Справа № 148/766/19
Провадження №2/148/103/21
У Х В А Л А
21 січня 2021 року Тульчинський районний суд
Вінницької області
в складі: головуючого судді Ковганича С.В. при секретарі Мрочко Т.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Тульчині за правилами спрощеного позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 до Тульчинської районної державної адміністрації Вінницької області, третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю "АгроЕталон Плюс" про визнання протиправним, незаконним та скасування розпорядження голови Тульчинської РДА,
В провадженні суду знаходиться вищевказана справа.
В судове засідання позивач та його представник не з`явилися, подавши до суду заяви, згідно яких просили відкласти розгляд справи в зв`язку із запровадженням локдауну з 8 по 24 січня включно.
Відповідач - представник Тульчинської районної державної адміністрації Вінницької області в судове засідання не з`явився. В матеріалах спраи наявна заява від нього, згідно якої він просить розгляд даної справи провести за відсутності представника Тульчинської районної державної адміністрації.
Третя особа- представник ТОВ "АгроЕталон Плюс" в судове засідання не з`явився, подавши до суду заяву, згідно якої просить залишити позов без розгляду на підставі п.3 ч.1 ст.257 ЦПК України, так як позивач неодноразово не з`являється в судові засідання, надаючі безпідставні заяви про відкладення справи безпосередньо перед судовими засіданнями. Також просить вирішити питання про стягнення з позивача судових витрат у відповідності до поданих документів.
Відповідно до ст. 247 ЦПК України в зв`язку з неявкою учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Враховуючи наведене, беручи до уваги, що справу розглянути у відсутність позивача та його представника неможливо, суд вважає, що позовну заяву слід залишити без розгляду, виходячи з наступного.
Ухвалою суду від 22.04.2019 відкрито провадження у справі, вирішено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.
З моменту відкриття провадження у справі минуло більше півтора роки та було проведено лише три судових засідання, зокрема 25.07.2019, 28.10.2019 та 29.01.2020. В свою чергу, розгляд справи призначався до слухання неодноразово, в тому числі і на 27.11.2020 та 21.01.2021, однак, ні позивач, ні його представник, будучи належним чином повідомленими про день, час та місце розгляду справи, про що свідчать наявні в матеріалах справи розписка (а.с.172, 186), телефонограми (а.с.180, 188) повторно в судові засідання не з`явилися, а також не подали до суду заяви про розгляд справи в їх відсутність. Позивач неодноразово писав заяви про відкладення розгляду справи, посилаючись на недопущення розповсюдження коронавірусу та вказував в одній із заяв, що він захворів, а в іншій, що знаходиться на самоізоляції. Між тим, будь-яких доказів щодо своєї хвороби останній суду так і не надав.
При цьому судом враховано, що постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби СОVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 " з 12.03.2020 до 22.05.2020 на всій території України встановлено карантин.
Згодом, постановами Кабінету Міністрів України від 20.05.2020 №392, від 22.07.2020 № 641, від 09.12.2020 №1236 продовжено дію карантину на всій території України до 28.02.2021. Дані постанови містять обмеження та заборони діяльності окремих суб`єктів господарювання, проте вони не встановлюють припинення діяльності суду.
В п.п. 10 п.2 постанови Кабінету Міністрів України від 09.12.2020 №1236 визначено, що на території України на період дії карантину запроваджуються обмежувальні протиепідемічні заходи, а саме забороняється: здійснення регулярних та нерегулярних перевезень пасажирів автомобільним транспортом, зокрема перевезень пасажирів на міських автобусних маршрутах у режимі маршрутного таксі, в електричному (трамвай, тролейбус), залізничному транспорті, у міському, приміському, міжміському, внутрішньообласному та міжобласному сполученні, в кількості більшій, ніж кількість місць для сидіння, що передбачена технічною характеристикою транспортного засобу і визначена в реєстраційних документах на такий транспортний засіб.
Відтак, прямої заборони перевезень пасажирів автомобільним транспортом, зокрема перевезень пасажирів на міських автобусних маршрутах у режимі маршрутного таксі на даний час не встановлено. Окрім того, і позивач і його представник проживають в м.Тульчині.
Наведене свідчить про відсутність перешкод у реалізації позивача та його представника своїх процесуальних прав.
В той же час суд звертає увагу на те, що за положеннями статті 129 Конституції, статті 2 ЦПК України одним із завдань судочинства є своєчасний розгляд справи, що відповідає положенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згідно з якою кожен має право на справедливий розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом.
Відповідно до ч.1 ст.44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.
На осіб, які беруть участь у справі, покладається загальний обов`язок - добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки. При цьому під добросовісністю необхідно розуміти таку реалізацію прав і виконання обов`язків, що передбачають користування правами за призначенням, здійснення обов`язків у межах, визначених законом, недопустимість посягання на права інших учасників цивільного процесу, заборона зловживати наданими правами.
В свою чергу, явка сторони в судове засідання є суб`єктивним процесуальним правом, і як кожне суб`єктивне право це гарантовані законом вид і міра можливої або дозволеної поведінки особи і реалізація суб`єктивного права залежить від розсуду, бажання і волі уповноваженої особи.
Відповідно до п.3 ч.1 ст. 257 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення заяви без розгляду, якщо належним чином повідомлений позивач повторно не з`явився в судове засідання або не повідомив про причини неявки, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і його нез`явлення не перешкоджає розгляду справи.
Отже, відповідно до зазначеної норми закону залишення позову без розгляду у випадку повторної неявки позивача в судове засідання є можливим лише за сукупності певних установлених законом умов: належного повідомлення позивача про час та місце судового засідання; повторної неявки позивача в судове засідання; ненадходження від позивача заяви про розгляд справи за його відсутності.
При цьому, діюче цивільне процесуальне законодавство не пов`язує обов`язок суду залишити заяву без розгляду з поважністю повторної неявки позивача в судове засідання, яке в даному випадку до уваги не береться.
Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
Ратифікуючи зазначену Конвенцію Україна взяла на себе зобов`язання гарантувати кожній особі права та свободи, закріплені в Конвенції, включаючи право на справедливий судовий розгляд протягом розумного строку.
З аналізу зазначених норм Конвенції та практики Європейського суду вбачається, що питання про порушення ст. 17 Конвенції, яка закріплює один із основоположних принципів Конвенції - принцип неприпустимості зловживання правами, може поставати лише у сукупності з іншою статтею Конвенції, положення якої у конкретному випадку дають підстави для висновку про зловживання особою наданим їй правом.
Окрім цього, практика Європейського суду з прав людини визначає, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.
У рішенні від 07.07.1989у справі "Юніон Аліментаріа Сандерс С. А. проти Іспанії" ЄСПЛ вказав, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.
Також, Верховний Суд у постанові від 21.09.2020 у справі № № 658/1141/18 роз`яснив, що процесуальний закон не вказує на необхідність врахування судом поважності причин повторної неявки позивача до суду. Такі положення процесуального закону пов`язані із принципом диспозитивності цивільного судочинства, у відповідності до змісту якого особа, яка бере участь у справі, самостійно розпоряджається наданими їй законом процесуальними правами.
Зазначені наслідки настають незалежно від причин повторної неявки, які можуть бути поважними. Таким чином, навіть маючи докази поважності причин неявки позивача, суд повинен залишати позовну заяву без розгляду. Зазначена норма дисциплінує позивача, як ініціатора судового розгляду, стимулює його належно користуватися своїми правами та не затягувати розгляд справи.
Суд зауважив, що правове значення в даному випадку має лише належне повідомлення позивача про день та час розгляду справи, повторність неявки в судове засідання та неподання заяви про розгляд справи за відсутності позивача.
Таким чином, неявка в судові засідання позивача та його представника, які вважаються належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду справи, дає підстави стверджувати про неналежне здійснення ними своїх процесуальних прав і виконання процесуальних обов`язків, що виразилися у відсутності інтересу до поданого до суду позову, що в свою чергу призвело до затягування розгляду справи, яка тривалий час не може бути вирішена по суті виниклого спору.
Відповідно до ч.4 ст.12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.
Аналізуючи вищевикладене, беручи до уваги, що позивач та його представник, будучи належним чином повідомленими про час, день і місце судових засідань повторно не з`явились до суду, заяви про розгляд справи за їх відсутності до суду не надали, враховуючи розумність строків розгляду справи, суд приходить до висновку про необхідність залишення позовної заяви без розгляду у зв`язку з повторною неявкою позивача та його представника у судове засідання.
Суд роз`яснює сторонам, що відповідно до ч.2 ст.257 ЦПК України особа, позов якої залишено без розгляду, після усунення умов, що були підставою для залишення заяви без розгляду, має право звернутися до суду повторно.
Відповідно до ч.3 ст.257 ЦПК України в ухвалі про залишення позову без розгляду можуть бути вирішені питання про розподіл між сторонами судових витрат.
Судом враховано, що представник третьої особи просив вирішити питання про стягнення з позивача судових витрат.
Вирішуючи питання щодо розміру судових витрат, понесених третьою особою, судом враховано наступне.
Відповідно до ч.12 ст.141 ЦПК України судові витрати третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, стягуються на її користь із сторони, визначеної відповідно до вимог цієї статті, залежно від того заперечувала чи підтримувала така особа заявлені позовні вимоги.
З матеріалів справи вбачається, що представники третьої особи проти позовних вимог заперечували, а тому на думку суду судові витрати, понесенні третьою особою, слід стягнути з позивача.
Статтею 59 Конституції України гарантується кожному право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.
Відповідно до ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.
Виходячи зі змісту ч.2 ст.137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката складаються з гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану із справою, включаючи підготовку її до розгляду, збір доказів, обсяг наданих послуг і виконаних робіт та їх вартість, що сплачена відповідною стороною. Розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення витрат, з урахуванням детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено у п. 95 рішення у справі «Баришевський проти України» від 26.02.2015, п.п. 34-36 рішення у справі «Гімайдуліна і інших проти України» від 10.12.2009, п. 80 рішення у справі «Двойних проти України» від 12.10.2006, п. 88 рішення у справі «Меріт проти України» від 30.03.2004 заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.
Верховний Суд у своїй постанові від 03.05.2018 в справі №372/1010/16-ц дійшов висновку, що якщо стороною буде документально доведено, що нею понесені витрати на правову допомогу, а саме, надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат, стороні на користь якої ухвалено судове рішення.
В судовому засіданні знайшло своє підтвердження понесення третьою особою витрат на професійну правничу допомогу, яка надавалась ТОВ "АгроЕталон Плюс"їх представником - адвокатом Кіцулою В.І., про що свідчать: копія договору про надання правничої допомоги від 17.05.2019 (а.с.55-56), розрахунок вартості витрат (суми гонорару) за надану правничу допомогу (детальний опис наданих послуг) від 21.01.2021 (а.с.192), квітанція до прибуткового касового ордеру №1 від 21.01.2021 (а.с.193), квітанція до прибуткового касового ордеру №42 від 27.11.2020 (а.с.194), квітанція до прибуткового касового ордеру №13 від 17.05.2019 (а.с.193).
На підставі викладеного, керуючись ст. 59 Конституції України, ч.1, 3 ст.133, ч.2 ст.137, ч.12 ст.142, п. 3 ч.1, 3 ст. 257 ЦПК України, суд,-
П О С Т А Н О В И В :
Позовну заяву ОСОБА_1 до Тульчинської районної державної адміністрації Вінницької області, третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю "АгроЕталон Плюс" про визнання протиправним, незаконним та скасування розпорядження голови Тульчинської РДАзалишити без розгляду.
Копію ухвали до відома надіслати учасникам справи.
Ухвала суду може бути оскаржена до Вінницького апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складання шляхом подачі апеляційної скарги через Тульчинський районний суд Вінницької області. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя: