ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 2-з/753/22/21
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" січня 2021 р.суддя Дарницького районного суду м. Києва Трусова Т.О.,

учасники справи:

позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Марафет Хоум»,

відповідачі - 1. ОСОБА_1 , 2. ОСОБА_2 , 3. ОСОБА_3 ,

треті особи, які не заявляють самостійні вимоги на предмет спору - 1. Київська місцева прокуратура № 8, 2. приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Ченцова Наталія Аркадіївна,

вимоги позивача - про визнання договорів купівлі-продажу квартири недійсними,

розглянув заяву позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Марафет Хоум» про забезпечення позову,

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2020 р. ТОВ «Марафет Хоум» звернулося до суду з позовом про визнання недійсними договорів купівлі-продажу кв. АДРЕСА_1 , посвідчених приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ченцовою Н.А., а саме: договору купівлі-продажу, серія та номер: 2090, укладеного 05.11.2019 між продавцем ОСОБА_1 та покупцем ОСОБА_2 ; договору купівлі-продажу, серія та номер: 2323, укладеного 04.12.2019 між продавцем ОСОБА_2 та покупцем ОСОБА_3 , з підстав їх фіктивності.

Одночасно з позовом позивачем подавалась заява про забезпечення позову шляхом накладення арешту на вищевказану квартиру,заборони державним реєстраторам прав на нерухоме майно здійснювати щодо цієї квартири будь-які реєстраційні дії, заборони відповідачу ОСОБА_3 передавати квартиру в іпотеку та укладати пов`язані з іпотекою договори.

Ухвалою від 21.08.2020 суд першої інстанції частково задовольнив дану заяву, наклавши арешт на АДРЕСА_1 ,проте постановою Київського апеляційного суду від 23.12.2020 дану ухвалу було скасовано та відмовлено у задоволенні заяви позивача про забезпечення позовуз підстав її необґрунтованості.

Ухвалою від 06.10.2020 суд відкрив провадження у справі та призначив справу до розгляду в порядку загального позовного провадження в підготовче засідання на 04.02.2021.

18.01.2021 позивачем в особі представника Лиски П.О. подано нову заяву про вжиття заходів забезпечення позову у той же спосіб - шляхом накладення арешту на АДРЕСА_1 ,заборони державним реєстраторам прав на нерухоме майно здійснювати щодо цієї квартири будь-які реєстраційні дії, заборони ОСОБА_3 передавати квартиру в іпотеку та укладати пов`язані з іпотекою договори.

За правилами частини1 статті 153 ЦПК України суд розглянув заяву про забезпечення позову без повідомлення учасників справи та за результатами дослідження матеріалів справи дійшов висновку про її необґрунтованість з таких підстав.

Згідно з положенням статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутись до суду.

Системний аналіз норм цивільного процесуального закону, які регламентують питання вжиття судом заходів забезпечення позову, дає підстави для висновку, що забезпечення позову в будь-якому разі призводить до обмеження в тій чи іншій мірі суб`єктивних прав, свобод чи інтересів відповідача або пов`язаних з ним осіб задля забезпечення виконання в майбутньому актів правосуддя, а відтак заходи забезпечення позову мають застосовуються лише у разі очевидної загрози невиконання або істотного ускладення виконання рішення суду з урахуванням співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок їх невжиття.

Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 02.12.2006 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», при розгляді заяви про забезпечення позову суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При цьому при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не учасниками даного судового процесу.

Судом установлено, що у заяві про забезпечення позову, яка подавалась разом з позовною заявою, позивач аргументував необхідність вжиття заходів забезпечення позову посиланням на існування ризику подальшого відчуження квартири або її обтяження вказуючи, що такі дії можуть унеможливити або істотно ускладнити виконання рішення суду.

Суд апеляційної інстанції, відмовляючи у задоволенні заяви позивача про забезпечення позову, послався зокрема на те, що не застосування заходу забезпечення позову позову шляхом накладення арешту на квартиру не призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду у разі задоволення позову про визнання договорів недійсними, такий захід забезпечення позову не відповідає змісту порушеного, на думку позивача, права, та не є співмірним із заявленими у цій справі вимогами.

Даючи оцінку доводам даної заяви про забезпечення позову, суд дійшов висновку, що усі наведені у ній аргументи щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову вже були предметом оцінки в рамках розгляду судами попередньої заяви про забезпечення позову і жодних нових обставин, які б слугували підставою для вжиття заходів забезпечення позову позивачем не наведено.

Статті 124, 128 Конституції України встановлюють принцип обов`язковості судових рішень.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини одним з основних елементів верховенства права є принцип правової визначеності (правової певності), який передбачає, що рішення суду, яке набрало законної сили, не може бути поставлено під сумнів.

За нормою статті 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян.

Відповідно до положень частини 1 статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку ухвали суду першої інстанції, зокрема, щодо забезпечення позову, після їх перегляду в апеляційному порядку.

Отже ураховуючи, що на даний час існує чинна ухвала суду апеляційної інстанції про відмову у задоволенні заяви позивача про забезпечення позову, а суд першої інстанції не наділений повноваженнями переглядати рішення судів вищих інстанцій, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення даної заяви про забезпечення позову.

Керуючись статтями 149, 150, 153, 259-261 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Відмовити у задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Марафет Хоум» (код юридичної особи: 40148778, місцезнаходження: м. Київ, вул. Тампере, 5, офіс 301) про забезпечення позову.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею, однак може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Згідно з підпунктом 15.5 пункту 15 частини першої Перехідних положень Розділу XIII ЦПК України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Суддя: