розгляд справи у його відсутність без проведення фіксації судового процесу, в якій вказав, що підтримує позовні вимоги та просить їх задовольнити у повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечує.
Відповідач у судове засідання повторно не з`явилася, причину неявки суду не повідомила, про час та місце розгляду справи повідомлялася у встановленому законом порядку, заяв про розгляд справи у її відсутність до суду не надходило, відзиву на позов не надала.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі, якщо відповідно до положень Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється.
Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
У зв`язку з чим, на підставі ст.ст. 247, 280, 281 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін на підставі наявних у справі доказів, без фіксації судового процесу, в порядку заочного розгляду.
Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, шляхом підписання та подання Публічному акціонерному товариству Комерційному Банку «ПриватБанк», правонаступником якого є Акціонерне товариство Комерційний Банк «ПриватБанк», письмової анкети-заяви б/н від 27.12.2014 року про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку (а.с. 15).
Згідно з довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, на ім`я ОСОБА_1 27.12.2014 року було встановлено кредитний ліміт у розмірі 500,00 гривень, розмір якого в подальшому змінено, остання операція була проведена 24.02.2015 року, за якою кредитний ліміт становив 500,00 гривень (а.с. 13).
Отримання зазначеної суми грошових коштів відповідачем підтверджується випискою по рахунку ОСОБА_1 (а.с. 58-59).
Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана ним заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті, складає між ним та Банком договір про надання банківських послуг.
При укладанні договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України, згідно якої, договір приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Згідно ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Відповідно до розрахунку позивача (а.с. 9-12), у зв`язку із неналежним виконанням умов договору, заборгованість за тілом кредиту позичальника ОСОБА_1 перед позивачем станом 30.09.2020 року склала 678,53 гривень.
В цій частині розрахунок позивача відповідачем не спростований, відповідачем не надано заперечень щодо вимог позивача або даних, які б спростовували викладені у позові обставини, та не надано даних щодо повернення кредитних коштів.
Статтею 15 ЦК України кожній особі гарантовано захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обов`язок доказування покладений на сторони.
Згідно ст. 526 ЦК України, зобов`язання повинно виконуватись належним чином відповідно до умов договору.
Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
В силу ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Згідно ч. 2 ст. 615 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання.
Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
За викладених обставин, суд дійшов висновку, що позивачем надано належні, допустимі та достовірні докази порушення позичальником умов кредитного договору, шляхом неналежного виконання зобов`язань за договором з повернення отриманих кредитних коштів, та, оцінюючи їх у сукупності, вважає достатніми для підтвердження аргументів, викладених у позові, про наявність підстав для стягнення суми заборгованості за тілом кредиту у розмірі 678,53 гривень.
Також, Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема, заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит, згідно зі ст. 625 ЦК України - 244,12 гривень та пеню - 12 260,33 гривень.
Згідно ст. 611 ЦК України, при порушенні зобов`язання наступають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.
Заявляючи вимоги про стягнення заборгованості за нарахованими відсотками, банк посилався на вимоги ст. 625 ЦК України.
Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Враховуючи встановлені судом обставини справи, наявність невиконаного відповідачем зобов`язання по поверненню кредитних коштів за договором від 27.12.2014 року у встановленому розмірі, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача про стягнення з відповідача, на підставі ст. 625 ЦК України, нарахованих відсотків у сумі 244,12 гривень, розмір яких підтверджується наданим позивачем розрахунком і не спростований відповідачем.
Вирішуючи позовні вимоги в частині стягнення пені, суд виходить з наступного.
Згідно ст. 611 ЦК України, при порушенні зобов`язання наступають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.
Позивачем до позовної заяви долучено Витяг з актуальних станом на час звернення до суду Умов та правил надання банківських послуг АТ КБ «ПРИВАТБАНК», що розміщені на його офіційному сайті, якими передбачено порядок сплати неустойки у разі неналежного виконання зобов`язань за договором.
При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Умови та Правила надання банківських послуг розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема, щодо сплати неустойки (пені), та саме у зазначених в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування.
За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.
Анкета-заява не містить умов договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.
За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачеві Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату пені за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.
Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Великої палати Верховного Суду від 03.07.2019 у справі №342/180/17, провадження № 14-131цс19.
На підставі викладеного, враховуючи, що на час розгляду справи судом, грошові кошти за кредитним договором, які були отримані відповідачем, позичальником не сплачено, а матеріали справи не містять доказів того, що відповідачем було вжито заходи по погашенню заборгованості, суд приходить до висновку, що позовні вимоги АТ КБ „ПриватБанк" підлягають частковому задоволенню, і суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача суму заборгованості за простроченим тілом кредиту у розмірі 678,53 гривень та заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит, згідно зі ст. 625 ЦК України, у розмірі 244,12 гривень.
В іншій частині позовні вимоги є необґрунтованими та непідтвердженими матеріалами справи, у зв`язку з чим не підлягають задоволенню.
Відповідно до статті 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 2 102,00 гривні, підтверджені платіжним дорученням від 05.10.2020 року (а.с. 57).
Керуючись ст.ст. 12, 13, 76-82, 89, 141, 247, 263-265, 280-283 ЦПК України, суд, -
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» суму заборгованості за кредитним договором № б/н від 27.12.2014 року за простроченим тілом кредиту у розмірі 678,53 гривень та заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит, згідно зі ст. 625 ЦК України, у розмірі 244,12 гривень, та витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 102 гривні 00 копійок, а всього стягнути 3 024 (три тисячі двадцять чотири) гривні 65 копійок.
В іншій частині позовні вимоги залишити без задоволення.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Заочне рішення може бути оскаржене до Запорізького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня отримання його копії.
Суддя В.В. Калюжна