Справа № 466/2602/13-ц Головуючий у 1 інстанції: Єзерський Р.Б.
Провадження № 22-ц/811/2580/21 Доповідач в 2-й інстанції: Ніткевич А. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 листопада 2021 року Львівський апеляційний суд в складі колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Ніткевича А.В.,

суддів: Бойко С.М., Копняк С.М.,

секретаря Жукровської Х.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Позика» на ухвалу Шевченківського районного суду м. Львова від 24 травня 2021 року в складі судді Єзерського Р.Б. у справі за заявою директора Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Позика» Андреєвав О.В. про видачу дублікатів виконавчих листів та поновлення строку для пред`явлення до виконання виконавчих листів у справі за позовом ПАТ «Укрсиббанк» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Леополіс-Логістик Плюс», ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

встановив:

У травні 2021 року заявник ТзОВ «Фінансова компанія «Позика» звернувся до суду із заявою про видачу дублікатів виконавчих листів та поновлення строку для пред`явлення до виконання виконавчих листів № 466/2602/13.

Заяву обгрунтовує тим, що рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 16 січня 2014 року задоволено позов ПАТ «Укрсиббанк» та стягнуто солідарно з ТзОВ «Леополіс-Логістик Плюс», ОСОБА_1 , ОСОБА_2 суму боргу за кредитним договором №0 від 18.05.2007 року в сумі 73667 доларів США 66 центів, що станом на 18.03.2013 еквівалентно 580832 грн., 61 коп. та пеню в розмірі 37556 грн., 21 коп., а також судовий збір у розмірі 3441 грн. Рішення набрало законної сили.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 09.10.2020 замінено первісного стягувача ПАТ «Укрсиббанк» на його правонаступника ТзОВ «ФК «Позика».

Товариством встановлено факт втрати/відсутності оригіналів виконавчих документів, відсутні матеріали виконавчого провадження і у матеріалах кредитної справи.

При цьому, згідно повідомлення Шевченківського ВДВС у м. Львові, виконавчі листи були повернуті стягувачу.

ТзОВ «ФК «Позика» позбавлене можливості на повторне пред`явлення виконавчого листа до органів ДВС, що унеможливлює виконання рішення у даній справі, вважає, що строк для подання виконавчих листів до виконання пропущено з поважних причин. Просив заяву задовольнити.

Оскаржуваною ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 24 травня 2021 року у задоволенні заяви директора Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Позика» Андреєвав О.В. про видачу дублікатів виконавчих листів та поновлення строку для пред`явлення до виконання виконавчих листів у справі за позовом ПАТ «Укрсиббанк» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Леополіс-Логістик Плюс», ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовлено.

Ухвалу суду оскаржив заявник ТзОВ «ФК «Позика», вважає ухвалу такою, що постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права, без повного зясування усіх обставин, які мають значення для справи, а висновки суду не відповідають обставинам справи.

Вважає, що надаючи висновки поважності причин пропуску пред`явлення виконавчого документу до виконання, суд першої інстанції наголосив на безпосередньому звязку обізнаності особи про певні обставини (порушення прав) та можливість заявника знати про ці обставини, що не відповідає дійсним обставинам справи.

Так, згідно отриманого повідомленя Шевченківського ВДВС у м. Львові Західного МУМЮ (м. Львів), виконавчі документи були повернуті стягувачу на підставі п. 2 ч. 1 ст. 37 ЗУ «Про виконавче провадження», що свідчить про те, що рішення не було виконано.

При цьому, про повернення виконавчого документу заявник дізнався після отримання вище вказаного повідомлення.

Як одну із поважних причин пропуску строку пред`явлення виконавчого листа до виконання зазначає відсутність у заявника документів по виконавчому провадженню відносно боржників, що підтверджується наявним у матеріалах справи актом від 05.05.2021, посвідченим директором ТзОВ «ФК «Позика».

Стверджує, що відповідно до ухвали Шевченківського районного суду м. Львова від 09.10.2020 ТзОВ «ФК «Позика» у межах набутого статусу стягувача було позбавлено права на звернення до державних виконавчих органів із запитом про отримання інформації щодо виконавчого провадження та відповідно, раніше звернутися із заявою про видачу дублікату виконавчого документа до закінчення строку пред`явлення його до виконання.

