Справа № 450/2737/16-ц Головуючий у 1 інстанції: Кукса Д.А.
Провадження № 22-ц/811/895/20 Доповідач в 2-й інстанції: Мікуш Ю. Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 листопада 2021 року м.Львів

Справа № 450/2737/16-ц

Провадження № 22-ц/811/895/20

Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого- Мікуш Ю.Р.,

суддів: Приколоти Т.І., Савуляка Р.В.,

секретар Савчук Г.В.

з участю представника відповідача ОСОБА_1

адвоката Пендерецького В.І.

розглянув у відкритому судовому засіданні м.Львові цивільну справу №450/2737/16-ц за апеляційними скаргами Годовицько - Басівської сільської ради Пустомитівського району Львівської області (правонаступником якої є Сокільницька сільська рада Львівського району Львівської області) та ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 на рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 21 січня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 до Пустомитівської районної державної адміністрації Львівської області, Головного управління Деоржгеокадастру у Львівській області, ОСОБА_1 , ОСОБА_14 , треті особи: Годовицько - Басівська сільська рада Пустомитівського району Львівської області (правонаступником якої є Сокільницька сільська рада Львівського району Львівської області), приватний нотаріус Пустомитівського районного нотаріального округу Віблий Л.З., про визнання незаконним та скасування наказу, визнання недійсними свідоцтва про право власності, договору купівлі - продажу, скасування державної реєстрації права власності, -

встановив:

28 жовтня 2016 року позивачі звернулися з цим позовом. В обґрунтування своїх вимог посилаються на те, що вони є мешканцями села Басівка Пустомитівського району Львівської області. З 1996 року вони безперервно використовують для сільськогосподарських потреб земельні ділянки, що складають загальну площу 2,0 га, під кадастровим номером :000:04:0234 в урочищі «Липа». Актом обстеження земельних ділянок від 1 липня 2016 року, складеним комісією у складі голови Годовицько-Басівської сільської ради, працівників сільської ради та її депутатів, встановлено, що кожен із позивачів користується частиною спірної земельної ділянки, яка є землею колишнього Державного підприємства дослідного господарства «Оброшино» Інституту землеробства і тваринництва Західного регіону УААН. Рішеннями від 22 червня 006 року, 28 грудня 2006 року було передано земельні ділянки площею відповідно 35,0 га, 130,0 га Годовицько-Басівській сільській раді для забезпечення мешканців. Розпорядженням Голови Пустомитівської райдержадміністрації від 11 лютого2010 року ці землі передано в землі запасу Годовицько-Басівської сільської ради за межами населеного пункту. Земельні ділянки були виділені позивачам в 1996 році як мешканцям с.Басівка, враховуючи їх потреби у веденні особистого селянського господарства. З інформації Головного управління Держгеокадастру у Львівській області від 14 червня 2016 року №18-13-05-10559/2-16 стало відомо, що Наказом ГУ Держземагенства у Львівській області надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 2,0 га під кадастровим номером :04:000:0234 фізичній особі ОСОБА_14 . Після надходження відповідної документації ГУ Держземагенства у Львівській області видано накази про затвердження проекту землеустрою щодо відведення вказаної ділянки та надання у власність земельної ділянки. В інформації щодо вказаної земельної ділянки, наданій Відділом Держземагенства у Пустомитівському районі Львівської області від 20 листопада 2013 року, земельна ділянка визначена як така, що не перебуває у користуванні третіх осіб. Спірна земельна ділянка належить на праві власності ОСОБА_1 , яку йому відчужила на підставі договору купівлі-продажу ОСОБА_14 . Позивачі зазначають, що на момент видачі наказів ГУ Держземагенства у Львівській області, подальшого оформлення права власності та видачі свідоцтва, спірна земельна ділянка не була вільною, а перебувала в користуванні мешканців села Басівка Пустомитівського району Львівської області, які неодноразово зверталися до уповноважених на вирішення земельних питань органів та суду про передачу їм земельних ділянок, але одержували безпідставні необґрунтовані відмови. Вони очікували від державних органів правомірного вирішення питання закріплення за ними земельних ділянок. З урахуванням зміни предмету позову, прийнятої судом, позивачі просили визнати незаконним та скасувати наказ від 22 листопада 2013 року № ЛВ/:04:000/00000535 Головного управління Держемагенства у Львівській області про надання дозволу ОСОБА_14 на розроблення документів із землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки на території Годовицько-Басівської сільської ради, кадастровий № 462368200:04:000:0234, та наказ від 31 грудня 2013 року № ЛВ/:04:000/00001278 Головного управління Держземагенства у Львівській області про затвердження документації землеустрою та передачі ОСОБА_14 у власність земельної ділянки під кадастровим № 462368200:04:000:0234; визнати недійсним свідоцтво на право власності від 3 лютого 2014 року № 17250734 на нерухоме майно, а саме: земельну ділянку, кадастровий № 462368200:04:000:0234; визнати недійсним договір купівлі-продажу вказаної земельної ділянки від 15 грудня 2014 року, зареєстрований за № 1636, укладений між ОСОБА_14 та ОСОБА_1 ; скасувати державну реєстрацію права власності на земельну ділянку, кадастровий 462368200:04:000:0234, а саме: рішення про державну реєстрацію прав та її обтяжень, індексний № 17992569 від 15 грудня 2014 року.

Рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 21 січня 2020 року відмовлено у задоволенні позову.

Рішення суду оскаржили ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та Годовицько-Басівська сільська рада.

В апеляційній скарзі позивачі зазначають, що рішення суду не відповідає дійсним обставинам справи та ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права. Пояснюють, що спірними земельними ділянками вони користуються з 1996 року. Комісією дослідного господарства «Оброшино» в присутності депутатів сільської ради було наділено спірну земельну ділянку під городи мешканцям с.Басівка. Комісія на місці провела заміри і розмежувальними знаками окреслила земельні ділянки. На той час спірна земельна ділянка перебувала у правомірному володінні зазначеного дослідного господарства. У відповідь на неодноразові звернення із заявами до районної ради для отримання дозволу на приватизацію та до Головного управління Держгеокадастру у Львівській області вони отримували відмови. Просять рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову, посилаючись на доводи позовної заяви.

