ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/9674/21 Справа № 212/7807/20 Суддя у 1-й інстанції - Власенко М. Д. Суддя у 2-й інстанції - Зубакова В. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 листопада 2021 року м.Кривий Ріг

Справа № 212/7807/20

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Зубакової В.П.,

суддів: Барильської А.П., Бондар Я.М.

сторони:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні, у порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє адвокат Пістрюга Віктор Вікторович, на рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 23 червня 2021 року, яке ухвалене суддею Власенко М.Д. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області та повне судове рішення складено 29 червня 2021 року -,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2020 року позивач ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_2 про визнання спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 квартиру АДРЕСА_1 та визнати за ним право власності на 1/2 частину цієї квартири.

В обґрунтування позову зазначив, що з 04 жовтня 2002 року по 15 травня 2014 року він перебував у зареєстрованому шлюбі із відповідачкою, шлюб розірвано на підставі рішення Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області.

Від шлюбу сторони мають двох дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

23.12.2002 року під час перебування у шлюбі, позивачем та ОСОБА_2 за спільні сумісні кошти була придбана спірна квартира, за адресою: АДРЕСА_2 , за ціною 16859 грн.

Договір купівлі-продажу квартири ВАС№225256 від 23.12.2002 року посвідчений приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Коротковою С.В. та зареєстрований у реєстрі №4202.

03.01.2003 року Комунальним підприємством «Криворізьке бюро технічної інвентаризації» проведено державну реєстрацію права приватної власності на вищевказану квартиру за відповідачкою ОСОБА_2 .

У спірній квартирі зареєстровані крім позивача, відповідачка ОСОБА_2 та їхні доньки ОСОБА_5 та ОСОБА_4 . Позивач разом з ними мешкав у квартирі до січня 2010 року. При цьому, під час сумісного проживання вони вкладали їхні сумісні сімейні грошові кошти в ремонтні роботи та оздоблювальні роботи у даній квартирі, для можливості її належної експлуатації.

Після розірвання шлюбу, з травня 2014 року позивач перестав мешкати у вищевказаній квартирі та переїхав проживати в інше місце. Під час судового розгляду справи про розірвання шлюбу, питання щодо поділу спільного сумісного майна не ставилося. Перед розірванням шлюбу між ними було досягнуто домовленості щодо добровільного розподілу майна, набутого у шлюбі, але відповідачка свої обіцянки не виконала, майно не розподілено до теперішнього часу.

09.07.2020 року на ім`я ОСОБА_2 , позивач направив пропозицію щодо добровільного розподілу майна подружжя, яка отримана відповідачкою, але проігнорована.

ОСОБА_1 вважає, що спірна квартира набута сторонами під час шлюбу, тобто, вона є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, шлюбний договір (шлюбний контракт) вони не укладали, будь-яка інша домовленість між ними про визначення інших часток, ніж рівних, у праві спільної сумісної власності подружжя, не була досягнута, правових підстав для відступу від рівності часток подружжя немає, тому він має право на 1/2 частину вищевказаної спірної квартири.

Позивач просив суд визнати спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 квартиру АДРЕСА_1 , а також визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину цієї квартири.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області відмовлено в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя, визнання права власності на частину квартири.

Судові витрати віднесено на рахунок позивача.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє адвокат Пістрюга В.В., посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового рішення про задоволення позовних вимог.

Зазначає, що початком перебігу позовної давності встановлено день, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатись про порушення свого права. Визначальним для висновку про застосування строку позовної давності у спорі про поділ майна подружжя, заявленому після розірвання шлюбу, є саме момент, коли особа дізналась або повинна була дізнатись про порушення свого права.

Вважає, що суд першої інстанції необґрунтовано відхилив твердження позивача, що він дізнався про своє порушене право у червні 2020 року, як такі, що не підтвердженні належними доказами, оскільки відповідачка у судовому засіданні не заперечувала факту того, що позивач утримував спірну квартиру до травня місяці 2020 року, поки вони не посварились.

Вказує, що до травня 2020 року він утримував спірну квартиру, оскільки вважав її спільної сумісною власністю подружжя, сплачував 50% суми нарахованої за надані житлово-комунальні послуги, тобто ніс тягар утримання спільного сумісного майна як співвласник, хоча проживає за іншою адресою, та має на утриманні свою сім`ю. Після сварки з відповідачкою та її цивільним чоловіком, відповідачка повідомила йому, що спірна квартира, яка була придбана під час зареєстрованого шлюбу, належить їй.