Покликаючись на відповідну судову практику касаційного суду зазначає, що необгрунтована відмова у видачі дублікату виконавчого листа фактично унеможливлює виконання прийнятого судового рішення, яке набрало законної сили.

Зазначає, що у зв`язку з перебуванням ПАТ «Укрсиббанк» на стадії ліквідації, кадрових змін, а саме скорочення штатів та звільнення працівників відділу повернення проблемної заборгованості, виникла необхідність передачі документів до інших структурних підрозділів та продажу частини кредитних прав боржників, що унеможливило повторне пред`явлення виконавчих документів до виконання.

Оскільки виконавчий лист втрачено, його неможливо пред`явити до виконання.

Зазначає про практику Європейського судву з прав людини в контектсі виконання судових рішень у цивільних справах, як складову на справедливий суд.

Просить скасувати ухвалу Шевченківського районного суду м. Львова від 24 травня 2021 року та ухвалити нове рішення, яким заяву ТзОВ «ФК «Позика» задовольнити.

В судове засідання учасники справи не прибули, представник заявника ТзОВ «ФК «Позика» подав клопотання про розгляд справи у їх відсутність, інші не повідомили про причину неявки.

На переконання колегії суддів, матеріалів справи достатньо для розгляду справи по суті, а тому вважає за можливе, відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України, розглядати справу за відсутності осіб, що не з`явилися.

За відсутності всіх осіб, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу технічними засобами не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість судового рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення виходячи із такого.

Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

На підставі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Постановляючи оскаржувану ухвалу районний суд виходив з того, що наданий суду акт про втрату/відсутність виконавчих документів, за відсутності інших доказів, не може свідчити про втрату виконавчих листів та не може бути єдиною підставою для задоволення заяви.

При цьому, при вирішенні питання про видачу дубліката виконавчого листа у зв`язку з його втратою заявник повинен подати докази на підтвердження втрати виконавчого листа, а суд має обов`язково перевірити, чи не було виконано рішення суду на підставі якого його видано та чи не втратило судове рішення законної сили.

В свою чергу, підставою для поновлення строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання є факт пропуску стягувачем такого строку з поважних причин.

Поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для стягувача отримати та подати у встановлений законом строк виконавчий лист до примусового виконання.

Крім того, поважність причин пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документу до виконання пов`язана не тільки з часом безпосередньої обізнаності особи про певні обставини (факти порушення її прав), а й з об`єктивною можливістю цієї особи знати про ці обставини.

Зважаючи на те, що законодавець обмежив строки пред`явлення виконавчого документу до виконання з метою захисту прав та інтересів боржників у виконавчому провадженні та недопущення зловживання своїми правами стягувачами, у зв`язку з чим для поновлення пропущеного строку пред`явлення виконавчого документу до виконання необхідна наявність причини, яка судом буде визнана поважною, суд прийшов висновку, що заявник всупереч ч. 1 ст. 81 ЦПК України не надав належних та допустимих доказів втрати виконавчого документа, крім того, заявником не долучено до заяви жодних документів чи пояснень у зв`язку із чим було пропущено строк пред`явлення виконавчого листа до виконання, тому заява про видачу дубліката виконавчого листа та поновлення строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання є безпідставною та не підлягає задоволенню.

Крім цього, суд зазначив, що стягувач був зобов`язаний сумлінно користуватися усіма наданими йому правами з метою забезпечення своєчасного та в повному обсязі вчинення виконавчих дій.

Перевіряючи законність оскаржуваної ухвали, колегія суддів враховує таке.

Згідно із ч. 5 ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. У п. 9 ч. 3 ст. 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Зазначене конституційне положення відображено і у ст. 18 ЦПК України, згідно з якою судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах.

Судом встановлено, що рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 16 січня 2014 року позов Публічного акціонерного товариства УкрСиббанк до Товариства з обмеженою відповідальністю Леополіс-Логістик Плюс, ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено.