Годовицько-Басівська сільська рада Пустомитівського району Львівської області, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, у своїй апеляційній скарзі просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову в повному обсязі. Стверджує, що позивачі є мешканцями села Басівка Пустомитівського району Львівської області. З 1996 року вони користуються земельними ділянками за межами населеного пункту, які є землями колишнього Державного підприємства дослідного господарства «Оброшино» Інституту землеробства і тваринництва Західного регіону УААН та передані в землі запасу сільської ради за клопотанням районної адміністрації з метою надання таких ділянок мешканцям, які входять до територіальної громади. У 2016 році стало відомо, що земельна ділянка площею 2,0 га, на якій з 1996 року знаходяться городи мешканців с.Басівка, приватизована ОСОБА_14 та нею відчужена ОСОБА_1 .

Заслухавши суддю-доповідача, учасників справи, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційних скарг; колегія суддів вважає, що апеляційні скарги належить задовольнити.

Відповідно до частини 1 статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15 та частина перша статті 16 ЦК України).

Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту. Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду.

На підставі статей 76-81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною 4 статті 82 цього Кодексу передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи, або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Згідно зі статтею 8 Конституції України, статтею 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства.

Конституційний Суд України у Рішенні № 15-рп/2004 від 2 листопада 2004 року визначив, що верховенство права - це панування права в суспільстві. Верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність, зокрема у закони, які за своїм змістом мають бути проникнуті передусім ідеями соціальної справедливості, свободи, рівності. Цей принцип забезпечує пріоритетність прав і свобод людини та громадянина, справедливість і гуманність при постановленні судових рішень.

Відповідно до статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; а також питання щодо розподілу судових витрат, допуску рішення до негайного виконання, скасування заходів забезпечення позову.

Встановлено, що з 1994 року мешканці сіл Годовицько-Басівської сільської ради зверталися до сільської ради із заявами про надання їм земельних ділянок для ведення особистих селянських господарств з метою забезпечення сільськогосподарською продукцією своїх сімей.

У зв`язку з нестачею земель для надання мешканцям сіл Басівка і Годовиця в межах населених пунктів, Пустомитівська районна державна адміністрація і Годовицько-Басівська сільська рада звернулися до Академії аграрних наук України про передачу частини земель, які нею не використовуються, для потреб територіальної громади.

Позивачі є мешканцями села Басівка Пустомитівського (тепер Львівського) району Львівської області.

З 1996 року вони використовують для ведення особистого селянського господарства земельні ділянки, що відповідно до акту обстеження земельної ділянки в урочищі «Липа» від 9 липня 2018 року, є складовими частинами земельної ділянки площею 2 га на території Годовицько-Басівської сільської ради (тепер - Сокільницької сільської ради) за межами населених пунктів Пустомитівського (тепер-Львівського) району з кадастровим номером :04:000:0234 (т.1 а.с.8).

Ця земельна ділянка перебувала у користуванні колишнього Державного підприємства дослідного господарства «Оброшино» Інституту землеробства і тваринництва Західного регіону УААН.

З протоколу №10 засідання Президії Української академії аграрних наук від 22 червня 2006 року вбачається, що цим органом прийнято рішення «Про вилучення землі із землекористування Державного підприємства дослідного господарства «Оброшино» Інституту землеробства і тваринництва Західного регіону УААН», яким надано згоду на вилучення із землекористування вказаного дослідного господарства земельної ділянки площею 35 га, і передачу її Годовицько-Басівській сільській раді Пустомитівського району для надання мешканцями сіл під ведення особистих селянських господарств (т.1 а.с.12).

Постановою Президії Української академії аграрних наук (протокол №19) від 28 грудня 2006 року надано згоду на вилучення із землекористування Державного підприємства дослідного господарства «Оброшино» Інституту землеробства і тваринництва Західного регіону УААН земельної ділянки загальною площею 130 га (рілля) і передачу її Годовицько-Басівській сільській раді Пустомитівського району Львівської області для ведення особистих селянських господарств (т.1 а.с.13).

Рішенням сесії Годовицько-Басівської сільської ради Пустомитівського району Львівської області № 920 від 19 червня 2009 року погоджено місце розташування земельних ділянок для ведення особистих селянських господарств згідно додатку (списку) загальною площею 35 га на території Годовицько-Басівської сільської ради за межами населеного пункту за рахунок земель запасу. Вирішено звернутися до райдержадміністрації з клопотанням про погодження місця розташування земельних ділянок та надання дозволу на розробку проекту відведення земель для ведення особистих селянських господарств згідно додатку (списку).

Тривалий час (з 2006 року по лютий 2010 року) Пустомитівська районна державна адміністрація не вирішувала питання про передачу вказаних земель. Мешканці сіл Басівка і Годовиця (у тому числі і позивачі) зі згоди належного землекористувача - Державного підприємства дослідного господарства «Оброшино» Інституту землеробства і тваринництва Західного регіонута сільської ради приступили до використання цих земель. Жодних зауважень до такого використання земель не було, хоч ними користувалися відкрито.

Розпорядженням голови Пустомитівської районної державної адміністрації № 74 від 11 лютого 2010 року припинено право постійного користування Державного підприємства Дослідне господарство «Оброшино» Інституту землеробства і тваринництва Західного регіону УААН частиною земельних ділянок загальною площею 130 га та передано їх до земель запасу Годовицько-Басівської сільської ради за межами населеного пункту. До складу цих земель увійшла і спірна земельна ділянка.

Розпорядженням голови Пустомитівської райдержадміністрації від 2 березня 2010 року № 124 надано дозвіл на розробку проекту відведення земельних ділянок у власність для ведення особистого селянського господарства на території Годовицько-Басівської сільської ради за межами населеного пункту громадянам згідно додатку (т.1 а.с.220).

Прокурором Пустомитівського району 16 березня 2010 року принесено протест № 627 на розпорядження голови Пустомитівської РДА № 124 від 2 березня 2010 року, оскільки не були враховані потреби мешканців сіл Басівка і Годовиця (т. 2 а.с.39-40).

Розпорядженням голови Пустомитівської РДА № 172 від 16 березня 2010 року «Про розгляд протесту прокурора Пустомитівського району № 627 від 16 березня 2010 року на розпорядження голови Пустомитівської РДА № 124 від 2 березня 2010 року» скасовано розпорядження № 124 «Про надання дозволу на розробку проекту відведення земельних ділянок у власність для ведення особистого селянського господарства на території Годовицько-Басівської сільської ради за межами населеного пункту» (т.1 а.с.221).

Рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 6 травня 2010 року у справі № 2-1015/10 розпорядження голови Пустомитівської РДА № 172 від 16 березня 2010 року «Про розгляд протесту прокурора Пустомитівського району від 16 березня 2010 року № 627 на розпорядження голови Пустомитівської РДА № 124 від 2 березня 2010 року» визнано недійсним.

Ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 21 жовтня 2010 року у справі № 22-7901/10 рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 6 травня 2010 року у справі № 2-1015/10 скасоване із закриттям провадження у справі (т.1 а.с.223).

У 2010 році Годовицько-Басівська сільська рада та схід мешканців сіл Годовиця і Басівка зверталися з клопотаннями до Пустомитівської РДА щодо виділення земельних ділянок для ведення особистих селянських господарств на території сільської ради (згідно додатку №1 - мешканцям сіл, згідно додатку №2 - вчителям, згідно додатку №3 - працівникам та пенсіонерам ДПДГ «Оброшино»), якими вони фактично користувалися. Необхідні документи та додатки направлені Пустомитівській РДА 22 лютого 2010 року.

У вересні 2010 року, у зв`язку з невирішенням питання про передачу земельних ділянок для ведення особистого селянського господарства, мешканці сіл Басівка та Годовиця проводили пікетування Пустомитівської районної державної адміністрації, дозвіл на яке надано розпорядженням № 02-04/150 Виконавчого комітету Пустомитівської міської ради від 17 вересня 2010 року.

Пустомитівська РДА листом №03-12/739 від 30 грудня 2010 року повідомила авторів звернень про неможливість передачі земельних ділянок з тих причин, що відповідно до Закону України «Про планування і забудову територій» для вирішення питання надання громадянам земельних ділянок для ведення особистого селянського господарства та інших потреб необхідно розробити та затвердити генеральний план населених пунктів, схеми планування та використання територій на місцевому рівні та іншу містобудівну документацію. Генеральний план населених пунктів, схеми планування та використання територій Годовицько-Басівської сільської ради до цього часу не затверджені, щодо земельної ділянки існує спір, який не вирішено.

10 грудня 2010 року Годовицько-Басівською сільською радою прийнято рішення № 7 про звернення до депутата Пустомитівського районного ради ОСОБА_15 стосовно розгляду заяв мешканців сіл Басівка і Годовиця щодо користування земельними ділянками для ведення особистих селянських господарств за межами населеного пункту.

Депутат Пустомитівської районної ради ОСОБА_15 звернувся із депутатським запитом до голови Пустомитівської районної ради з цього питання.

27 січня 2011 року до голови Пустомитівської ради з цього питання звертався представник ініціативної групи, який представляє інтереси мешканців сіл Басівка і Годовиця.

3 лютого 2011 року сільський голова звернувся до голови Пустомитівської РДА з повідомленням про те, що на прийомі у голови Львівської обласної ради ОСОБА_16 стало відомо про рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 8 грудня 2010 року, яке ніби унеможливлює надання земельних ділянок мешканцям сіл Басівка і Годовиця та про намір оскаржити це рішення.

В матеріалах справи наявне рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 8 грудня 2010 року у справі № 2-1015/10 за позовом ОСОБА_17 до Пустомитівської РДА про визнання недійсним розпорядження голови Пустомитівської районної державної адміністрації № 172 від 16 березня 2010 року «Про розгляд протесту прокурора Пустомитівського району від 16 березня 2010 року на розпорядження голови Пустомитівської районної державної адміністрації № 124 від 2 березня 2010 року», яким ухвалено визнати недійсним розпорядження голови Пустомитівської районної державної адміністрації № 172 від 16 березня 2010 року «Про розгляд протесту прокурора Пустомитівського району від 16 березня 2010 року № 627 на розпорядження голови Пустомитівської районної державної адміністрації № 124 від 2 березня 2010 року» (т.1, а.с.224-226).

Наданою Пустомитівським районним судом Львівської області інформацією стверджується, що справа № 2-1015/10 за позовом ОСОБА_17 до Пустомитівської РДА про визнання недійсним розпорядження голови Пустомитівської районної державної адміністрації № 172 від 16 березня 2010 року «Про розгляд протесту прокурора Пустомитівського району від 16 березня 2010 року на розпорядження голови Пустомитівської районної державної адміністрації № 124 від 2 березня 2010 року» не розглядалась і 8 грудня 2012 року цим судом рішення у справі за таким позовом не приймалось (т.1, а.с.227).