У відзиві на апеляційну скаргу позивача, до якого додано докази надсилання копій відзиву та доданих до нього документів іншим учасникам справи, ОСОБА_2 зазначає, що оскаржуване судове рішення є законним та обґрунтованим, в процесі розгляду справи суд не порушив норм ні матеріального, ні процесуального права, а тому рішення суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення, як необґрунтовану.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог, доводів апеляційної скарги та відзиву на неї, за наявними матеріалами справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга позивача підлягає задоволенню з наступних підстав

Відповідно до вимог ч.1 ст.367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що про порушення свого майнового права позивачу ОСОБА_1 було відомо в момент припинення їх шлюбу з відповідачкою, а отже позивач мав право протягом трьох років звернутись за поділом спірного майна в судовому порядку. Зрозумівши, що досягнута домовленість з відповідачкою не виконана, своє право не реалізував, пропустивши трирічний строк позовної давності для звернення до суду із позовом про поділ майна подружжя, що є підставою для відмови у задоволенні позову, з урахуванням заяви відповідачки про застосування такого строку.

Проте, колегія суддів не може погодитись з такими висновками суду першої інстанції з наступних підстав

За вимогами ст.ст. 263,264 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності на підставі закону, що регулює подібні відносини, або керуючись загальними засадами і змістом законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, у якому повно відображені обставини, що мають значення для цієї справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

При ухваленні рішення суд зобов`язаний з`ясувати питання, зокрема, щодо: наявності обставин (фактів), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та навести докази на їх підтвердження; наявності інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи; правовідносин, зумовлених встановленими фактами. У рішенні суду обов`язково повинні бути зазначені встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини.

Суд першої інстанції ухвалюючи рішення названих вимог закону не дотримався.

Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що сторони у справі перебували у шлюбі, зареєстрованому 04 жовтня 2002 року відділом реєстрації актів громадянського стану Саксаганського районного управління юстиції м. Кривого Рогу, актовий запис № 724, (а.с. 6).

Сторони мають двох неповнолітній доньок ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с. 57 -58).

Рішенням Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 15 травня 2014 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано. Рішення набрало законної сили 25.05.2014 року (а.с. 7-8).

23.12.2002 року відповідачкою ОСОБА_2 придбана трьохкімнатна квартира під номером АДРЕСА_3 , що підтверджується копією договору купівлі-продажу квартири від 23.12.2002 року, посвідченого приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області Коротковою С.В., зареєстровано в реєстрі за № 4202 та зареєстровано у КП ДОР "Криворізьке бюро технічної інвентаризації" у книзі № 23П за реєстровим № 222 (а.с.10).

Відповідно до технічного паспорту на квартиру власником квартири АДРЕСА_1 є ОСОБА_2 ( а.с. 11).

Згідно довідки №38 від 13.08.2020 року, виданої Криворізькою об`єднаною довідково-інформаційною службою НОВА КОМ ОСОБА_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , його сім`я складається з 5 чоловік: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_6 (а.с.12).

Згідно Звіту про оцінку майна суб`єкта оціночної діяльності ТОВ «Столиця-Груп», ринкова вартість трьохкімнатної квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_2 , складає 138600 грн. (15-34).

Згідно з п. 4 ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з частиною першою статті 2 ЦПК завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, зокрема у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи. Дотримання цього принципу є гарантією того, що учасник справи, незалежно від рівня фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, має можливість забезпечити захист своїх прав та інтересів.

За загальним правилом застосування презумпції спільності майна подружжя, згідно зі ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Той з подружжя, хто порушує питання спростування зазначеної презумпції, зобов`язаний довести обставини, що її спростовують.

Відповідно до ч.3 ст. 61 СК України якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Частина 4 ст.65 СК України встановлює, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

Отже, до складу майна, що підлягає поділу, входить загальне майно, наявне у подружжя на час розгляду справи, і те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї.

Частиною 1 ст.70 СК України передбачено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Способи та порядок поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, визначено ст. 71 СК України.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі №372/504/17 (провадження № 14-325цс18) зроблено висновок, що у ст. 60 СК України закріплено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і ст. 368 ЦК України.

Таким чином, квартира АДРЕСА_1 , є спільним майном подружжя, оскільки набуте подружжям за час шлюбу. Доводів на спростування вищевказаного висновку матеріали не містять.

Колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку про застосування строків позовної давності, оскільки відсутні підстави вважати, що право позивача було порушено раніше, аніж він вказує.