Стягнуто солідарно з Товариства з обмеженою відповідальністю Леополіс-Логістик Плюс, ОСОБА_2 , ОСОБА_1 суму боргу за кредитним договором № 0 від 18.05.2007 року в сумі 72 667 (сімдесят дві тисячі шістсот шістдесят сім) доларів США 66 центів, що станом на 18.03.2013 р. еквівалентно 580 832 (п`ятсот вісімдесят тисяч вісімсот тридцять дві) грн. 61 коп. та пеню в розмірі 37 556 (тридцять сім тисяч п`ятсот п`ятдесят шість) грн. 21 коп., а також судовий збір в розмірі 3441 (три тисячі чотириста сорок одну) грн.

Ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 17 червня 2014 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 , що діє від імені та в інтересах відповідача ОСОБА_2 відхилено.

Рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 16 січня 2014 року залишено без змін (т. 1 а.с. 170).

Таким чином, рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 16 січня 2014 року набрало законної сили та підлягає виконанню.

18.07.2014 представник АТ «УкрСиббанк» - Івасенко С.М. отримала три оригінали виконавчих листів № 466/2602/13, що підтверджується особистою розпискою на заяві про видачу таких (т. 1 а.с. 174).

З матеріалів справи вбачається, що на примусовому виконанні у Кам`янка-Бузькому районному відділі державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) знаходився виконавчий лист №466/2602/13-ц, виданий Шевченківським районним судом м. Львова про стягнення з ТзОВ «Леополіс-Логістик Плюс» на користь ПАТ «Укрсиббанк» боргу в сумі 72667,66 доларів США, 37556,21 грн. пені та 3441,00 грн. судового збору. Номер ВП 44275841 (т. 1 а.с. 177).

В ході виконання виконавчого документу, державним виконавцем виявлено та оголошено в розшук рухоме майно боржника, а саме: транспортний засіб марки МАЗ 544008-060-031, сідловий тягач-Е, 2007 р.в., д.н.з. НОМЕР_1 та транспортний засіб МАЗ 544008-060-031, сідловий тягач-Е, 2007 р.в., д.н.з. НОМЕР_2 .

30.01.2020 Кам`янка-Бузький районний ВДВС звернувся до суду із заявою про видачу дубліката виконавчого листа № 466/2602/13, виданого 14.07.2014 Шевченківським районним судом м. Львова, яку обґрунтовував втратою оригіналу виконавчого документа (т. 1 а.с. 176).

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 31.01.2020 у задоволенні заяви начальника Кам`янка-Бузького районного відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Гринюх Н. про видачу дубліката виконавчого листа відмовлено. При цьому, суд зазначив, що рішення Шевченківського районного суду м. Львова набрало законної сили 17.06.2014, тобто виконавчий лист може бути пред`явлений до виконання до 17.06.2017, разом з цим, згідно матеріалів, доданих до заяви, вбачається, що виконавче провадження завершено.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 09.10.2020 заяву представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Позика» Андреєва О.В. про заміну сторони у виконавчому провадженні задоволено повністю.

Замінено сторону (стягувача) з виконання виконавчих листів, виданих Шевченківським районним судом м. Львова у справі № 466/2602/13 з Публічного акціонерного товариства «Укрсиббанк» на його правонаступника Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ПОЗИКА».

Звертаючись до суду із заявою про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання та видачу дубліката виконавчого листа, представник заявника зазначає, що після заміни первісного стягувача ПАТ «Укрсиббанк» на його правонаступника ТзОВ «ФК «Позика», товариством встановлено факт втрати/відсутності оригіналів виконавчих документів, однак згідно повідомлення Шевченківського ВДВС у м. Львові, виконавчі листи були повернуті стягувачу. Судове рішення на день розгляду даної заяви відповідачами не виконане, тому просив заяву задовольнити.

Колегія суддів виходить з того, що виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції (ст. 431 ЦПК).

Відповідно до пп. 17.4 п. 17 Розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України у разі втрати виконавчого документа суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий документ, може видати його дублікат, якщо стягувач або державний виконавець, приватний виконавець звернувся із заявою про це до закінчення строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Тобто заява про видачу дубліката виконавчого листа може бути подана до закінчення строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання.

