Ухвала

Іменем України

27 січня 2021 року

м. Київ

справа № 520/175/14-ц

провадження № 61-16671ск20

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Ступак О. В. (суддя-доповідач), Гулейкова І. Ю., Усика Г. І.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 26 грудня 2019 року та постанову Одеського апеляційного суду від 29 вересня 2020 року у справі за скаргою ОСОБА_1 на дії державного виконавця Першого Київського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області Алієва Айдина Тапдигалі Огли, заінтересована особа - ОСОБА_2 ,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на дії головного державного виконавця Першого Київського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області (далі - Перший Київський ВДВС ГТУЮ в Одеській області) Алієва А. Т. О., заінтересована особа - ОСОБА_2 .

Свої вимоги заявник обґрунтовував тим, що рішенням Київського районного суду м. Одеси від 14 грудня 2015 року у справі № 520/175/14 з нього та ОСОБА_3 у солідарному порядку стягнуто заборгованість за кредитним договором від 07 серпня 2006 року у розмірі 469 440,37 дол. США, що еквівалентно 3 752 236,87 грн.

Судове рішення у цій справі набрало чинності 25 грудня 2015 року й відповідно право на пред`явлення його до виконання закінчилося 25 грудня 2018 року.

11 червня 2018 року судом першої інстанції виданий виконавчий лист, який пред`явлено до виконання ОСОБА_2 , який не є представником банка або стягувачем, а тому постанова державного виконавця Алієва А. Т. О про відкриття виконавчого провадження від 15 січня 2019 року скасована постановою керівника органу примусового виконання.

01 серпня 2019 року державний виконавець Першого Київського ВДВС ГТУЮ в Одеській області Алієв А. Т. О. повторно відкрив виконавче провадження № 59685598 на підставі ухвали Київського районного суду м. Одеси від 13 червня 2019 року про заміну сторони виконавчого провадження із Aкціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» (далі - АТ «Райффайзен Банк Аваль») на ОСОБА_2 , яка не набрала законної сили.

Посилаючись на те, що ухвала Київського районного суду м. Одеси від 13 червня 2019 року не набрала законної сили, виконавчий лист до органу примусового виконання подано ОСОБА_2 з пропущенням строку його пред`явлення до виконання; ОСОБА_2 задовольнив свою вимогу позасудовим врегулюванням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, ОСОБА_1 просив визнати неправомірною та скасувати постанову державного виконавця Алієва А. Т. О. від 01 серпня 2019 року про відкриття виконавчого провадження та закрити провадження.

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 26 грудня 2019 року, залишеною без змін постановою Одеського апеляційного суду від 29 вересня 2020 року, у задоволенні скарги ОСОБА_1 відмовлено.

02 листопада 2020 року ОСОБА_1 подав до Верховного Суду касаційну скаргу на ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 26 грудня 2019 року та постанову Одеського апеляційного суду від 29 вересня 2020 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення та передати справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвалою Верховного Суду від 24 листопада 2020 року у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про відстрочення сплати судового збору відмовлено. Касаційну скаргу залишене без руху та надано строк на усунення недоліків, а саме: сплатити судовий збір.

Ухвалою Верховного Суду від 28 грудня 2020 року продовжено ОСОБА_1 строк для усунення недоліків касаційної скарги.

У січні 2021 року на електрону адресу Верховного Суду від ОСОБА_1 надійшли матеріали на усунення недоліків, а саме: квитанція про сплату судового збору.

Таким чином, недоліки касаційної скарги усунуто.

У відкритті касаційного провадження необхідно відмовити з таких підстав.

Пунктом 3 частини першої статті 389 ЦПК України передбачено, що учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку ухвали суду першої інстанції, вказані у пунктах 3, 6, 7, 15, 16, 22, 23, 27, 28, 30, 32 частини першої статті 353 цього Кодексу, після їх перегляду в апеляційному порядку.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з частиною четвертою статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Із матеріалів касаційної скарги, змісту оскаржуваних судових рішень вбачається, що скарга є очевидно необґрунтованою, правильне застосування судом норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Такого висновку суд дійшов з огляду на таке.

Судами встановлено, що заочним рішенням Київського районного суду м. Одеси від 14 грудня 2015 року стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_4 на користь АТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованість за кредитним договором від 07 серпня 2006 року № 014/0014/82/62326 у розмірі 469 440,37 дол. США, що еквівалентно 3 752 236,87 грн.

11 червня 2018 року Київським районним судом м. Одеси видані виконавчі листи про стягнення з ОСОБА_1 та ОСОБА_4 заборгованості за кредитним договором, у якому зазначено, що він може бути пред`явлений до виконання протягом трьох років.

Згідно з договором про відступлення права вимоги за договором іпотеки від 24 липня 2018 року та договором відступлення прав вимоги від 24 липня 2018 року AT «Райффайзен Банк Аваль» відступило Публічному акціонерному товариству «Оксі Банк» (далі - ПАТ «Оксі Банк») право вимоги за кредитним договором від 07 серпня 2006 року №014/0014/82/62326, укладеним із ОСОБА_1

24 липня 2018 року ПАТ «Оксі Банк» відступило право вимоги за договором іпотеки за зазначеним кредитним договором Товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Укрфінанс груп» (далі - ТОВ «ФК «Укрфінанс груп») відповідно до договору про відступлення права вимоги.

