ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 листопада 2021 року

м. Черкаси

Справа № 693/428/21
Провадження № 22-ц/821/1943/21
Категорія: 304090000

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої: Карпенко О.В.

суддів: Бородійчука В.Г., Василенко Л.І.

за участю секретаря: Винник І.М.

учасники справи:

позивач: Акціонерне товариство «Акцент Банк»

відповідач: ОСОБА_1

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу, подану представником акціонерного товариства «Акцент-Банк» адвокатом Омельченком Євгенієм Володимировичем на заочне рішення Жашківського районного суду Черкаської області від 7 вересня 2021 року (ухваленого в приміщенні Жашківського районного суду Черкаської області під головуванням судді Коцюбинської Ю.Д.) у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства «Акцент-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

в с т а н о в и в :

Короткий зміст позовних вимог

06 травня 2021 року акціонерне товариство «Акцент-Банк» - звернулося до Жашківського районного суду Черкаської області із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 30 вересня 2019 року ОСОБА_1 приєдналася до Умов та Правил надання банківських послуг в АТ «А-Банк» з метою укладання кредитного договору № б/н та отримання кредитної картки.

На підставі вказаної Анкети-Заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, вказує АТ «А-Банк», ОСОБА_1 було надано кредит у вигляді встановлення кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 44,40% річних на суму залишку заборгованості за кредитом.

Позивач вказує, що відповідачка ОСОБА_1 підтвердила свою згоду на те, що підписана нею Анкета-Заява про приєднання до Умов та Правил надання Банківських послуг у АТ «А-Банк» разом з Умовами та правилами і Тарифами, які викладені на банківському сайті https://a-bank.com.ua, складає між нею та Банком кредитний договір, що підтверджується власноручним підписом позичальника у заяві.

АТ «А-Банк» зазначає, що свої зобов`язання за Договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачці кредит у розмірі відповідно до умов Договору, проте, ОСОБА_1 взяті на себе зобов`язання належним чином не виконала, грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом не надала.

У зв`язку із невиконанням ОСОБА_1 взятих на себе зобов`язань за кредитним договором № б/н від 30 вересня 2019 року, вказує банк, утворилася заборгованість, загальна сума якої на 27 січня 2021 року становить 21496,70 грн. і яка складається з наступного: 13560,48 грн. заборгованість за кредитом; 7686,22 грн. заборгованість по відсоткам; 250,00 грн. штрафи.

Посилаючись на викладене та приймаючи до уваги, що позичальник ОСОБА_1 не приймає заходів, направлених на погашення існуючої заборгованості, АТ «А-Банк» звернулося до Жашківського районного суду Черкаської області із даним позовом та просило постановити судове рішення, яким стягнути із ОСОБА_1 на користь АТ «А-Банк» заборгованість у загальному розмірі 21 496,70 грн. за кредитним договором № б/н від 30 вересня 2019 року, а також понесені банком судові витрати у розмірі 2270,00 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Заочним рішенням Жашківського районного суду Черкаської області від 07 вересня 2021 року позовні вимоги - задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Акцент-Банк» заборгованість за тілом кредиту в сумі 13560,48 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Акцент-Банк» судовий збір в розмірі 1430,10 грн.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Рішення суду першої інстанції, зокрема, мотивоване тим, що у підписаній сторонами анкеті-заяві, відсутні умови договору про встановлення відповідальності позичальника у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.

Крім того, за висновками суду, позивачем не надано належних підтверджень, що саме додані до позовної заяви Витяг з Умов розуміла відповідачка та ознайомилася і погодилася саме із ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг АТ «А-Банк», а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачкою кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами, та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.

Проте, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ «А-Банк» не повернуті, відповідачка ОСОБА_1 повинна повернути банку фактично отриману нею суму кредитних коштів.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі, поданій 01 жовтня 2021 року, представник АТ «Акцент-Банк» адвокат Омельченко Є.В. вважаючи, що оскаржуване рішення суду першої інстанції винесене із порушенням норм матеріального права, при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, просив суд апеляційної інстанції скасувати рішення Жашківського районного суду Черкаської області від 07 вересня 2021 року в частині відмовлених позовних вимог банку та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення позовних вимог АТ «А-Банк» в повному обсязі. Стягнути з ОСОБА_1 на користь банку судові витрати, пов`язані з поданням апеляційної скарги в розмірі судового збору.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга АТ «А-Банк», зокрема, мотивована тим, що судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення не було прийнято до уваги, що банком дотримано вимоги закону при укладенні кредитного договору з відповідачкою.

Вказує, що до позову додано паспорт споживчого кредиту за програмою «Кредитна картка», який містить інформацію про умови кредитування, строки, процентну ставку, тощо. Також зазначає, що відсутність підпису ОСОБА_1 на ньому обумовлена тим, що підписання було здійснено шляхом накладення електронного підпису за одноразовим ідентифікатором, який відправлявся на вказаний відповідачкою номер мобільного телефону.

Також особа, яка подала апеляційну скаргу вказує, що підпис відповідачки в анкеті-заяві та у паспорті споживчого кредиту свідчить про те, що ОСОБА_1 повністю погоджується з умовами кредитування та отриманням кредиту саме на таких умовах; дії з користування кредитними коштами свідчать про визнання відповідачкою заборгованості по кредиту та згоду з умовами кредитування, а розрахунок заборгованості підтверджує вказаний банком розмір боргу за кредитом.

Відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив.

Фактичні обставини справи

30 вересня 2019 року ОСОБА_1 було підписано анкету-заяву про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг в АТ «А-Банк», з метою укладання кредитного договору № б/н. На підставі вказаної анкети-заяви відповідачці ОСОБА_1 було надано кредит у вигляді встановлення кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 44,40% щомісячно на суму залишку заборгованості за кредитом.

У вказаній анкеті-заяві зазначено, що підписант згоден з тим, що дана анкета-заява разом з Умовами і Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складають між клієнтом і банком договір про надання банківських послуг які розміщено на сайті http://a-bank.com.ua.

До кредитного договору банком додано копію анкети-заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у АТ «А-Банк», яка підписана сторонами, витяг з Умов та правил надання банківських послуг у АТ «А-Банк», Тарифи користування кредитною карткою «Зелена»та паспорт споживчого кредиту за програмою «Кредитна картка». (а.с. 5 зворот, 6, 7-13, 14)

Як вбачається із вищевказаної анкети-заяви, остання містить фактично анкетні дані ОСОБА_1 , підпис позичальника та датована 30 вересня 2019 року. В даній заяві не вказано суму кредитного ліміту, процентної ставки по кредиту, проценти в місяць, щомісячної комісії, вид кредитної картки, а також розмір пені і штрафів.

На обґрунтування фактичної суми заборгованості, позивачем по справі АТ «А-Банк»надано суду розрахунок заборгованості за договором № SAMABWFC4 від 30 вересня 2019 року, укладеного між АТ «Акцент-Банк» та клієнтом ОСОБА_1 , з якого вбачається, що загальна сума заборгованості відповідачки по кредиту становить 21496,70 грн., яка складається з наступних складових: 13560,48 грн. заборгованість за кредитом; 7686,22 грн. заборгованість по відсоткам; 250,00 грн. штрафи. (а.с. 5)

Позиція Черкаського апеляційного суду

Згідно зі ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Згідно з ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Крім того, практика Європейського суду з прав людини з питань гарантій публічного характеру провадження у судових органах в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, свідчить про те, що публічний розгляд справи може бути виправданим не у кожному випадку (рішення від 08 грудня 1983 року у справі «Axen v. Germany», заява №8273/78, рішення від 25 квітня 2002 року «Varela Assalino contre le Portugal», заява № 64336/01).

Так, у випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку ЄСПЛ, є доцільнішим, ніж усні слухання, і розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. В одній із зазначених справ заявник не надав переконливих доказів на користь того, що для забезпечення справедливого судового розгляду після обміну письмовими заявами необхідно було провести також усні слухання. Зрештою, у певних випадках влада має право брати до уваги міркування ефективності й економії. Зокрема, коли фактичні обставини не є предметом спору, а питання права не становлять особливої складності, та обставина, що відкритий розгляд не проводився, не є порушенням вимоги пункту 1 статті 6 Конвенції про проведення публічного розгляду справи.

Суд апеляційної інстанції створив учасникам процесу належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів та апеляційної скарги, а також надав сторонам строк для подачі відзиву.

Крім того, кожен з учасників справи має право безпосередньо знайомитися з її матеріалами, зокрема з аргументами іншої сторони, та реагувати на ці аргументи відповідно до вимог ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга представника АТ «Акцент-Банк» адвоката Омельченка Є.В. не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Мотиви, з яких виходить Апеляційний суд, та застосовані норми права

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. (ч.1 та ч. 2 ст. 367 ЦПК України).

Судом встановлено, що 30 вересня 2019 року відповідачкою ОСОБА_1 було підписано Анкету-заяву про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг в АТ «А-Банк», у якій заповнено графи особистих даних (а.с. 5 зворот).

У вказаній анкеті-заяві зазначено, що підписант згоден з тим, що дана заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами і Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складають між клієнтом і банком договір про надання банківських послуг.

При цьому, зазначена анкета-заява не містить посилань на конкретні умови користування кредитом та його погашення, порядок нарахування та сплати відсотків за користування кредитом.

Згідно до ч. 1 ст. 626 ЦПК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Статтею 628 ЦК України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів цього виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди ст. 638 ЦК України.

У відповідності до положень ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Кредитний договір укладається у письмовій формі ч. 1 ст. 1055 ЦК України.

За статтями 526 та 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином і в установленні строки відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно до ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованою договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Особливостями договору приєднання є те, що позичальник приймає і погоджується із запропонованими кредитором умовами без права вносити свої пропозиції щодо цих умов. Виходячи з позовних вимог, саме про такий договір зазначав банк.

За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів, та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Банк, пред`являючи вимоги про стягнення із позичальника ОСОБА_1 існуючої заборгованості по кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути з ОСОБА_1 заборгованість по відсоткам за користування кредитними коштами та штраф.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі щодо розміру і порядку нарахування процентів, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором № б/н від 30 вересня 2019 року, посилався також на Умови та правила надання банківських послуг та Тарифами, які викладені на банківському сайті https://a-bank.com.ua, як невід`ємні частини спірного договору, а також на Паспорт споживчого кредиту за програмою «Кредитна картка», який містить основні умови кредитування.

Колегія суддів погоджується із посиланням суду першої інстанції на те, що позивачем не підтверджено належними доказами укладення кредитного договору саме на тих умовах, які заявлені банком у позовній заяві.

У заяві-анкеті зазначено, що відповідачка ОСОБА_1 згідна із тим, що ця заява разом із Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між нею та банком договір про надання банківських послуг, а також, що вона ознайомлена та погодилася з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані їй для ознайомлення в письмовому вигляді.

Водночас, банк додав Паспорт споживчого кредиту за програмою «Кредитна картка».

Колегія суддів звертає увагу на неможливість ідентифікації того, що наданий Паспорт споживчого кредиту за програмою «Кредитна картка», підписаний саме позичальником ОСОБА_1 , оскільки в графі підпису споживача відсутній підпис клієнта.

Також у зазначеному паспорті споживчого кредиту в графі вибору кредитних карток не визначений тип кредитної картка, яка надавалась відповідачці.

Доводи Акціонерного товариства «Акцент-Банк» про те, що відповідачкою ОСОБА_1 було підписано паспорт споживчого кредиту за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором, тому позов в оскаржуваній частині підлягає задоволенню, колегія суддів відхиляє, оскільки вказане не підтверджується належними доказами. Колегія суддів зауважує, що вказана позивачем форма ідентифікації клієнта за допомогою за номером телефону не свідчить про підписання договору за допомогою електронного підпису, форма якого визначена Законом України «Про електронний цифровий підпис».

Крім того, форма ідентифікації за номером телефону не може свідчити про підписання договору за допомогою електронного цифрового підпису, оскільки матеріали справи не містять доказів про таку ідентифікацію боржника. Визначена ідентифікація вказує лише про приєднання вказаного номеру телефону до контактних даних клієнта, та без попереднього погодження не може свідчити про домовленість сторін здійснювати операції щодо укладення електронного договору.

Посилання представника АТ «Акцент-Банк» на постанову Верховного Суду від 12 січня 2021 року у справі № 524/5556/19, де розглядалось питання, щодо електронної ідентифікації клієнта, не приймаються до уваги, оскільки правовідносини, які перебувають на розгляді апеляційного суду не релевантні правовідносинам у вказаній справі.

Також колегія суддів звертає увагу, що з наданого Банком Паспорту споживчого кредиту вбачається, що інформація, яка зазначена в паспорті зберігає чинність та є актуальною лише до 01 січня 2020 року. Більш того, зі змісту цього паспорту вбачається, що умови договору про споживчий кредит можуть відрізнятися від інформації, наведеної в цьому паспорті споживчого кредиту, та будуть залежати від проведеної кредитодавцем оцінки кредитоспроможності споживача з урахуванням, зокрема, наданої ним інформації про майновий та сімейний стан, розмір доходів, тощо.

Отже, зазначений паспорт споживчого кредиту містить узагальнену інформацію про умови кредитування та орієнтовну загальну вартість кредиту та передує укладенню кредитного договору з позичальником, оскільки передбачає проведення оцінки кредитодавцем кредитоспроможності споживача.

Як встановлено вище, Анкета-заява підписана позичальником, не містить домовленості сторін про сплату процентів за користування кредитними коштами, штрафів за несвоєчасне погашення кредиту та посилання на паспорт споживчого кредиту, як складову договору.

Отже, зазначений паспорт споживчого кредиту, як це передбачено ст.7 Закону України «Про споживче кредитування» є лише рекламою споживчого кредиту і передує укладенню самого договору, та як правило містить узагальнену інформацію про умови кредитування, орієнтовану загальну вартість кредиту та максимальний строк, на який надається кредит.

Саме по собі підписання відповідачем паспорту споживчого кредиту без підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу умови та правила банківських послуг висновку суду першої інстанції про безпідставність вимог банку щодо стягнення заборгованості за відсотками та штрафом не спростовує і не впливає на законність оскаржуваного рішення у цій частині.

Таким чином, Паспорт споживчого кредиту містить узагальнену інформацію про умови кредитування та орієнтовану загальну вартість кредиту та не може розцінюватись як доказ про узгодження між сторонами конкретних умов кредитування.

Матеріали справи також не містять підписаних відповідачкою ОСОБА_1 інших документів, що є обов`язковими складовими договору надання банківських послуг. Так, Умови та Правила надання банківських послуг та тарифи банку, пред`явлені банком в додатку до позовної заяви, не містять підпису клієнта банку.

Також матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг розуміла ОСОБА_1 та ознайомилася і погодилася саме із ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг.

Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.

Апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення із ОСОБА_1 на користь АТ «А-Банк» заборгованості по процентам, за користування кредитними коштами, а також відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань, оскільки вони відповідають правовим висновкам, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 у справі №342/180/17 (провадження № 14-131цс19).

Однак, враховуючи той факт, що фактично отримані та використані позичальником кошти у добровільному порядку АТ «А-Банк» в повному обсязі не повернуті, а також приймаючи до уваги вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, апеляційний суд приходить до висновку, що позивач вправі вимагати захисту своїх прав через суд шляхом зобов`язання виконання боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.

Факт користування ОСОБА_1 кредитними коштами знайшов своє об`єктивне підтвердження у матеріалах справи.

Відповідачка про втрату картки не заявляла, з заявами щодо несанкціонованого використання коштів до банку не зверталася, користувалася кредитними коштами.

Таким чином, суд першої інстанції розглянув позов саме в межах заявлених АТ «А-Банк»вимог і на підставі доказів, поданих позивачем і прийшов до аргументованого висновку про наявність правових підстав лише для часткового задоволення вимог АТ «А-Банк», а саме в частині стягнення із ОСОБА_1 на користь банку заборгованості за тілом кредиту в сумі 13560,48 грн.

Інші доводи апеляційної скарги АТ «А-Банк» суттєвими не являються, носять суб`єктивний характер і правильності висновків суду першої інстанції не спростовують.

У відповідності до вимог ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає, що постановлене у справі рішення є законним та обґрунтованим і підстав для його зміни чи скасування за наведеними у скарзі доводами, не вбачає.

Судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом судового рішення в апеляційній інстанції, розподілу не підлягають, оскільки апеляційна скарга залишається без задоволення.

Керуючись ст.ст. 258, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу, подану представником Акціонерного товариства «Акцент Банк» адвокатом Омельченком Євгенієм Володимировичем залишити без задоволення.

Заочне рішення Жашківського районного суду Черкаської області від 7 вересня 2021 року у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства «Акцент-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості залишити без змін.

Судові витрати, понесені у зв`язку із переглядом справи у суді апеляційної інстанції залишити за особою, яка подала апеляційну скаргу.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів в порядку та за умов, визначених ЦПК України.

Головуюча О.В. Карпенко

Судді В.Г. Бородійчук

Л.І. Василенко

/текст постанови суду виготовлений 23 листопада 2021 року/