Розпорядженням голови Пустомитівської РДА № 455 від 6 травня 2011 року «Про внесення змін в додаток до розпорядження голови районної державної адміністрації від 2 березня 2010 року № 124» розпорядження голови Пустомитівської РДА № 172 від 16 березня 2011 року «Про розгляд протесту прокурора Пустомитівського району від 16 березня 2010 року № 627 на розпорядження голови Пустомитівської районної державної адміністрації № 124 від 2 березня 2010 року» визнано таким, що втратило чинність. У додаток до розпорядження голови Пустомитівської РДА № 124 від 2 березня 2010 року «Про надання дозволу на розробку проекту відведення земельних ділянок у власність для ведення особистого селянського господарства на території Годовицько-Басівської сільської ради за межами населеного пункту» внесено зміни та затверджено його в новій редакції (т.1, а.с.222).

3 червня 2011 року Прокуратура Пустомитівського району Львівської області повідомила, що на розпорядження № 455 від 6 травня 2011 року принесено протест.

Листом Пустомитівська РДА повідомила прокурора про відхилення протесту з підстав відсутності права адміністрації на самостійне скасування розпорядження.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 30 вересня 2011 року у справі №2а-7817/11/1370, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 22 жовтня 2013 року, визнано протиправним та скасовано розпорядження голови Пустомитівської РДА № 455 від 6 травня 2011 року «Про внесення змін в додаток до розпорядження голови районної державної адміністрації від 2 березня 2010 року № 124».

Рішення судів мотивовані тим, що відповідно до ст. 7 Закону України «Про розмежування земель державної та комунальної власності» при розмежуванні земель державної та комунальної власності до земель комунальної власності територіальних громад сіл, селищ, міст передаються землі запасу, які раніше були передані територіальним громадам сіл, селищ, міст відповідно до законодавства України. Згідно з пунктом а статті 17 ЗК України до повноважень місцевих державних адміністрацій у галузі земельних відносин належить розпорядження землями державної власності в межах, визначених цим Кодексом. Відповідно до частин 1 і 2 статті 35 Закону України «Про місцеві державні адміністрації» місцеві державні адміністрації на відповідній території взаємодіють з сільськими, селищними і міськими радами, їх виконавчими органами та сільськими, селищними і міськими головами, сприяють у здійсненні ними власних повноважень місцевого самоврядування, зокрема у вирішенні питань економічного, соціального та культурного розвитку відповідних територій, зміцнення матеріальної та фінансової бази місцевого самоврядування, контролюють виконання наданих їм законом повноважень органів виконавчої влади, розглядають та враховують у своїй діяльності пропозиції депутатів, органів місцевого самоврядування та їх посадових осіб. У разі розгляду місцевою державною адміністрацією питань, які зачіпають інтереси місцевого самоврядування, про це повідомляється заздалегідь відповідним органам місцевого самоврядування. Представники цих органів та посадові особи територіальних громад мають право брати участь у розгляді таких питань місцевою державною адміністрацією, висловлювати зауваження і пропозиції. Суди прийшли до висновків, що Пустомитівська РДА, розпоряджаючись земельними ділянками, які межують з населеним пунктом, повинна була враховувати інтереси мешканців цього населеного пункту (т. 1, а.с.228-230).

Таку ж позицію висловила Пустомитівська районна державна адміністрація у поясненні на позов у цій справі (т.3, а.с.146-149). Окрім того, районною адміністрацією у цьому поясненні зазначено, що «зважаючи на наявність станом на листопад-грудень 2013 року невирішених клопотань та звернень Годовицько-Басівської сільської ради щодо надання спірних земельних ділянок жителям сіл Басівка та Годовиця, які не були вирішені Пустомитівською райдержадміністрацією, судових спорів …, видача спірних наказів була передчасною та такою, що не базується на вимогах закону і принципах верховенства права. Тому Головне управління Держземагенства у Львівській області не мало законних підстав без повідомлення органу місцевого самоврядування - Годовицько-Басівської сільської ради розпоряджатися ними».

Розпорядженням голови Пустомитівської районної державної адміністрації № 918 від 21 вересня 2011 року «Про затвердження проекту землеустрою та передачу у власність земельних ділянок для ведення особистого селянського господарства на території Годовицько-Басівської сільської ради за межами населеного пункту» затверджено такий проект згідно з додатком.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 7 грудня 2011 року, залишеним без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 20 березня 2013 року, визнано нечинним та скасовано розпорядження № 918 від 21 вересня 2011 року.

З 1 січня 2013 року вступив в силу Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності», яким внесено зміни до Земельного кодексу України, зокрема до статті 122 цього Кодексу. Правом передавати у власність або у користування земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності наділено органи Держземагенства (з 2016 року - Держгеокадастру).

В серпні 2013 року Годовицько-Басівська сільська рада і мешканці сіл Басівка та Годовиця (у тому числі і позивачі) звернулася з клопотанням до Головного управління Держземагенства у Львівській області щодо надання земельних ділянок мешканцям цих сіл Держземагенством у Львівській області за межами населеного пункту, проте отримали відмови. Такі відмови мотивовані тим, що станом на вересень 2013 року було чинним розпорядження № 124 від 2 березня 2010 року відносно земельної ділянки за межами населеного пункту, хоч це не відповідало дійсності. Відмови мотивовані також відсутністю генерального плану та наявністю невирішених спорів.

Після одержання зазначених відмов мешканці сіл Басівка і Годовиця не припиняли звернення до компетентних органів щодо узаконення за ними прав на земельні ділянки, якими вони фактично користуються (т.1,а.с.254-265, т.2,а.с. 41,90,104-105,108-122).

19 листопада 2013 року ОСОБА_14 звернулася до Головного управління Держгеокадастру у Львівській області із клопотанням про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства площею 2 га на території Годовицько-Басівської сільської ради (т.1 а.с.121).

За результатами розгляду вказаного клопотання, 22 листопада 2013 року Головним управлінням Держгеокадастру у Львівській області було видано наказ № ЛВ/:04:000/00000535 «Про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою», згідно якого надано дозвіл ОСОБА_14 на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, розташованої на території Годовицько-Басівської сільської ради (за межами населених пунктів) Пустомитівського району, орієнтовною площею 2 га, у власність, (т.1, а.с.115).

23 грудня 2013 року зареєстровано проект землеустрою від 6 грудня 2013 року (т.1, а.с.127).

31 грудня 2013 року Головним управлінням Держземагенства у Львівській області видано наказ №ЛВ/:04:000/00001278 «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та передачі у власність земельної ділянки ОСОБА_14 для ведення особистого селянського господарства, пл. 2,0 га на території Годовицько-Басівської сільської ради (за межами населених пунктів) Пустомитівського району, кадастровий номер :04:000:0234» (т.1, а.с.124).

27 січня 2014 року депутат Пустомитівської районної ради ОСОБА_15 звернувся до Пустомитівської районної ради із депутатським запитом № 29 щодо порушення прав та законних інтересів мешканців сіл Басівка і Годовиця при вирішенні питань землекористування Головним управління Держземагенства України у Львівській області.

Рішенням Пустомитівської районної ради Львівської області № 424 від 29 січня 2014 року «Про розгляд депутатського запиту депутата районної ради В.Тороуса від 27 січня 2014 року № 29» про порушення Головним управлінням Держземагенства України у Львівській області прав та законних інтересів мешканців сіл Годовиця та Басівка при вирішенні питання надання земельних ділянок для ведення особистого селянського господарства на території Годовицько-Басівської сільської ради за межами населеного пункту», районна рада висловила недовіру начальнику Відділу Держземагенства у Пустомитівському районі Мигалю Р.В. та вирішила звернутися до правоохоронних структур для реагування щодо цього питання (т.2 а.с.123).

Львівською обласною радою в порядку розгляду звернення інформовано Прокурора Львівської області для перевірки порушених у зверненні питань.

3 лютого 2014 року Реєстраційною службою Пустомитівського районного управління юстиції у Львівській області ОСОБА_14 видано свідоцтво про право власності Серії НОМЕР_1 , індексний № 17250734, на земельну ділянку з кадастровим номером :04:000:0234, площею 2 га, з цільовим призначенням: для ведення особистого селянського господарства, за адресою: Львівська область, Пустомитівський район, Годовицько-Басівська сільська рада, та здійснено державну реєстрацію права власності за ОСОБА_14 на цю земельну ділянку.

Ухвалою слідчого судді Галицького районного суду м. Львова від 14 лютого 2014 року в межах кримінального провадження (справа №461/4487/14-к) накладено арешт на спірну земельну ділянку. Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна: запис про обтяження № 4772378 (арешт) зареєстрований 18 лютого 2014 року.

За договором купівлі-продажу земельної ділянки, посвідченим 15 грудня 2014 року приватним нотаріусом Пустомитівського районного нотаріального округу Львівської області Віблим Л.З., ОСОБА_14 продала, а ОСОБА_1 купив земельну ділянку площею 2 га, яка розташована та території Годовицько-Басівської сільської ради Пустомитівського району Львівської області, та передана для ведення особистого селянського господарства (кадастровий номер :04:000:0234) - (т.1 а.с.89).

15 грудня 2014 року ОСОБА_1 зареєстрував право власності на земельну ділянку площею 2 га, яка розташована та території Годовицько-Басівської сільської ради Пустомитівського району Львівської області, та передана для ведення особистого селянського господарства (кадастровий номер :04:000:0234).

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, щоспірна земельна ділянка набута у власність із числа земельних ділянок, які були вилучені із землекористування Державного підприємства дослідного господарства «Оброшино» Інституту землеробства і тваринництва Західного регіону УАА, переданих сільській раді для ведення особистого селянського господарства, та ураховуючи відсутність належних та допустимих доказів того, що позивачі мають право землекористування саме спірною земельною ділянкою, а також належних доказів того, що земельні ділянки (городи), якими користуються позивачі, розташовані на спірній земельній ділянці, позивачами не доведено порушення їх прав та того, що такі права підлягають захисту чи відновленню у способи, визначені статтею 16 ЦК України.

Апеляційний суд не погоджується з такими висновками суду першої інстанції з урахуванням наступного.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Положеннями статті 41 Конституції України гарантовано кожному право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Громадяни для задоволення своїх потреб можуть користуватися об`єктами права державної та комунальної власності відповідно до закону.

Згідно із Законом України «Про виконання рішень та застосування практики Європейської о суду з прав людини» практика Європейського суду з прав людини є частиною національного законодавства. Зокрема, ЄСПЛ наголошує на необхідності дотримання принципу належного урядування (рішення у справі «Рисовський проти України»), Так, відповідно до цього принципу, держава, в особі своїх органів має вдаватись до вчасних та послідових дій, у т.ч. запровадження внутрішніх процедур, які мінімізують ризик помилок, у випадках, коли зачіпаються права та інтереси окремих осіб, зокрема майнові («Lelas проти Хорватії»). Саме запровадження вказаних процедур покликане забезпечувати правову визначеність у правовідносинах, які стосуються майнових інтересів фізичних осіб («Веуеіег проти Італії»).

Суд уповноважений скасувати неправомірні розпорядження та сприяти дотриманню принципу належного урядування, який є невід`мною частиною принципу юридичної визначеності.

Підстави, порядок та норми безоплатної передачі земельних ділянок громадянам регулюються статтями 116, 118, 121 ЗК України.

Згідно зі статтями 22, 23 ЗК України землями сільськогосподарського призначення визнаються землі, надані для виробництва сільськогосподарської продукції, здійснення сільськогосподарської науково-дослідної та навчальної діяльності, розміщення відповідної виробничої інфраструктури.

Відповідно до статті 7 Закону України «Про розмежування земель державної та комунальної власності» при розмежуванні земель державної та комунальної власності до земель комунальної власності територіальних громад сіл, селищ, міст передаються землі запасу, які раніше були передані територіальним громадам сіл, селищ, міст відповідно до законодавства України.