У ч.2 ст.72 СК України та пункті 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» визначено, що до вимоги про поділ майна, заявленої після розірвання шлюбу, застосовується позовна давність у три роки. Позовна давність обчислюється від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності.

Неподання позову про поділ майна, у тому числі до спливу трьох років з дня розірвання шлюбу, за відсутності доказів, які б підтверджували заперечення права одного з подружжя на набуте у період шлюбу майно, зареєстроване за іншим подружжям, не може свідчити про порушення права і вказувати на початок перебігу позовної давності (постанова Верховного Суду України від 23 вересня 2015 року у справі № 6-258цс15).

Початок позовної давності для вимоги про поділ спільного майна подружжя, шлюб якого розірвано, обчислюється не з дати прийняття постанови державного органу РАЦС (статті 106, 107 СК України) чи з дати набрання рішенням суду законної сили (статті 109,110 СК України), а від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності (ч.2 ст. 72 СК України).

Строк позовної давності обчислюється від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатись про порушення свого права, тобто з моменту виникнення спору між ними.

Аналогічні висновки містяться у постановах Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 584/1319/16-ц (провадження № 61-19445св18), від 06 листопада 2019 року у справі № 203/304/17 (провадження № 61-5400св19).

Європейський суд з прав людини зауважує, що «позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до відповідальності у суді після закінчення певного періоду часу після вчинення правопорушення. Періоди позовної давності, які є звичним явищем у національних правових системах Договірних держав, переслідують декілька цілей, що включають гарантування правової визначеності й остаточності та запобігання порушенню прав відповідачів, які могли би бути ущемлені у разі, якщо би було передбачено, що суди ухвалюють рішення на підставі доказів, які могли стати неповними внаслідок спливу часу» (див. mutatis mutandis рішення у справах «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії» від 20 вересня 2011 року («OAO Neftyanaya Kompaniya Yukos v. Russia», заява № 14902/04, § 570), «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства» від 22 жовтня 1996 року («Stubbings and Others v. the United Kingdom», заяви № 22083/93 і № 22095/93, § 51)).

Ураховуючи наведене, висновки суду про недотримання позивачем позовної давності при зверненні до суду з цими вимогами є необґрунтованими.

Колегія суддів зауважує, оскільки неподання позову про поділ майна не може свідчити про початок перебігу строку, а доказів порушення права на спірну квартиру будь якої із сторін подружжя, до вказаного позивачем часу, матеріали справи не містять.

Колегія суддів вважає прийнятними доводи апеляційної скарги позивача щодо почату перебігу позовної давності, а саме, що початком перебігу позовної давності встановлено день, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатись про порушення свого права. Визначальним для висновку про застосування строку позовної давності у спорі про поділ майна подружжя, заявленому після розірвання шлюбу, є саме момент, коли особа дізналась або повинна була дізнатись про порушення свого права.

Таким чином, позовні вимоги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та визнання права власності на Ѕ частину квартири підлягають задоволенню, спірна квартира - поділу між сторонами, шляхом визнання права власності на Ѕ його частину за позивачем.

Таким чином, з урахуванням зазначеного, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, у зв`язку з чим скасовує рішення суду з підстав невідповідності висновків суду обставинам справи, згідно п.3 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, та приймає нове рішення про задоволення позовних вимог.

Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а у разі задоволення позову на відповідача.

Відповідно до задоволених позовних вимог, судовий збір за розгляд справи в судах першої та апеляційної інстанції, який повинен бути покладений на відповідачку складає 2102,00 грн. ( 840,80 грн. (а.с.1) + 1261,20 грн. (а.с.202).

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, ст.ст. 381, 382 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє адвокат Пістрюга Віктор Вікторович, задовольнити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 23 червня 2021 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позовні вимоги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та визнання права власності на Ѕ частину квартири - задовольнити.

Визнати спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 квартиру АДРЕСА_1 , житловою площею 43,7 кв.м., загальною площею 63,0 кв.м.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частку квартири АДРЕСА_1 , житловою площею 43,7 кв.м., загальною площею 63,0 кв.м.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на ОСОБА_7 право власності на 1/2 частку квартири АДРЕСА_1 , житловою площею 43,7 кв.м., загальною площею 63,0 кв.м.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 2102 (дві тисячі сто два) гривень 00 (нуль) копійки.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повне судове рішення складено 24 листопада 2021 року.

Головуючий:

Судді: