Справа № 459/142/20 Головуючий у 1 інстанції: Грабовський В.В.
Провадження № 22-ц/811/550/21 Доповідач в 2-й інстанції: Мікуш Ю. Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 листопада 2021 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді Мікуш Ю.Р.

Суддів: Приколоти Т.І., Савуляка Р.В.

розглянувши у порядку спрощеного провадження без участі учасників цивільну справу № 459/142/20 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Червоноградського міського суду Львівської області від 18 січня 2021 року у справі за поданням державного виконавця Червоноградського міського ВДВС західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) Дегтярьової Р.О. про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_2 ,-

в с т а н о в и в :

16.01.2021 року державний виконавець звернувся до суду з поданням, у якому просив тимчасово обмежити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 РНОКПП НОМЕР_1 АДРЕСА_1 у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документа до виконання зобов`язань, покладених на нього виконавчим листом №459/142/20, виданим 17.08.2020 року про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 56 784, 00 грн. боргу.

На обгрунтування подання послався на те, що на виконанні у Червоноградському міському ВДВС ЗМУ МЮУ(м.Львів) перебуває виконавче провадження 62893234 з виконання виконавчого листа №459/142/20, виданого 17.08.2020 року про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 56784, 00 грн. боргу. 27.08.2020 року державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження. Вважає, що державним виконавцем вжито усіх заходів щодо виконання даного рішення. Рішення суду на даний час не виконано, боржник ухиляється від його виконання.

Оскаржуваною ухвалою у задоволенні подання відмовлено.

Ухвалу суду оскаржив стягувач за виконавчим провадженням ОСОБА_1 . В апеляційній скарзі зазначає, що не погоджується з ухвалою, вважає її незаконною. Стверджує, що боржник ухиляється від виконання судового рішення, чим порушує як вимоги Конституції України так і його права. Звертає увагу, що виконавче провадження відкрито ще в серпні 2020 року, однак станом на сьогодні рішення суду не виконано. Судом не враховано, що у відповіді Червоноградського ВП ГУНП у Львівській області від 19.10.2020 року зазначено, що ОСОБА_2 протягом чотирьох років не проживає за адресою вказаною у виконавчому провадженні, а із слів сестри ОСОБА_3 на даний час проживає у Республіці Польща. Перебування боржника за межами України не сприяє погашенню боргу та виконанню рішення , а бездіяльність боржника свідчить про його ухилення від виконання. Просить ухвалу скасувати, подання державного виконавця задовольнити.

Відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

В порядку ч.2 ст.247 ЦПК УКраїни у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Матеріалами справи та судом встановлено, що заочним рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 29.04.2020р. стягнуто із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 кошти в сумі 2100 доларів США, що за курсом НБУ станом на 29.04.2020р. становить 56784,00 грн .

17 серпня 2020 року Червоноградським міським судом Львівської області видано виконавчий лист №459/142/20.

27 серпня 2020 року державним виконавцем Червоноградського міського ВДВС Західного міжрегіонального управління Міністерсва юстиції (м.Львів) Дегтяровою Р.О. відкрито виконавче провадження №62893234 з примусового виконання виконавчого листа №459/142/20 від 17.08.2020р., виданого Червоноградським міським судом Львівської області.

27 серпня 2020 року державним виконавцем Червноградського міського ВДВС Західного міжрегіонального управління Міністерсва юстиції (м.Львів) Дегтяровою Р.О. винесено постанову про накладення арешту на все рухоме і нерухоме майно, що належить боржнику ОСОБА_2 .

Відмовляючи у задоволенні подання державного виконавця, суд першої інстанції прописав, що державним виконавцем не надано доказів, що боржник умисно ухиляється від виконання зобов`язання, а також не доведено належними та допустимими доказами про обізнаність боржника про стягнення з нього таких грошових коштів.

Одним із принципів у цивільному судочинстві є принцип пропорційності (стаття 11 ЦПК України). Дотримання засад співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями, крім іншого, передбачено пунктом 8 частини першої статті 2 Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідно до статті 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Відповідно до пункту 19 частини третьої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.

Статтею 441 ЦПК України передбачено, що тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення або рішення інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом (частина перша).

За змістом п. 5 ч. 1 ст.6 Закону України «Про порядок виїзду з України та в`їзду в Україну громадян України" підставою для тимчасового обмеження у праві виїзду громадянина України за кордон є ухилення від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом.

