Справа № 201/3641/21
Провадження № 2/201/2149/2021
РІШЕННЯ

Іменем України

(заочне)

01 жовтня 2021 року м. Дніпро

Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська у складі головуючого судді Наумової О.С., за участю секретаря судового засідання Моренко Д.Г., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська в м. Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,

ВСТАНОВИВ:

13.04.2021р. ОСОБА_1 звернулася із позовною заявою до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням (а.с. 1-2).

Ухвалою судді Наумової О.С. від 05.08.2021р. відкрито провадження у справі, вирішено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін (а.с. 13).

В обґрунтування позовних вимог позивачка посилалася на те, що вона з 08.07.1995р. перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 . Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 28.01.2005р. по справі №2-691/2005 шлюб розірвано. У період шлюбу подружжя проживало у квартирі АДРЕСА_1 , де були зареєстровані. Квартира належить позивачці на праві власності на підставі нотаріально посвідченого договору дарування від 27.01.2005р. Після розірвання шлюбу відповідач виїхав з квартири і до цього часу його місце проживання не відоме. За увесь час відповідач жодного разу не з`являвся за місцем реєстрації, особисті речі відповідача у квартирі відсутні. Актом від 25.03.2021р., складеним сусідами підтверджено, що відповідач не проживає у квартирі з квітня 2005 року. Натомість реєстрація відповідача ускладнює реалізацію позивачкою права власності на квартири.

На підставі викладеного, просила визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням.

Представник позивачки адвокат Явтушенко О.А. (діє на підставі ордеру від 30.08.2021р. а.с. 19) надала 30.08.2021р. заяву, у якій просила справу розглядати без її участі, позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала (а.с. 16).

Відповідач ОСОБА_2 в судові засідання не з`явився, про дату, час та місце слухання повідомлявся належним чином (а.с. 15, 21, 24-26). Судові повістки повернуті до суду з відміткою пошти «за закінченням терміну зберігання».

Отже, належним чином повідомлений про розгляд справи судом, відповідач в судові засідання повторно не з`явилась, про причини своєї неявки суду не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності не надав, з клопотанням про відкладення розгляду справи до суду не звертався, а також не скористався правом надання заперечень проти позову.

Згідно з ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Враховуючи, що відповідач, виходячи з положень ч. 8, ч. 11 ст. 128 ЦПК України, вважається належним чином повідомленим про дату, час і місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, згідно зі ст. 280 ЦПК України, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).

Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України, враховуючи неявку в судове засідання всіх учасників справи, розгляд справи здійснюється без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Суд, розглянувши матеріали справи і оцінивши наявні в справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні (стаття 89 ЦПК України), вирішуючи справу, виходить з такого.

Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч. 1 ст. 4 ЦПК України).

Законодавець у ч. 1 ст. 16 ЦК України установив, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а в ч. 2 цієї статті визначив способи здійснення захисту цивільних прав та інтересів судом.

Згідно з ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном, яким відповідно до ч.1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується та розпоряджається на власний розсуд.

Судом встановлено, що позивачка ОСОБА_1 є власником квартири за адресою: АДРЕСА_2 , на підставі договору дарування, укладеного між ОСОБА_2 (даруватель) і ОСОБА_1 (обдарована), посвідченого 27.01.2005р. нотаріусом Дніпропетровського МНО Поповою І.В. за реєстровим № 61 (а.с. 6-7).

ОСОБА_1 і ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі з 08.07.1995р. Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 28.01.2005 р. по справі №2-691/2005 шлюб розірвано (а.с. 9).

ОСОБА_2 зареєстрований у вказаній квартирі, що видно з довідки № 3549 про склад сім`ї від 02.04.2021р. (а.с. 5).

Згідно складеного сусідами акту від 25.03.2021р., ОСОБА_2 не проживає у квартирі АДРЕСА_1 з квітня 2005 року (а.с. 4).

Як вказує позивачка, стосунки з відповідачем припинені, відповідач не проживає в квартирі, його особистих речей в квартирі немає, квартирою не цікавиться.

Відповідно ч. 1 ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно з ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Аналіз вищевказаних статей дає можливим зробити висновок, що член сім`ї втрачає право користування житлом у разі відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права володіння та користування своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом виселення особи, яка без достатніх підстав займає належну власнику квартиру чи домоволодіння.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» № 1382-ІV зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.

Як вбачається з указаної норми, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою.

З урахуванням вищевикладеного, з огляду на те, що відповідач самостійно з реєстраційного обліку не знімається, хоча не проживає у квартирі понад один рік, суд вважає за можливе задовольнити вимоги ОСОБА_1 .

Згідно ст. 141 ЦПК України з відповідача необхідно стягнути на користь позивачки суми сплаченого судового збору у розмірі 908,00 грн. (а.с. 3).

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 4, 10, 12, 13, 19, 76-81, 89, 128-131, 141, ч. 4 ст. 223, ч. 2 ст. 247, ст.ст. 259, 263-265, ч. 2, 3 ст. 274, ч. 5 ст. 279, ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) таким, що втратив право користування житловим приміщенням квартирою, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 908,00 грн.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 289 ЦПК України, а саме, заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача про перегляд заочного рішення, яка може бути подана відповідачем протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення суду може бути оскаржено позивачем протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду.

Повний текст рішення складений 08 жовтня 2021 року.

Суддя Наумова О.С.