Суддя Ізмайлов І. К.
Справа № 644/1835/20
Провадження № 2/644/633/21
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 січня 2021 року Орджонікідзевський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого - судді Ізмайлова І.К.

за участю секретаря - Зінченко М.О.

розглянувши в відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення безпідставно отриманих коштів, -

за участь представника відповідача - адвоката Кіслової О.О.

в с т а н о в и в :

В березні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до Орджонікідзевського районного суду м. Харкова з позовом до ОСОБА_2 про стягнення безпідставно отриманих коштів.

В обґрунтування позову зазначила, що 10 червня 2015 року між нею та ОСОБА_2 укладено договір довічного утримання (догляду).

Відповідно до умов договору ОСОБА_2 передав їй у власність квартиру АДРЕСА_1 , а вона зобов`язалася повністю утримувати ОСОБА_2 , забезпечувати його харчуванням, доглядом, одягом, необхідною допомогою, доглядати за внутрішнім та зовнішнім технічним станом квартири, а також надати можливість безкоштовного довічного користування вищезазначеною квартирою. Ціна матеріального забезпечення встановлена сторонами в розмірі однієї мінімальної заробітної плати в місяць, встановленої чинним законодавством України.

В цей же день ОСОБА_2 в рахунок місячних платежів за договором довічного утримання починаючи з січня 2031 року отримав від неї 41440 грн. про що склав розписку.

Умовами договору довічного утримання передання ОСОБА_2 коштів в розмірі 41440 грн. в рахунок місячних платежів, починаючи з січня 2031 року, не передбачено. ОСОБА_2 при посвідченні договору не повідомив нотаріуса про отримання коштів від неї і вони не були враховані як платіж за договором довічного утримання.

Вважала, що відповідач зберігає кошти без достатньої правової підстави, за відсутності укладеного між сторонами договору, а вона втратила належне їй майно.

Оскільки відповідач безпідставно одержав та зберігає гроші то необхідно нарахувати проценти за користування ними які боржник зобов`язаний сплатити.

Між сторонами не було укладено договору про визначення процентів за користування відповідачем безпідставно одержаними коштами, а, отже розмір процентів встановлюється законом і їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Сума процентів за користування чужими грошовими коштами за період з 28 серпня 2015 року по 01 жовтня 2019 року становить 28702,90 грн.

На підставі викладеного просила стягнути з ОСОБА_2 суму безпідставно отриманих коштів в розмірі 41440 грн. та проценти за користування чужими грошовими коштами за період з 28.08.2015 р. по 01.10.2019 р. в розмірі 28702,90 грн.

Позивачка при судовому розгляді позов підтримала та зазначила, що була встановлена вартість квартири у 260000,00 грн. Відповідно до договору довічного утримання вона повинна була щомісячно сплачувати 1218 грн. - розмір мінімальної заробітної плати. Провели розрахунки та з`ясували, що у разі виплати 1218 грн. на місяць станом на січень 2031 року залишок вартості квартири складав би 41440,00 грн. Договір довічного утримання уклали 10.06.2015 р. і після його укладання ОСОБА_2 склав розписку. 41440,00 грн. передала на вимогу брата ОСОБА_2 , оскільки ОСОБА_2 хвилювався, що не доживе, хотів отримати всю суму і йому потрібні були кошти на лікування. За договором довічного утримання гроші сплачувала до кінця 2016 року, так з червня до вересня 2015 р. платила по 1218 грн., з вересня 2015 до жовтня 2016 року платила по 1378 грн. в листопаді 2016 р. 1450 грн. і в грудні 1600 грн., а в подальшому в зв`язку зі збільшенням розміру мінімальної заробітної плати не змогла виплачувати і договір довічного утримання розірвано судовим рішенням, однак ОСОБА_2 гроші не повернув.