26 липня 2018 року ТОВ «ФК «Укрфінанс груп» на підставі договору про відступлення права вимоги за договором іпотеки № 26-07/18/1, право вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором № 014/0014/82/62326 відступлена ОСОБА_2 .

Згідно з витягом з державного реєстру прав на нерухоме майно рішенням державного реєстратора від 27 вересня 2018 року ОСОБА_2 задовольнив свою вимогу про стягнення заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, ставши власником майна боржників ОСОБА_5 - квартирою АДРЕСА_1 .

22 грудня 2018 року ОСОБА_2 подав заяву до Першого Київського ВДВС ГТУЮ в Одеській області про примусове виконання виконавчого листа від 11 червня 2018 року.

Постановою державного виконавця Алієва А. Т. О. від 15 січня 2019 року відкрито виконавче провадження за вказаною заявою, а також винесена постанова про арешт майна боржника ОСОБА_1 .

Постановою в. о начальника Першого Київського ВДВС ГТУЮ в Одеській області Кочмара В. В. від 13 березня 2019 року скасовано постанови державного виконавця ОСОБА_6 про відкриття виконавчого провадження від 15 січня 2019 року, про арешт майна боржника від 15 січня 2019 року та зобов`язано його негайно вжити заходи, передбачені Законом України «Про виконавче провадження».

Вказана постанова мотивована тим, що відкриття виконавчого провадження здійснено з порушенням вимог чинного законодавства, а саме: визначено стягувачом фізичну особу, яка на момент подачі заяви про відкриття виконавчого провадження не володіла процесуальним статусом стягувача згідно з виконавчого листа, та повинна була спочатку звернутися до суду із заявою про зміну сторони виконавчого провадження, у зв`язку з набуттям статусу кредитора згідно з договором про відступлення прав вимоги від 26 липня 2018 року № 26-07/18/1.

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 13 червня 2019 року замінено сторону виконавчого провадження із AT «Райффайзен Банк Аваль» на ОСОБА_2

01 липня 2019 року ОСОБА_1 оскаржив зазначену ухвалу безпосередньо до апеляційного суду, проте не довів про це до 01 серпня 2019 року Перший Київський ВДВС ГТУЮ в Одеській області.

Постановою Одеського апеляційного суду від 07 квітня 2020 року ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 13 червня 2019 року скасовано та ухвалено нове рішення про відмову ОСОБА_2 у задоволенні заяви про заміну сторони виконавчого провадження.

31 липня 2019 року стягувачем ОСОБА_2 повторно подано заяву про примусове виконання виконавчого листа, виданого судом першої інстанції 11 червня 2018 року, до якої, крім виконавчого листа, додано копію ухвали Київського районного суду м. Одеси від 13 червня 2019 року про заміну сторони виконавчого провадження із АТ «Райффайзен Банк Аваль» на ОСОБА_2 та із відміткою, що судове рішення набрало законної сили.

01 серпня 2019 року державним виконавцем Першого Київського ВДВС ГТУЮ в Одеській області Алієвим А. Т. О. повторно відкрито виконавче провадження № 59685598, де стягувачем зазначено ОСОБА_2 .

Сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду зі скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи (стаття 447 ЦПК України).

Згідно з частиною першою статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до частини першої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

За змістом частин першої, другої статті 22 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року (у редакції, чинній на момент набрання законної сили заочним рішенням Київського районного суду м. Одеси від 14 грудня 2015 року) виконавчі документи можуть бути пред`явлені до виконання в строк протягом року, якщо інше не передбачено законом. Строки, встановлені для виконання судових рішень, рахуються з наступного дня після набрання рішенням законної сили.

05 жовтня 2016 року набрав чинності Закон України від 02 червня 2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження».

Частинами першою, другою статті 12 вказаного Закону встановлено, що виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців.

Строки, зазначені в частині першій цієї статті, встановлюються для виконання рішення з наступного дня після набрання ним законної сили чи закінчення строку, встановленого в разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення, а якщо рішення підлягає негайному виконанню - з наступного дня після його прийняття.

Згідно з пунктом 5 Розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року виконавчі документи, видані до набрання чинності цим Законом, пред`являються до виконання у строки, встановлені цим Законом.

З аналізу змісту пункту 5 Розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року вбачається, що положення цього закону застосовуються до виконавчих документів, строк пред`явлення до виконання за якими не сплинув на час набрання чинності цим законом.

Згідно з пунктом 1 частини четвертої статті 12 Закону України «Про виконавче провадження» строки пред`явлення виконавчого документа до виконання перериваються у разі пред`явлення виконавчого документа до виконання. У разі повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення строк пред`явлення такого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення, а в разі повернення виконавчого документа у зв`язку із встановленою законом забороною щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, а також проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, - з дня закінчення строку дії відповідної заборони.