У постанові від 21 серпня 2019 року у справі № 2-836/11 (провадження № 14-308цс19) Велика Палата Верховного Суду вказала, що якщо строк для пред`явлення виконавчого документа до виконання не сплив або суд його поновив, то заява про видачу дубліката цього документа, який втрачений, вважається поданою у межах встановленого для пред`явлення його до виконання строку. Натомість, коли строк для пред`явлення виконавчого документа до виконання сплив, і суд його не поновив, то за результатами розгляду заяви про видачу дубліката втраченого виконавчого документа суд відмовляє у задоволенні цієї заяви.

Зважаючи на те, що результат розгляду заяви про видачу дубліката виконавчого листа на пряму залежить від строку пред`явлення такого до виконання, а у разі пропуску такого, від результату розгляду судом заяви про поновлення строку, колегія суддів в першу чергу з`ясовує питання строку, в контексті можливості пред`явлення виконавчого листа до виконання.

Так, ЗУ «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року № 606-XIV, який був чинний на час ухвалення рішення Сихівського районного суду м. Львова від 31 грудня 2010 року у справі № 2-3166/10 та видачі виконавчих листів, втратив чинність на підставі Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції від 02.06.2016 року №1404-VIII).

Згідно із ст. 22 ЗУ «Про виконавче провадження» (в редакції від 21 квітня 1999 року) виконавчі листи та інші документи могли бути пред`явлені до виконання протягом року, якщо інше не передбачено законом.

В свою чергу, відповідно до ч. 1 ст. 12 ЗУ «Про виконавче провадження» (в редакції від 02.06.2016 року №1404-VIII) виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців.

Згідно із пунктом 5 Розділу XIII Прикінцеві та перехідні положення Закону № 1404-VIII виконавчі документи, видані до набрання чинності цим Законом, пред`являються до виконання у строки, встановлені цим Законом.

Виконавчі дії, здійснення яких розпочато до набрання чинності цим Законом, завершуються у порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. Після набрання чинності цим Законом виконавчі дії здійснюються відповідно до цього Закону.

Аналіз пункту 5 Розділу XIII Прикінцеві та перехідні положення Закону № 1404-VIII дає підстави для висновку, що цей закон застосовується тільки до виконавчих документів, строк пред`явлення до виконання за якими не сплинув на час набрання чинності законом № 1404-VIII, тобто для пункту 5 Розділу XIII Прикінцеві та перехідні положення не передбачено зворотної дії в часі і можливості застосування його норм до виконавчих документів, строк пред`явлення до виконання за якими сплинув на час набрання ним чинності.

Крім цього, згідно висновку, викладеного у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 01 серпня 2018 року у справі №553/1951/14-ц (провадження № 61-20552св18), тлумачення пункту 5 Розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження», щодо того, що виконавчі документи, видані до набрання чинності цим Законом, пред`являються до виконання у строки, встановлені цим Законом, дозволяє зробити висновок, що цей строк застосовується тільки до виконавчих документів, строк пред`явлення до виконання за якими не сплинув на час набрання чинності цим законом.

В свою чергу, колегія суддів звертає увагу на те, що відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 12 ЗУ «Про виконавче провадження» строки пред`явлення виконавчого документа до виконання перериваються, зокрема у разі пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Схожі за змістом положення були передбачені і у ст. 22 ЗУ «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року № 606-XIV.

Іншими словами, якщо на час набуття чинності Закону України «Про виконавче провадження» у редакції закону № 1404-VIII, строк пред`явлення до виконання виконавчого листа Шевченківського районного суду м. Львова, не сплив, такий підлягає пред`явленню до примусового виконання протягом трьох років.

При цьому, ЗУ «Про виконавче провадження» в редакції закону від 02.06.2016 №1404-VIII, набрав чинності 05.10.2016.

Як вже зазначалося, підстави переривання строку давності пред`явлення виконавчого документа до виконання визначено статтею 22 ЗУ «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року № 606-XIV.

Зокрема, у частині першій цієї статті зазначено, що строки пред`явлення виконавчого документа до виконання перериваються пред`явленням виконавчого документа до виконання та частковим виконанням рішення боржником.

Після переривання строку пред`явлення виконавчого документа до виконання перебіг строку поновлюється. Час, що минув до переривання строку, до нового строку не зараховується.

