Ухвала

22 січня 2021 року

м. Київ

справа № 523/7815/18

провадження № 61-203ск21

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Гулейкова І. Ю. (суддя-доповідач), Ступак О. В., Усика Г. І.,

вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на постанову Одеського апеляційного суду від 17 листопада 2020 року у справі за скаргою ОСОБА_1 на дії державного виконавця Першого Суворовського відділу державної виконавчої служби м. Одеси Головного територіального управління юстиції Одеській області Загризлої Валентини Петрівни,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2018 року ОСОБА_1 звернулась до суду зі скаргою на дії державного виконавця Першого Суворовського відділу державної виконавчої служби м. Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області (далі - Першого Суворовського ВДВС) Загризлої В. П.

Скарга мотивована тим, що на виконанні Першого Суворовського ВДВС знаходиться виконавчий документ про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліментів на утримання двох дітей у розмірі 1/3 частини від заробітку ОСОБА_1 щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. 22 травня 2018 року державним виконавцем Загризлою В. П. було здійснено розрахунок заборгованості по сплаті аліментів у період з 26 червня 2015 року по 22 травня 2018 рік виходячи із розміру середньої заробітньої плати працівника для даної місцевості, проте, на думку скаржника, заборгованість має визначатися виходячи з 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, оскільки в період нарахування заборгованості скаржник не працювала, перебуваючи у декретній відпустці по догляду за новонародженою дитиною. У зв`язку з наведеним, скаржник просила визнати розрахунок заборгованості від 22 травня 2018 року неправомірним, скасувати його та зобов`язати державного виконавця розрахувати заборгованість виходячи з 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 10 травня 2019 року скаргу ОСОБА_1 на дії державного виконавця задоволено. Визнано неправомірним та скасовано розрахунок заборгованості державного виконавця Загризлої В. П. по аліментам від 22 травня 2018 року та зобов`язано останнього розрахувати розмір заборгованості за період з 26 червня 2015 року по 22 травня 2018 року з урахуванням положень чинного законодавства, виходячи з розміру 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Постановою Одеського апеляційного суду від 03 грудня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 задоволено частково, ухвалу Суворовського районного суду м. Одеси від 10 травня 2019 року скасовано та у задоволенні скарги ОСОБА_1 відмовлено.

Постановою Верховного Суду від 22 квітня 2020 року постанову Одеського апеляційного суду від 03 грудня 2019 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постановою Одеського апеляційного суду від 17 листопада 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 задоволено. Ухвалу Суворовського районного суду м. Одеси від 10 травня 2019 року скасовано. В задоволенні скарги ОСОБА_1 відмовлено.

У грудні 2020 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 засобами поштового зв`язку звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою на постанову Одеського апеляційного суду від 17 листопада 2020 року у вищевказаній справі, в якій просить скасувати постанову апеляційного суду та залишити в силі ухвалу суду першої інстанції.

На обґрунтування підстав касаційного оскарження судових рішень в цій справі заявник зазначив, що суд апеляційної інстанції безпідставно застосував положення частини другої статті 195 СК України, оскільки ОСОБА_1 у період з 29 червня 2015 року по 22 травня 2018 року перебувала у відпустці по догляду за дитиною та отримувала дохід у вигляді державної допомоги при народженні дитини, з якої відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 26 лютого 1993 року № 146 «Про перелік видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб» не провадиться утримання аліментів. Висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах відсутній. Вказує, що суд апеляційної інстанції допустив неповноту судового розгляду.

За змістом частини сьомої статті 394 ЦПК України та відсутності підстав для залишення касаційної скарги без руху, повернення касаційної скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження суд постановляє ухвалу про відкриття касаційного провадження у справі, в якій вирішує питання про витребування матеріалів справи.

Частиною першою статті 394 ЦПК України передбачено, що одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження).

Оскільки касаційна скарга за формою та змістом відповідає вимогам статті 392 ЦПК України, оплачена судовим збором, а наведені в ній доводи містять підстави, передбачені частиною другою статті 389 ЦПК України для відкриття касаційного провадження та викликають необхідність їх перевірки, слід відкрити касаційне провадження в цій справі та витребувати матеріали справи.

У касаційній скарзі заявник просить зупинити дію постанови Одеського апеляційного суду від 17 листопада 2020 року до закінчення розгляду справи у касаційному порядку.

Клопотання обґрунтовує тим, що в провадженні Суворовського районного суду м. Одеси знаходиться справа № 523/7837/18 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення неустойки (пені) за прострочення аліментів. Підставою зазначеного позову є оскаржуваний розрахунок державного виконавця. Справу призначено до розгляду на 04 лютого 2020 року. У зв`язку з викладеним, вважає, що у разі задоволення касаційної скарги з неї може бути безпідставно стягнута неустойка за прострочення сплати аліментів. На підтвердження чого надає відповідні докази.

Відповідно до частини восьмої статті 394 ЦПК України за наявності клопотання особи, яка подала касаційну скаргу, суд у разі необхідності вирішує питання про зупинення виконання рішення (ухвали) суду або зупинення його дії.

Клопотання про зупинення виконання судового рішення має бути мотивованим, містити підстави для зупинення виконання судового рішення, підтверджені певними доказами (наприклад, у разі відкриття виконавчого провадження з примусового виконання рішення суду має бути додано завірену копію такої постанови).

Вирішуючи питання про зупинення виконання судового рішення, суд касаційної інстанції враховує необхідність у цьому, зокрема, у разі ймовірності утруднення повторного розгляду справи внаслідок можливого скасування судового рішення, забезпечення збалансованості інтересів сторін, запобігання порушенню прав осіб, які брали участь у справі, та які не брали такої участі, але рішенням суду вирішено питання про їх права, свободи чи обов`язки.

Враховуючи те, що заявником не наведено достатньо обґрунтованих підстав, за яких суд касаційної інстанції може зупинити дію оскаржуваної постанови, то клопотання про зупинення її дії задоволенню не підлягає.

Керуючись статтями 389, 394, 395, 436 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Відкрити касаційне провадження у справі за скаргою ОСОБА_1 на дії державного виконавця Першого Суворовського відділу державної виконавчої служби м. Одеси Головного територіального управління юстиції Одеській області Загризлої Валентини Петрівни, за касаційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на постанову Одеського апеляційного суду від 17 листопада 2020 року.

Витребувати з Суворовського районного суду м. Одеси матеріали вищезазначеної цивільної справи № 523/7815/18.

В задоволенні клопотання про зупинення постанови Одеського апеляційного суду від 17 листопада 2020 року відмовити.

Надіслати учасникам справи копії касаційної скарги та доданих до неї документів, роз`яснити їм право подати відзив на касаційну скаргу, який за формою і змістом має відповідати вимогам статті 395 ЦПК України, в 10-денний строк з дня отримання ухвали.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: І. Ю. Гулейков О. В. Ступак Г. І. Усик