Тобто після переривання строку пред`явлення виконавчого документа до виконання у зв`язку з його пред`явленням до виконання перебіг строку починається заново з наступного дня після його повернення. Час, що минув до переривання строку, до нового строку не зараховується.

Враховуючи те, що на момент набрання чинності Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року строк пред`явлення до виконання виконавчого документу за заочним рішенням Київського районного суду м. Одеси від 14 грудня 2015 року не сплив, суд апеляційної інстанції, частково змінюючи ухвалу суду першої інстанції, обґрунтовано виходив із того, що на вказані правовідносин поширюється трирічний строк пред`явлення виконавчого документу до виконання.

З огляду на те, що заочне рішення Київського районного суду м. Одеси від 14 грудня 2015 року набрало законної сили 25 грудня 2015 року, то останнім днем пред`явлення виконавчого листа до виконання є 25 грудня 2018 року.

Встановивши, що 22 грудня 2018 року ОСОБА_2 вперше подав заяву державному виконавцю про примусове виконання виконавчого листа від 11 червня 2018 року, виданого на виконання заочного рішення Київського районного суду м. Одеси від 14 грудня 2015 року, за яким 15 січня 2019 року державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, яка у подальшому 13 березня 2019 року була скасована, суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку про те, що ОСОБА_2 не пропущений строк пред`явлення виконавчого листа до виконання.

Також суд апеляційної інстанції обґрунтовано виходив із того, що у зв`язку із пред`явленням ОСОБА_2 до виконання виконавчого листа від 11 червня 2018 року строк пред`явлення виконавчого документа до виконання перервався та почався заново із наступного дня після його повернення, а саме 14 березня 2019 року, а тому 31 липня 2019 року повторно звернувшись із заявою про відкриття виконавчого провадження, ОСОБА_2 не пропустив зазначений строк.

Верховний Суд погоджується із висновком судів попередніх інстанцій про те, що скасування в апеляційному порядку ухвали Київського районного суду м. Одеси від 13 червня 2019 року, якою замінено стягувача із АТ «Райффайзен Банк Аваль» на ОСОБА_2 , за встановлених у справі обставинахне є підставою для скасування постанови державного виконавця про відкриття виконавчого провадження від 31 липня 2019 року, оскільки державний виконавець отримав завірену належним чином копію вказаної ухвали від 13 червня 2019 року із відміткою про те, що вона набрала законної сили, на момент винесення постанови про відкриття виконавчого провадження вказане судове рішення не було скасовано, а тому у державного виконавця не було підстав для відмови у відкритті виконавчого провадження через те, що ухвала є не чинною.

У такому випадку заявник не позбавлений права звернутися із заявою про закриття виконавчого провадження із тих підстав, що постановою Одеського апеляційного суду від 07 квітня 2020 року ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 13 червня 2019 року скасовано та ухвалено нове рішення про відмову ОСОБА_2 у задоволенні заяви про заміну сторони виконавчого провадження.

Посилання заявника у касаційній скарзі на те, що заява ОСОБА_2 про відкриття виконавчого провадження за виконавчим листом від 11 червня 2018 року надійшла до державного виконавця 15 січня 2019 року, а тому строк на пред`явлення виконавчого листа до виконання пропущений, є безпідставними з огляду на таке.

Строк не вважається пропущеним, якщо до його закінчення заява, скарга, інші документи чи матеріали або грошові кошти здані на пошту чи передані іншими відповідними засобами зв`язку (частина шоста статті 124 ЦПК України).

При вирішенні питання про дотримання особою процесуальних строків значення має саме дата подання відповідного документа, а не дата його отримання адресатом. У випадку, якщо документ поданий особою у межах встановлених строків, проте отриманий адресатом після його спливу, то відсутні підстави вважати, що особою пропущений строк.

Судами встановлено, а заявником не спростовано, що ОСОБА_2 подав заяву про примусове виконання виконавчого листа 22 грудня 2018 року.

За таких обставин відсутні підстави вважати, що строк пред`явлення виконавчого документа до виконання пропущений.

Доводи, наведені в обґрунтування касаційної скарги, не спростовують висновків судів попередніх інстанцій та по своїй суті зводяться до неправильного тлумачення заявником норм права.

Із змісту касаційної скарги, оскаржуваних судових рішень вбачається, що скарга є необґрунтованою, правильне застосовування судами норм матеріального та процесуального права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, розгляд зазначеної скарги не має значення для формування єдиної правозастосовної практики, а наведені у ній доводи не дають підстав для висновку щодо незаконності та неправильності судових рішень.

Отже, оскаржувані судові рішення є законними та обґрунтованими, постановленими із додержанням норм матеріального та процесуального права, підстави для їх скасування відсутні.

Керуючись частиною четвертою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 26 грудня 2019 року та постанову Одеського апеляційного суду від 29 вересня 2020 року у справі за скаргою ОСОБА_1 на дії державного виконавця Першого Київського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області Алієва Айдина Тапдигалі Огли, заінтересована особа - ОСОБА_2 відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:О. В. Ступак І. Ю. Гулейков Г. І. Усик