При цьому, у разі повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення строк пред`явлення виконавчого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення (ч. 3 цієї статті).

Перебіг строку на пред`явлення виконавчого документа до виконання починається саме з дня його повернення, а не з дня отримання такого документа стягувачем. Відповідний висновок міститься у судовому рішенні Верховного Суду від 30 липня 2018 року у справі № 464/175/17 (провадження № 61-39136ск18).

Таким чином, враховуючи встановлений судом факт повернення виконавчого документа стягувачеві 26.04.2016 та можливістю пред`явлення такого до виконання не пізніше 26.04.2017 (один рік), колегія суддів приходить беззаперечного висновку про те, що строк пред`явлення до виконання виконавчого документа не сплив на час набрання чинності ЗУ «Про виконавче провадження» № 1404-VIII, тому до примусового виконання виконавчого листа у даній справі необхідно застосовувати трирічний строк.

Як вбачається з матеріалів справи, 06 липня 2017 року між ПАТ «Укрсиббанк» та ТзОВ «Фінансова компанія «ФІНАКТИВ» було укладено договір факторингу № 81, відповідно до якого право грошової вимоги за кредитним договором відступлено до ТзОВ «ФК «ФІНАКТИВ».

Цього ж дня, 06 липня 2017 року між ТзОВ «ФК «ФІНАКТИВ» та ТзОВ «Фінансова компанія «Позика» було укладено договір факторингу № 81/1, відповідно до якого право грошової вимоги за кредитним договором №0 від 18.05.2007 року відступлено до ТзОВ «ФК «ПОЗИКА», яка стала новим кредитором за вищезазначеним кредитним договором.

Таким чином, оскільки станом на липень 2017 року (час дії ЗУ «Про виконавче провадження» в редакції закону № 1404-VIII) до заявника ТзОВ «ФК «ПОЗИКА» перейшло право грошової вимоги за кредитним договором №0 від 18.05.2007, тобто до ТзОВ «Леополіс-Логістик Плюс», ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , доводи апеляційної скарги про перебування ПАТ «Укрсиббанк» на стадії ліквідації, а також кадрові зміни у такому, що унеможливило повторне пред`явлення виконавчих документів до виконання, не є релевантними для спірних правовідносин та колегією суддів не враховуються, зокрема в контексті поважності причин пропуску строк для пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Більше того, власне метою договору факторингу є отримання фактором, як стороною договору від клієнта його право грошової вимоги до третьої особи (боржника) (ст. 1077 ЦК України).

Іншими словами, укладаючи 06 липня 2017 року з ТзОВ «ФК «ФІНАКТИВ» договір факторингу № 81/1, ТзОВ «Фінансова компанія «Позика», як новий кредитор діяло виключно в цілях отримання права вимоги в розмірі заборгованості боржників перед клієнтом, які можуть бути реалізовані, зокрема у межах відповідного виконавчого провадження.

Крім цього, усі дії, вчинені в цивільному процесі до вступу правонаступника, обов`язкові для нього так само, як вони були обов`язкові для особи, яку він замінив.

Разом з цим, ТзОВ «Фінансова компанія «Позика» лише у вересні 2020 року, тобто після спливу більше трьох років після укладення договору факторингу та строку, який визначений законом на пред`явлення виконавчого документу до виконання, звернулося до суду із заявою про заміну сторони виконавчого провадження її правонаступником.

Таким чином, зазначені обставини, як упущення товариством своїх прав та можливостей впродовж відповідного часу (понад три роки), не можуть бути переконливими доказами підставності доводів апеляційної скарги чи неправильної оцінки судом першої інстанції доводів поданої ТзОВ «Фінансова компанія «Позика» заяви.

Аналіз змісту ч. 1 ст. 433 ЦПК України, яка передбачає можливість поновлення пропущеного з поважних причин строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання, дає підстави для висновку, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для стягувача отримати та подати у встановлений законом строк виконавчий документ до примусового виконання.

Перелік причин, які необхідно вважати поважними, законодавцем не зазначено, а тому суд відповідно до ст. 89 ЦПК дає оцінку поважності причин за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

При цьому посилання скаржника на те, що про повернення виконавчого документу, заявник дізнався лише після отриманого повідомлення Шевченківського ВДВС у м. Львові Західного МУМЮ (м. Львів) про те, що виконавчі документи були повернуті стягувачу на підставі п. 2 ч. 1 ст. 37 ЗУ «Про виконавче провадження», не є переконливими, в контексті поважності пропуску строку на пред`явлення до виконання такого.

Не свідчить про протилежне і Акт від 05.05.2021, який посвідчений директором ТзОВ «ФК «Позика» про відсутність у заявника документів по виконавчому провадженню відносно боржників, що підтверджується наявним у матеріалах справи, оскільки є доказом, який повністю залежить від волі керівництва ТзОВ «ФК «Позика», як зацікавленої особи.

Більше того, укладаючи договір факторингу ТзОВ «ФК «Позика» було обізнане у тому, що рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 16 січня 2014 року боржниками не виконувалося, борг не повертався.

Між тим, відповідна поведінка стягувача підтверджує невжиття ним достатніх та своєчасних заходів, які б мали призвести до обізнаності та отримання відповідної інформації стосовно стану виконавчого провадження.

При цьому колегія суддів враховує, що як відповідно до ст.11 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року, так і згідно ст.19 Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року, стягувач як сторона виконавчого провадження наділений широким колом повноважень щодо контролю за діями виконавця, в тому числі має право ознайомлюватися з матеріалами виконавчого провадження, робити з них виписки, знімати копії, заявляти відводи у випадках, передбачених цим Законом, мають право доступу до автоматизованої системи виконавчого провадження, право оскаржувати рішення, дії або бездіяльність виконавця у порядку, встановленому цим Законом, надавати додаткові матеріали, заявляти клопотання, брати участь у вчиненні виконавчих дій, надавати усні та письмові пояснення, заперечувати проти клопотань інших учасників виконавчого провадження та користуватися іншими правами, наданими законом.

Разом з цим, стягувач лише у травні 2021 року звернувся до суду із заявою про поновлення строку на пред`явлення виконавчого листа до виконання.

Враховуючи наведене, матеріали справи, на переконання колегії суддів, містять беззаперечні докази того, що строк пред`явлення виконавчого документа до виконання пропущений товариством не з поважних причин, оскільки протилежного судом не встановлено.

Крім цього, вирішуючи питання поновлення пропущеного строку на пред`явлення виконавчого документа до виконання та фактично встановивши, що у стягувача відсутні поважні причини пропуску такого, колегія суддів вважає, що такі одночасно свідчать про безпідставність заяви і в частині видачі дубліката виконавчого документа.

Так, слідуючи нормам цивільного процесуального закону, видача дубліката виконавчого листа передбачена законодавством лише у разі його втрати.

Дублікат виконавчого листа видається на підставі матеріалів справи та судового рішення, за яким був виданий втрачений виконавчий лист.

Стягувач, в свою чергу, має повідомити суду обставини, за яких обставин виконавчий лист був втрачений, подавши довідки органів зв`язку або державного виконавця.

Колегія суддів незнаходить підставними доводи заяви про видачу дублікату виконавчого листа, оскільки відповідні докази в матеріалах справи відсутні.

Більше того, заявник лише констатує факт втрати виконавчого документу, при цьому причини за яких такий втрачено, останній не називає.

Крім цього, як зазначалося вище питання видачі дублікату виконавчого документа вже було предметом судового розгляду, а ухвала Шевченківського районного суду м. Львова від 31 січня 2020 року про відмову в задоволенні такого в апеляційному порядку не оскаржувалася.

Враховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку, що доводи апеляційної скарги не заслуговують на увагу, а оскаржувану ухвалу необхідно залишити в законній силі.

Інші доводи апеляційної скарги суттєвими не є та на висновки суду не впливають.

Відповідно до ст. 375ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів вважає, що ухвала суду постановлена з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому підстав для її скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, не вбачається.

Керуючись ст.ст. 258, 259, 367, 368, 372, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 376, 381, 382, 383 ЦПК України, суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Позика» залишити без задоволення.

Ухвалу Шевченківського районного суду м. Львова від 24 травня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений 16 листопада 2021 року.

Головуючий: А.В. Ніткевич

Судді: С.М. Бойко

С.М. Копняк