Справа № 454/973/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 січня 2021 року Сокальський районний суд Львівської області у складі:

головуючого - судді Адамович М. Я. ,

за участю секретаря Мандрик І.Я.,

позивача ОСОБА_1

представника позивача - адвоката Романів С.І.,

відповідача ОСОБА_2 ,

представника відповідача - адвоката Радик Б.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Сокаль цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участю третьої особи Органу опіки та піклування Сокальської районної державної адміністрації про позбавлення батьківських прав,

в с т а н о в и в:

Позивач звернулася до суду з даним позовом та просить позбавити відповідача батьківських прав щодо малолітньої дочки.

Свої вимоги мотивує наступним.

Сторони перебували в зареєстрованому шлюбі та у них є спільна дочка ОСОБА_3 .

Відповідач залишив її ще коли вона завагітніла, оспорював батьківство, однак експертизою встановлено, що він є батьком дитини.

Відповідач жодного разу не бачився з дочкою, категорично відмовляється оплачувати додаткові витрати на дитину, не цікавиться її життям, не приймає участі у вихованні, що свідчить про нехтування ним своїми батьківськими обов`язками.

Догляд за дитиною здійснює виключно позивачка.

Позивачка та її представник в судовому засіданні позов підтримали.

Відповідач та його представник в судовому засіданні позову не визнали. Подали відзив, у якому позову не визнали та зазначили, що позивачем не надано жодних доказів про те, що відповідач не виконує своїх батьківських обов`язків.

Відповідач ставиться з повагою, бажає їй хорошої долі, не бажає втрачати зв`язку з нею, вчасно сплачує аліменти.

Він не має змоги брати участь у вихованні дочки, оскільки позивачка забороняє йому бачитися з дитиною, звертається з різними позовами до нього, чим ускладнює відносини між ними.

Позивач подала відповідь на відзив та зазначила, що жодних перешкод в побаченнях з дитиною відповідачу не чинить. Останній фактично відмовлявся від дитини, стверджуючи під час розгляду справи про стягнення аліментів, що дочка не його, заявивши зустрічний позов про виключення з актового запису про народження дитини відомостей про батька.

Представник третьої особи подав висновок про недоцільність позбавлення відповідача батьківських прав щодо малолітньої дитини.

Дослідивши докази по справі, суд дійшов наступних висновків.

У сторін є спільна дочка ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка проживає разом з позивачкою та їй забезпечені належні умови для проживання та розвитку, що стверджується свідоцтвом про народження, довідками від 27.02.2019р., актом від 08.04.2019р.

З висновку експерта №10/429 від 20.06.2018р. вбачається, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 може бути біологічним батьком дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ймовірність даної події складає 99,999999999%.

Позивачка позитивно характеризується за місцем проживання, відповідно до характеристики сільської ради с.Перетоки Сокальського району Львівської області.

Рішенням Сокальського районного суду Львівської області від 03.08.2018р. розірвано шлюб між сторонами.

Рішенням Сокальського районного суду Львівської області від 03.10.2018р. присуджено стягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на неповнолітню дочку ОСОБА_3 в розмірі 1000грн. щомісячно.

Рішенням Сокальського районного суду Львівської області від 13.04.2018р. присуджено стягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_5 аліменти на неповнолітню дочку ОСОБА_6 в розмірі 1000грн. щомісячно.

Згідно довідки від 13.03.2019р., ОСОБА_1 працює на посаді економіста І категорії централізованої бухгалтерії управління освіти Луцької міської ради з 01.01.2010р. по даний час та з 11.09.2017р. перебуває у відпустці по догляду за дитиною.

ОСОБА_1 отримує допомогу при народженні першої дитини та допомогу малозабезпеченим сім`ям, що встановлено з довідки від 05.03.2019р.

З фіскальних чеків та квитацції встановлено, що ОСОБА_2 здійснював грошові перекази поштовим зв`язком на ім`я ОСОБА_1 .

Свідок ОСОБА_7 в судовому засіданні показала, що позивачка проживає з дитиною по сусідству протягом трьох з половиною років. Відповідач до дитини не приїжджає.

Свідок ОСОБА_8 в судовому засіданні показала, що вона є матір`ю позивачки.

Коли позивачка була вагітна, то відповідач вигнав її з дому, їздив на заробітки з іншою жінкою.

Після розірвання шлюбу відповідач заявляв, що дитина не його.

Відповідач взагалі не цікавиться дитиною і жодного разу не приїжджав до неї, не відвідував та не телефонував до неї, не виявляв бажання взяти дитину.

Також, останній не надав дозволу на виїзд дитини за кордон на відпочинок.

Відповідно до п. 2 ч.1 ст. 164 Сімейного Кодексу України, батьки можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дітей.

Пленум Верховного Суду України в п.п. 15, 16 постанови від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз`яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Особи можуть бути позбавленні батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками.

Статтею 11 Закону України "Про охорону дитинства" передбачено, що кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків.

Відповідно до ст.14 Закону України "Про охорону дитинства" діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили.

Статтею 165 СК України визначено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі «Хант проти України» від 07.12.2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграф 57, 58).

ЄСПЛ також зауважив, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (пункт 100 рішення ЄСПЛ від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України», заява № 10383/09, рішення ЄСПЛ від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13).

Аналіз практики ЄСПЛ дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків.

Наведене узгоджується з правовим висновком щодо врахування найкращих інтересів дитини при розгляді справ, які стосуються прав дітей, викладеним Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц, провадження № 14-327цс18.

Таким чином, суд погоджується з висновком органу опіки та піклування про недоцільність позбавлення відповідачки батьківських прав щодо малолітньої дитини, оскільки в судовому засіданні позивачем не доведено достовірних та достатніх даних в підтвердження обставин, що свідчили б про умисне нехтування відповідачем своїх батьківських обов`язків та відсутність у нього бажання виховувати дітей та є підставою застосування такого суворого заходу, як позбавлення батьківських прав.

З врахуванням вищезазначеного, позов задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 12, 81, 263-265 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участю третьої особи Органу опіки та піклування Сокальської районної державної адміністрації про позбавлення батьківських прав - відмовити.

Рішення може бути оскаржено протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Львівського апеляційного суду.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, апеляційні скарги подаються учасниками справи через Сокальський районний суд Львівської області.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частину рішення воно може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Відомості, які зазначаються в рішенні суду відповідно до п.4) ч.5 ст.265 ЦПК України та не проголошуються, відповідно до ч.2 ст.268 ЦПК України.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_2 .

Третя особа: Орган опіки та піклування Сокальської районної державної адміністрації, місцезнаходження: вул.Шептицького,26, м.Сокаль, Львівська область.

Повне судове рішення складено 25.01. 2021р.

Головуючий: М. Я. Адамович