ОСОБА_2 позов не визнав, проти його задоволення заперечував вважаючи його необґрунтованим оскільки вимоги про стягнення коштів випливають з правовідносин, які склалися за договором довічного утримання. При судовому розгляді зазначив, що з 2014 року залишився без роботи і його брат запропонував продати квартиру. Домовився з позивачкою про продаж за 13000,00 доларів США, що на той час складало 260000,00 грн., отримав 10000,00 грн. для оформлення документів на квартиру, про що склав розписку. Потім відмовився від продажу квартири, оскільки не мав іншого житла. Домовився з позивачкою про укладання договору довічного утримання і вона з його братом провели розрахунки з розміру щомісячної оплати з урахуванням вартості квартири. 10.06.2015 р. уклали договір довічного утримання, який посвідчили у нотаріуса. В той же день отримавши від позивачки 31440,00 грн., склав нову розписку про отримання 41440,00 грн. з урахуванням раніше отриманих 10000,00 грн. Якби позивачка сплачувала по 1218 грн. на місяць то з урахуванням вартості квартири станом на січень 2031 року заборгованість би залишилась 41440,00 грн. З отриманих грошей погасив банківський кредит в розмірі 13000,00 грн. якісь гроші отримав його брат, а залишок витратив на лікування, оскільки страждає на хронічні захворювання і перебуває на обліку у лікаря психіатра та невропатолога.

Коли позивачка перестала сплачувати з листопада 2016 року пропонував їй частково зарахувати зазначені кошти в щомісячні платежі, оскільки мінімальний розмір заробітної плати зріс і позивачка посилалась на те, що не мала можливості сплачувати щомісячний розмір утримання. В 2019 році договір довічного утримання розірвано судом.

Ухвалою судді Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 01 квітня 2020 року прийнято позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення безпідставно отриманих коштів.

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 04 серпня 2020 року закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши обставини справи, суд доходить наступних висновків:

У відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються.

Згідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено, що 10 червня 2015 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Чепурною Д.В. за реєстром 555 посвідчено договір довічного утримання щодо квартири АДРЕСА_1 , за яким ОСОБА_1 зобов`язалася забезпечувати ОСОБА_2 утриманням довічно, а у разі втрати здоров`я також довічно доглядом.

Відповідно до п. 2.1, 2.2. договору ОСОБА_1 прийняла у власність квартиру АДРЕСА_1 , зобов`язавшись повністю утримувати ОСОБА_2 , забезпечувати його харчуванням, доглядом, одягом, необхідною допомогою, доглядати за внутрішнім та зовнішнім технічним станом відчужуваної за цим договором квартири, а також надавати можливість безкоштовного довічного користування квартирою.

Ціна матеріального забезпечення (продуктів, одягу, необхідної допомоги) встановлена сторонами в розмірі однієї мінімальної заробітної плати в місяць, встановленої чинним законодавством України. (а.с. 7-8)

10 червня 2015 року ОСОБА_2 склав просту письмову розписку про отримання від ОСОБА_1 передплати 41440,00 грн. в рахунок щомісячних виплат за договором довічного утримання з січня 2031 року.

16 червня 2016 року ОСОБА_1 уклала шлюб з ОСОБА_5 , в зв`язку з чим змінила прізвище на ОСОБА_1 . (а.с. 9)

У відповідності до ст. 744 ЦК України за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов`язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно.

Згідно ст. 745 ЦК України договір довічного утримання (догляду) укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню.

Заочним рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 05.07.2019 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання договору довічного утримання (догляду) та визнання права власності на квартиру - задоволено.

Розірвано договір довічного утримання (догляду) укладеного 10.06.2015 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Чепурною Д.В., зареєстрований в реєстрі за № 555.

Визнано за ОСОБА_2 право власності на квартиру АДРЕСА_1 .

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 27.01.2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 05.07.2019 року за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання договору довічного утримання (догляду) та визнання права власності на квартиру визнати неподаною та повернуто апелянту.

В судовому засіданні встановлено, та сторони не заперечували, що розписка складалась після нотаріального посвідчення договору довічного утримання.

У відповідності до ч. 1 ст. 745 ЦК України договір довічного утримання (догляду) укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню, в зв`язку з чим розписка не розглядається судом як зміна умов договору довічного утримання, а є лише доказом отримання ОСОБА_2 41440,00 грн. на виконання умов договору довічного утримання.

Крім того ці висновки підтверджуються і заочним рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 05.07.2019 року, яким встановлено, що ОСОБА_1 надавала суду розписку на підтвердження факту належного виконання нею свого зобов`язання за договором довічного утримання. Отже посилання позивачки ОСОБА_1 на безпідставність отримання майна ОСОБА_2 спростовуються вищевказаними доказами.

За умовами договору довічного утримання до часу його розірвання рішенням суду 05.07.2019 р. матеріальне утримання ОСОБА_2 становило розмір однієї мінімальної заробітної плати в місяць, встановленої чинним законодавством України.

Розмір мінімальної заробітної плати в місяць на кожний рік встановлюється Законом України «Про Державний бюджет України».

Так відповідними законами в 2015 р. мінімальна заробітна плата встановлювалась на рівні з 1 січня 2015 року - 1218 грн., з 1 вересня 2015 року - 1378 грн., в 2016 р. мінімальна заробітна плата встановлювалась на рівні з 1 січня - 1378 грн., з 1 травня - 1450 грн., з 1 грудня - 1550 грн., в 2017 р. мінімальна заробітна плата встановлювалась на рівні з 1 січня 2017 року - 1600 грн., з 1 травня - 1684 грн., з 1 грудня - 1762 грн., в 2018 мінімальна заробітна плата встановлювалась на рівні - 3723 грн., в 2019 році мінімальна заробітна плата встановлювалась на рівні 4173 грн.

Судом встановлено, що позивачка не сплачувала утримання з грудня 2016 року по день розірвання договору довічного утримання 05 липень 2019 року і за цей час сума належного утримання складає - 91214,00 грн. (розрахунок - 1 місяць 2016 р. х 1550 грн. + 4 місяці 2017 р. х 1600 грн. + 7 місяців 2017 р. х 1684 грн. + 1 місяць 2017 р. х 1762 + 12 місяців 2018 р. х 3723 грн. + 6 місяців 2019 р. х 4173 грн. = 91214,00 грн.)

Таким чином 41440,00 грн. не перевищує суму, яку ОСОБА_1 зобов`язана була сплатити на виконання договору довічного утримання вказану суму суд вважає такою, що сплачена на виконання умов договору довічного утримання.

Відповідно до ч. 1 ст. 756 ЦК України у разі розірвання договору довічного утримання (догляду) у зв`язку з невиконанням або неналежним виконанням набувачем обов`язків за договором, відчужувач набуває право власності на майно, яке було ним передане, і має право вимагати його повернення.

У цьому разі витрати, зроблені набувачем на утримання та (або) догляд відчужувача, не підлягають поверненню.

Норма ч. 1 ст. 765 ЦК України кореспондується з положеннями ч. 4 ст. 653 ЦК України, відповідно до якої сторони не мають права вимагати повернення того, що було виконане ними за зобов`язанням до моменту зміни або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором або законом.

З наведеного суд доходить висновку про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 про стягнення безпідставно отриманих коштів та процентів за користування чужими грошовими коштами.

Керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 81, 82, 141, 229, 247 263-265, 268, 273 ЦПК України,-

в и р і ш и в :

ОСОБА_1 в задоволенні позову до ОСОБА_2 про стягнення безпідставно отриманих коштів - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів. Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту рішення.

Апеляційна скарга подається відповідно до п.15.5 розділу VІІІ перехідних положень ЦПК України: апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвали суду не були вручені у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення суду виготовлено 25.01.2021 р.

Позивачка: ОСОБА_1 - АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 - АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 .

Суддя: І.К. Ізмайлов