До земель сільськогосподарського призначення належать, зокрема, сільськогосподарські угіддя (рілля, багаторічні насадження, сіножаті, пасовища та перелоги).

Визначення земель, придатних для потреб сільського господарства, провадиться на підставі даних державного земельного кадастру.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про Державний земельний кадастр» державний земельний кадастр - єдина державна геоінформаційна система відомостей про землі, розташовані в межах державного кордону України, їх цільове призначення, обмеження у їх використанні, а також дані про кількісну і якісну характеристику земель, їх оцінку, про розподіл земель між власниками і користувачами.

Відповідно до статті 17 ЗК України до 1 січня 2013 року до повноважень місцевих державних адміністрацій в галузі земельних відносин належало розпорядження землями державної власності в межах, визначених цим Кодексом.

З 1 січня 2013 року, відповідно до статті 122 ЗК України, повноваження щодо надання земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб відноситься до компетенції центрального органу виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальних органів.

Згідно з частиною четвертою статті 122 ЗК України земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб передають центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи.

Головне управління Держгеокадастру у Львівській області згідно із вимогами статті 122 ЗК України є органом виконавчої влади в галузі земельних відносин, що здійснює повноваження щодо передачі земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності у власність чи користування для всіх потреб.

Відповідно до статті 116 цього Кодексу громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

Згідно із частинами 6, 7 статті 118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб).

Громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності для ведення особистого селянського господарства у розмірі не більше 2 га (пункт б) частини першої статті 121 ЗК України).

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність згідно з повноваженнями, визначеними статтею 122 ЗК України, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Статтею 35 Закону України «Про місцеві державні адміністрації» передбачено, що місцеві державні адміністрації на відповідній території взаємодіють з сільськими, селищними і міськими радами, їх виконавчими органами, сприяють у здійсненні ними власних повноважень місцевого самоврядування, зокрема у вирішенні питань економічного, соціального та культурного розвитку відповідних територій, зміцнення матеріальної та фінансової бази місцевого самоврядування, контролюють виконання наданих їм законом повноважень органів виконавчої влади, розглядають та враховують у своїй діяльності пропозиції депутатів, органів місцевого самоврядування та їх посадових осіб.

Згідно з частиною 2 цієї норми у разі розгляду місцевою державною адміністрацією питань, які зачіпають інтереси місцевого самоврядування, про це повідомляється заздалегідь відповідним органам місцевого самоврядування. Представники цих органів та посадові особи територіальних громад мають право брати участь у розгляді таких питань місцевою державною адміністрацією, висловлювати зауваження і пропозиції.

Відповідно до ч.8 ст. 118 ЗК України проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки погоджується в порядку, встановленому статтею 186-1 цього Кодексу.

Частиною 6 статті 186-1 ЗК України визначено, що підставою для відмови у погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки може бути лише невідповідність його положень вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, документації із землеустрою або містобудівній документації.

Право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав (стаття 125 ЗК України).

Користуватися земельною ділянкою особа може, якщо вона отримала цю ділянку в один із встановлених законом способів.

Законодавець визначає, що самовільне зайняття земельної ділянки - це певні дії особи, спрямовані на користування земельною ділянкою без правовстановлюючих документів. Дії особи, які кваліфікуються як самовільне зайняття земельної ділянки, та є протиправними, належить відмежовувати від схожих дій, які перебувають у межах правового поля та не тягнуть за собою жодного виду відповідальності. Це є користування земельною ділянкою до отримання документів, що підтверджують право такого користування, зокрема, зі згоди належного земленкористувача.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Верховного Суду від 23 червня 2021 року у справі № 372/3519/17 (провадження № 61 -9176св19) зазначено, що: «орган місцевого самоврядування за результатами розгляду заяви про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою має право вчинити лише такі дії: надати дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надати мотивовану відмову у його наданні з підстав, які прямо передбачені статтею 118 ЗК України. [...] Згідно з вимогами статті 79-1 ЗК України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера. Формування земельних ділянок (крім випадків, визначених у частинах шостій - сьомій цієї статті) здійснюється за проектами землеустрою щодо відведення земельних ділянок. Дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки означає дозвіл власника земельної ділянки здійснити певні дії на землі власника, аби мати змогу надалі точно визначити предмет відведення. Отже, цей дозвіл наділяє заінтересовану особу повноваженням ідентифікувати на землі власника земельну ділянку, яку ця особа бажає отримати у власність в майбутньому.

У постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 380/624/16 (провадження № 14-301 ідеї 8) Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що рішення про надання дозволу на розробку проекту землеустрою не є правовстановлюючим актом і не гарантує особі чи невизначеному колу осіб набуття права власності чи користування на земельну ділянку. Пред`являючи позов про визнання неправомірними та скасування рішень органу місцевого самоврядування щодо відведення у власність ОСОБА 2 земельної ділянки, відносно якої ОСОБА 1 також подавала заяву про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою, позивачка посилалася, зокрема, на те, що Козинська селищна рада неналежним чином (недобросовісно) реалізувала надані їй повноваження в частині розпорядження землями комунальної власності, проігнорувавши подану 3 вересня 2014 року заяву позивачки та розглянула подану 15 вересня 2014 року заяву ОСОБА 2. Добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК України) - це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. У пунктах 39, 40, 41 постанов Великої Палати Верховного Суду від 29 вересня 2020 року у справі № 688/2908/16-ц (провадження № 14-28цс20) зроблено висновок про те, що як недобросовісна може кваліфікуватися така поведінка власника земельної ділянки (в особі органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування), коли він необґрунтовано зволікає з наданням дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, не повідомляє чи несвоєчасно повідомляє про відмову у наданні дозволу або не наводить вичерпні мотиви такої відмови, надає дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, завідомо знаючи про перешкоди у наданні земельної ділянки в оренду, необґрунтовано зволікає з розглядом проекту землеустрою щодо відведення, безпідставно відмовляє у його затвердженні і у той же час надає дозвіл на розробку проекту землеустрою та затверджує цей проект щодо іншої особи; якщо особа, отримавши дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, сама зволікає з його розробкою та поданням на затвердження, вона цілком може очікувати, що земельна ділянка буде надана у користування іншій особі; виходячи з викладеного Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що неможливо надати єдину універсальну відповідь на питання про те, чи є поведінка органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який надав дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки кільком особам, правомірною чи неправомірною. Відповідь на це питання залежить від оцінки такої поведінки як добросовісної чи недобросовісної, і така оцінка має здійснюватися у кожній справі окремо виходячи з конкретних обставин справи».

При вирішенні спору колегія суддів враховує наступне.

ХочПрезидією УААН надано згоду на вилучення земельної ділянки у 2006 році, право постійного користування Державного підприємства Дослідне господарство «Оброшине» Інституту землеробства і тваринництва Західного регіону припинено розпорядженням голови Пустомитівської районної державної адміністрації № 74 лише 11 лютого 2010 року.

Позивачі користувалися земельними ділянками з 1996 року на підставі дозволу належного землекористувача, доки не була оформлена передача земельних ділянок до земель запасу Годовицько-Басівської сільської ради. Самовільно земельні ділянки не були захоплені. З часу користування позивачі постійно зверталися до уповноважених у різний час органів щодо належного оформлення їх прав, але отримували необґрунтовані відмови.

Спірна земельна ділянка передана до земель запасу Годовицько-Басівської сільської ради для надання її мешканцям сіл цієї сільської ради для ведення селянських господарств; позивачі є жителями цієї територіальної громади і з 1996 року використовують земельну ділянку за цільовим призначенням; вони звернулися до уповноважених в різний час органів для передачі їм земельних ділянок та небезпідставно сподівалися і очікували на передачу їм земельних ділянок, оскільки для цього не існувало законних перешкод.

Державні органи, наділені повноваженнями передачі земельних ділянок сільськогосподарського призначення, у визначений законом строк рішень не прийняли та надали відмови, які не відповідають вимогам земельного законодавства.

Станом на 19 листопада і 31 грудня 2013 року не були вирішені клопотання сільської ради і позивачів про передачу останнім спірної земельної ділянки. Ці клопотання до 1 січня 2013 року не вирішила і Пустомитівська районна державна адміністрація. На вказаний час існували спори щодо вказаних земельних ділянок.

Станом на зазначені дати скасовано незаконне заочне рішення Пустомитівського районного суду Львівської області у неіснуючій справі і розпорядження голови Пустомитівської РДА № 455 від 6 травня 2011 року. Були чинними: рішення сесії Годовицько-Басівської сільської ради Пустомитівського району Львівської області № 920 від 19 червня 2009 року, яким погоджено місце розташування земельних ділянок для ведення особистих селянських господарств згідно додатку (списку) загальною площею 35,0000 га на території Годовицько-Басівської сільської ради за межами населеного пункту за рахунок земель запасу; розпорядження голови Пустомитівської райдержадміністрації № 74 від 11 лютого 2010 року про припинення права постійного користування ДПДГ «Оброшино» переданими земельними ділянками та про передачу їх до земель запасу Годовицько-Басівської сільської ради за межами населеного пункту; розпорядження №172 від 16 березня 2010 року «Про розгляд протесту прокурора Пустомитівського району від 16 березня 2010 року № 627».

Є встановленим, що оскаржуваними наказами у листопаді-грудні 2013 року надано дозвіл ОСОБА_14 на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність та затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства на території Годовицько-Басівської сільської ради (за межами населених пунктів) Пустомитівського району та надання у приватну власність ОСОБА_14 земельної ділянки загальною площею 2,000 га із земель сільськогосподарського призначення державної власності (кадастровий номер :04:000:0234) для ведення особистого селянського господарства, розташованої на території Годовицько-Басівської сільської ради (за межами населених пунктів) Пустомитівського району.

При цьому Головним управлінням Держземагенства у Львівській області не взято до уваги, що спірну земельну ділянку з 1996 року використовують для ведення особистих селянських господарств мешканці сіл Басівка і Годовиця, які неодноразово зверталися до уповноважених законом органів у відповідні періоди з питанням закріплення за ними в установленому порядку земельних ділянок за межами населеного пункту для ведення особистих селянських господарств. Не враховано, що спірна земельна ділянка є частиною земельної ділянки, вилученої із землекористування Державного підприємства дослідного господарства «Оброшино» Інституту землеробства і тваринництва Західного регіону УАА і переданої Годовицько-Басівській сільській раді Пустомитівського району Львівської області для надання жителям територіальної громади під ведення особистих селянських господарств. Відмовляючи у передачі земельних ділянок у розмірах по 0,07-0,15 га кожному з позивачів, які є мешканцями територіальної громади за місцем знаходження спірної земельної ділянки та використовували її за цільовим призначенням; при наявності тих самих обставин, Головним управлінням Держземагенства у Львівській області прийнято оскаржувані накази про передачу всієї земельної ділянки площею 2,0 га одній особі - ОСОБА_14 , яка не є мешканцем сіл, що входять до Годовицько-Басівської сільської ради, не приступила до використання земельної ділянки і відчужила її.

Позивачі та їх представники постійно зверталися до органів, уповноважених вирішити питання узаконення їх землекористування, але отримували відповіді, які не можна вважати обґрунтованими, оскільки при існуванні одних і тих самих обставин позивачам неодноразово відмовлено у вирішенні порушених ними питань, а відповідачу ОСОБА_14 у дуже стислий термін (19 листопада - 31 грудня 2013 року) безоплатно передано у власність земельну ділянку сільськогосподарського призначення площею 2,0 га, яку вона не використовувала і не мала наміру використовувати, що вбачається із вчинених нею дій, та 15 лютого 2014 року відчужила земельну ділянку на підставі договору купівлі-продажу за 10 000 грн., хоч експертно-грошова оцінка ділянки становить 366 400 грн., що зазначено у договорі купівлі-продажу (т.1, а.с.89).

