КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження № 22-ц/824/336/2021
справа № 757/8221/19-ц
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 січня 2021 року Київський апеляційний суд в складі:

Суддя - доповідач: Андрієнко А.М.

Суддів: Соколової В.В.

Поліщук Н.В.

При секретарі Дроздовій Ж.В.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 на рішення Печерського районного суду м. Києва, постановлене суддею Литвиновою І.В. 26 серпня 2020 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Банк Камбіо», треті особи, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_3 , Фонд гарантування вкладників фізичних осіб, Державне підприємство «Прозорро.продажі», ОСОБА_4 , про визнання правовідношення за кредитним договором та договором іпотеки повністю припиненим,

У С Т А Н О В И Л А :

У лютому 2019 року позивач ОСОБА_2 звернулася до суду із вказаним позовом, у якому просила визнати правовідношення між ПАТ «Банк «Камбіо» та нею - ФОП ОСОБА_2 за кредитним договором № 022/1-213/840 від 04 жовтня 2013 року та за договором іпотеки від 04 жовтня 2013 року повністю припиненими, обґрунтовуючи позовні вимоги тим, що заставодавець ОСОБА_3 виконала зобов"язання позичальника ФОП ОСОБА_2 - повністю погасила заборгованість останньої перед банком, в результаті чого відбулася заміна кредитора у зобов`язанні. 02 вересня 2014 року за актом прийому-передачі банк передав ОСОБА_3 всі оригінали документів - кредитний договір та договір іпотеки і з 19 серпня 2014 року, як стверджує сторона позивача, правовідносини є припиненими між сторонами за вказаними правочинами. Також вказано, що у відповідача відсутні підстави для визнання правочинів нікчемними, вважає безпідставними і необґрунтованими висновки відповідача, що правочини є нікчемними на підставі частини третьої статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», не надано доказів того, що правочин не відповідає вимогам законодавства України.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 26 серпня 2020 року позов залишено без задоволення.

Не погоджуючись з рішенням суду, представник позивача подав на нього апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким задовольнити позов повністю, обґрунтовуючи тим, що рішення незаконне та необґрунтоване, прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зокрема вказав, що суд першої інстанції не дослідив і не надав належної оцінки всім доказам по справі, неправильно застосував норми матеріального права і зробив висновок щодо нікчемності правочинів відповідно до Наказу № 109 від 1.07.2018 року, неправильно застосував норми матеріального права і зробив висновок, що погашення заборгованості за кредитним договором порушує приписи Постанови Правління НБУ№510/БТ від 19.08.2014 року.

Представник позивача ОСОБА_1 в суді апеляційної інстанції підтримала апеляційну скаргу та заперечувала проти закриття провадження по справі.

Представник третьої особи ОСОБА_4 ОСОБА_5 не заперечувала проти закриття провадження по справі.

Відповідач та треті особи до суду апеляційної інстанції не зявилися, про час та місце розгляду справи належним чином повідомлені.

На підставі ст. 372 ЦПК України колегія суддів прийшла до висновку про можливість розгляду справи за відсутності осіб, що не з`явились.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленого рішення, колегія суддів прийшла до висновку, що рішення суду першої інстанції повинно бути скасоване, а провадження по справі закрите.

Судом встановлено, що 04 жовтня 2013 року між ФОП ОСОБА_2 та ПАТ «Банк Камбіо» був укладений кредитний договір № 022/1-2013/840 від 04 жовтня 2013 pоку, за умовами якого банком надано кредит у розмірі 110 000, 00 доларів США.

На забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором сторонами було укладено 04 жовтня 2013 іпотечний договір, зареєстрований за № 1224 , який посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кобою Н. В.

Також з метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором 15 серпня 2014 року ПАТ «Банк Камбіо», ФОП ОСОБА_2 , ОСОБА_3 укладено договір поруки № 022/1-2013/840/п.

18 серпня 2014 року укладено договір застави майнових прав та відступлення прав вимоги № 022/1-2013/840/1 ПАТ «Банк Камбіо» і ОСОБА_3 , за умовами якого остання передала банку у заставу належні майнові права - права вимоги грошових коштів (з правом договірного списання) у розмірі 88 000, 00 доларів США по договору банківського вкладу (депозиту) № 121дф/14 від 01 серпня 2014 року.

19 серпня 2014 року банком здійснено перерахування коштів (договірне списання) з рахунків фізичних осіб - заставодавців на рахунок, за яким мала місце прострочена заборгованість ФОП ОСОБА_2 за кредитним договором № 022/1-2013/840 від 04 жовтня 2013 pоку, а саме перерахування коштів з рахунку ОСОБА_3 у сумі 88 000, 00 доларів США.