Ухиленням від виконання зобов`язань, покладених на боржника рішенням суду, що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом, є будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов`язку у виконавчому провадженні, коли у нього є всі реальні можливості виконати цей обов`язок (наприклад, наявність майна, грошових коштів, тощо) і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об`єктивні обставини (непереборної сили, події тощо). Особа, яка має невиконані зобов`язання, не може вважатися винною в ухиленні, поки не буде доведено протилежне.

Роз`ясненнями Верховного Суду України від 01.02.2013р., викладеними у постанові «Судова практика вирішення питань про тимчасове обмеження права виїзду за кордон» зазначено, що Законом передбачено санкцію у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за навність факту невиконання зобов`язання, а за ухилення від їх виконання.

Відповідно до ч. 1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до положення ч. 3 ст.12 ЦПК України наявність умислу та обставини, які є предметом посилання суб`єкта подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України як на підставу його вимог, підлягають доведенню. Зокрема, задоволення такого подання можливе лише за умови «доведення факту ухилення боржника від виконання зобов`язання».

Отже, право на звернення до суду із поданням про обмеження боржника у праві виїзду за межі України виникає у державного виконавця лише у випадку доведення і обґрунтування факту ухилення останнього від виконання своїх зобов`язань.

У поданні державний виконавець Дегтярова Р.О. та у своїй апеляційній скарзі стягувач ОСОБА_1 вказували на те, що рішення суду боржник не виконав, однак докази отримання ОСОБА_4 заочного рішення, постанови про відкриття виконавчого провадження та інших процесуальних документів державного виконавця в матеріалах справи відсутні. А тому неможливо встановити чи відомо боржнику про наявність рішення суду та стягнення з нього заборгованості в примусовогому порядку. Обгрунтування необхідності застосування тимчасового обмеження у праві виїзду ОСОБА_4 за кордон його неявкою на вимогу державного виконавця, не може прийматися до уваги, оскільки в поданні державний виконавець Дегтярова Р.О. зазначає про відсутність боржника за наявною в матеріалах справи адресою проживання ( АДРЕСА_1 ), а фактична адреса проживання ОСОБА_4 невідома.

Доказів наявності у ОСОБА_4 можливості виконати рішення суду самостійно в повоному обсязі, а також доказів невиконання ним будь-яких процесуальних обов`язків чи вчинення будь-яких протиправних дій в межах виконавчого провадження, які б перешкоджали виконанню судового рішення чи створювали б перешкоди в його виконанні до подання та апеляційної скарги державний виконавець та стягувач ОСОБА_1 не додали.

Як передбачено статтею 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен, хто законно перебуває на території будь-якої держави, має право вільно пересуватися і вільно вибирати місце проживання в межах цієї території (частина перша). Кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною волею (частина друга).

На здійснення цих прав не можуть бути встановлені жодні обмеження, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб (частина третя).

Права, викладені в пункті 1, також можуть у певних місцевостях підлягати обмеженням, що встановлені згідно із законом і виправдані суспільними інтересами в демократичному суспільств (частина четверта).

При цьому, у Європейського суду з прав людини склалася з цього питання стала практика.

Так, у справі «Рінер проти Болгарії» Європейський суд з прав людини відмітив, що дотримуючись принципу пропорційності, заборона на виїзд з країни на підставі несплати податків може бути виправдана, якщо служить метою стягнення заборгованості. Таким чином, таке обмеження не може бути перетворено у вид покарання відносно неможливості сплати.

Хоча вказане рішення стосується обмеження виїзду, пов`язаного із несплатою податків, принцип пропорційності та неможливості використання тимчасового обмеження виїзду за кордон як покарання можна застосувати і до відносин, пов`язаних із виконанням рішень у цивільних справах.

Відповідна позиція простежується і у справі «Хлюстов проти Росії» (скарга № 28975/05), де Європейський суд з прав людини звернув увагу на необгрунтованість обмеження права заявника залишити країну, оскільки причиною було зазначено лише факт несплати боргу, без пояснення, як заборона сприятиме швидкому його погашенню, з урахуванням індивідуальних осоливостей заявника.

Суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав для задоволення подання та відсутності фактів свідомого ухилення боржника від виконання рішення суду.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення (ч.6 ст.268 ЦПК).

Керуючись ст.ст. 374 ч.1 п.1 375, 383, 384, 389ЦПК України, суд апеляційної інстанції,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Червоноградського міського ВДВС Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) залишити без задоволення.

Ухвалу Червоноградського міського суду Львівської області від 15 січня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню не підлягає.

Головуючий Ю.Р.Мікуш

Судді: Т.І. Приколота

Р.В.Савуляк