Відтак, оспорювані накази Головним управлінням Держземкомзему у Львівській області прийняті без урахування інтересів територіальної громади.

Позивачі вжили необхідних заходів для оформлення свого права землекористування в законному порядку, оскільки зверталися до уповноважених державою органів про передачу земельних ділянок для їх використання за цільовим призначенням. Праву фактичного землекористувача кореспондується обов`язок компетентного органу щодо надання можливості оформлення такого права в законному порядку. Разом з тим на протязі тривалого часу компетентні органи (у відповідні періоди) не розглянули у встановленому порядку звернення позивачів та надали відмови у виді листів.

Суд виходить з того, що позивачі мали легітимні сподівання та очікування на правомірну діяльність органів держави, виконання ними конституційних обов`язків та забезпечення прав громадян з дотриманням принципів верховенства права, належного урядування та юридичної визначеності, про необхідність застосування яких у демократичному суспільстві неодноразово зазначав Європейський суд з прав людини при розгляді справ щодо порушення Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, зокрема у справі «Рисовський проти України».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 29 вересня 2020 року у справі № 688/2908/16-ц (провадження № 14-28цс20) вказано, що «не можна вважати справедливим і розумним надання землі особі, яка пізніше за інших звернулася з відповідною заявою, але якій тим не менше надано перевагу. Такий підхід може створювати підґрунтя для розвитку корупції».

Тобто, належить зробити висновок, що позивачі для реалізації своїх прав щодо отримання у користування та власність земельних ділянок для використання їх за цільовим призначенням, у визначений законом спосіб порушували це питання з 1996 року. Однак вони отримували необґрунтовані відмови. Разом з тим необґрунтована перевага у передачі у власність земельної ділянки значної площі надана відповідачу ОСОБА_14 , яка після безоплатного одержання у власність цю земельну ділянку у короткий термін відчужила.

Відчуження спірної земельної ділянки та її реєстрація за ОСОБА_1 проведено під час її обтяження.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції зазначених обставин не врахував та дійшов помилкового висновку про необґрунтованість вимог позивачів.

Колегія суддів, з урахуванням встановленого, прийшла до висновку, що права позивачів є порушеними і підлягають судовому захисту. Апеляційні скарги підлягають до задоволення, оскаржуване рішення Пустомитівського районного суду Львівської області підлягає скасуванню на підставі пп.1-3 ч.1 ст.376 ЦПК України з ухваленням нового рішення про задоволення позову.

Керуючись ст. 367, п.2 ч.1 ст.374, ст.ст. 376, 381-384, 388-391 ЦПК України, суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Годовицько - Басівської сільської ради Пустомитівського району Львівської області (правонаступником якої є Сокільницька сільська рада Львівського району Львівської області) задовольнити.

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_18 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 задовольнити.

Рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 21 січня 2020 року скасувати.

Ухвалити нове рішення.

Позовні вимоги ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_19 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 про визнання незаконним та скасування Наказу від 22.11.2013 року № ЛВ/:04:000/00000535 Головного управління Держземагенства у Львівській області про надання дозволу ОСОБА_14 на розроблення документів із землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки на території Годовицько-Басівської сільської ради кадастровий № 462368200:04:000:0234 та Наказу від 31.12.2013 року № ЛВ/:04:000/00001278 Головного управління Держземагенства у Львівській області про затвердження документації землеустрою та передачі ОСОБА_14 у власність земельної ділянки за кадастровим номером № 462368200:04:000:0234; визнання недійсним Свідоцтва про право власності від 03.02.2014 року № 17250734 на нерухоме майно, а саме: земельну ділянку кадастровий номер № 462368200:04:000:0234; визнання недійсним Договору купівлі-продажу земельної ділянки № 462368200:04:000:0234 від 15.12.2014 року за реєстровим номером 1636, укладеного між ОСОБА_14 та ОСОБА_1 ; скасування державної реєстрації права власності на земельну ділянку кадастровий номер 462368200:04:000:0234, а саме: рішення про державну реєстрацію прав та її обтяжень індексний номер № 17992569 від 15.12.2014 року-задовольнити.

Визнати незаконним та скасувати Наказ від 22.11.2013 року № ЛВ/:04:000/00000535 Головного управління Держземагенства у Львівській області про надання дозволу ОСОБА_14 на розроблення документів із землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки на території Годовицько-Басівської сільської ради кадастровий номер № 462368200:04:000:0234 на Наказ від 31.12.2013 року № ЛВ/:04:000/00001278 Головного управління Держземагенства у Львівській області про затвердження документації землеустрою та передачі ОСОБА_14 у власність земельної ділянки за кадастровим номером №:04:000:0234; визнати недійсним Свідоцтво про право власності від 03.02.2014 року № 17250734 на нерухоме майно, а саме: земельну ділянку кадастровий номер № 462368200:04:000:0234; визнати недійсним Договір купівлі-продажу земельної ділянки № 462368200:04:000:0234 від 15.12.2014 року за реєстровим номером 1636, укладений між ОСОБА_14 та ОСОБА_1 ; скасувати державну реєстрацію права власності на земельну ділянку кадастровий номер 462368200:04:000:0234, а саме: рішення про державну реєстрацію прав та її обтяжень індексний номер № 17992569 від 15.12.2014 року.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови в порядку, визначеному ст.ст. 389-391 ЦПК України.

Головуючий -______________________Ю.Р.Мікуш

Судді: _______________________Т.І.Приколота

_______________________Р.В.Савуляк