Таким чином, погашення заборгованості ФОП ОСОБА_2 за кредитним договором № 022/1-2013/840 від 04 жовтня 2013 року відбулось за рахунок коштів фізичної особи - заставодавця ОСОБА_3 , яка була кредитором банку за договорами банківського вкладу (депозиту).

Постановою Правління Національного банку України від 19 серпня 2014 року № 510/БТ «Про встановлення особливого режиму контролю за діяльністю Публічного акціонерного товариства «Банк Камбіо» шляхом призначення куратора», заборонено банку використовувати для розрахунків у національній валюті прямі кореспондентські рахунки; зобов`язано банк здійснювати розрахунки у національній валюті виключно через кореспондентський рахунок № НОМЕР_1 , який відкритий в Національному банку України.

Постановою Правління Національного банку України від 25 вересня 2014 року за № 603/БТ ПАТ «Банк Камбіо» віднесено до категорії проблемних і запроваджено обмеження у діяльності банку, зокрема, погашення заборгованості, що виникла за будь-якими активними операціями банку, мало прийматись тільки в грошовій формі (крім набуття права власності на об`єкти застави) за погодженням із куратором банку.

На підставі постанови Правління Національного банку України від 04 грудня 2014 року № 782 «Про віднесення ПАТ «Банк Камбіо» до категорії неплатоспроможних» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 04 грудня 2014 року прийнято рішення № 140 про запровадження з 05 грудня 2014 року тимчасової адміністрації та призначення уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію в ПАТ «Банк Камбіо».

14 лютого 2019 року Виконавча дирекція Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийняла рішення № 350 про продовження строків здійснення процедури ліквідації ПАТ «Банк Камбіо» строком на один рік з 02 березня 2019 року до 01 березня 2020 року включно.

16 липня 2018 року банком видано наказ № 108, яким було створено комісію для підготовки, аналізу та узагальнення аналітичної інформації щодо правочинів, укладених Банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, які можуть містити ознаки нікчемності.

За результатами проведеної перевірки 18 липня 2018 року складено Акт комісії з перевірки правочинів. У даному Акті Комісія зробила висновок, що окремим кредиторам було надано переваги (пільги), не передбачені для них Законом, у тому числі ФОП ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , шляхом відступлення права вимоги за кредитним договором.

Третя особа у справі ОСОБА_3 є власником 24,5210 відсотків істотної участі у статутному капіталі ПАТ «Банк Камбіо», відповідно до відомостей додатку № 4 до Положення про порядок подання відомостей про структуру власності банку, і займала посаду Голови Правління банку, а ОСОБА_2 з 15 серпня 2013 року займала посаду її радника, як встановлено із Наказу від 15 серпня 2013 року про призначення на посаду.

18 липня 2018 року видано наказ № 109, згідно з яким затверджено Акт комісії з перевірки правочинів на предмет нікчемності від 18 липня 2018 pоку, відповідно до якого виявлено ознаки нікчемності у тому числі у таких договорах:

- правочин щодо відступлення/розірвання/припинення договору іпотеки, посвідченим 04 жовтня 2013 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кобою Н. В., за реєстровим № 1224, укладеним між ПАТ «Банк Камбіо» і ОСОБА_2 щодо предмету іпотеки - об`єкт нерухомого майна (приміщення-апартаменти № 5, загальною площею 123,9 кв м, у тому числі: 5-1 пл. 123, 09 кв м, у тому числі: 5-1 пл. 123, 9 кв м, а також відкриту терасу лат. а7 пл. 10 , 90 кв м, що є окремим виділеним у натурі об`єктом нерухомого майна, що знаходиться на другому поверсі будівлі, за адресою: АДРЕСА_1 ), заставна вартість 1 656 900, 00 грн.;

- договір поруки № 022/1-2013/840/п від 15 серпня 2014 року, укладений між банком та ОСОБА_3 ;

- договір застави майнових прав та відступлення права вимоги від № 022/1-2013/840/п від 15 серпня 2014 року щодо предмету застави - майнові права, право вимоги грошових коштів по Договору строкового банківського вкладу (депозиту) № 121дф/14 від 01 серпня 2014 року, вкладник ОСОБА_3

25 квітня 2019 року ОСОБА_4 та ПАТ «Банк Камбіо» укладено договір № 10 про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги, оскільки він є переможцем торгів в електронному аукціоні № UA-EA-2019-02-08-000008-b, запропонувавши ціну лоту 897 983, 64 грн.

Ухвалюючи рішення по справі, суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку про те, що справа повинна розглядатися в порядку цивільного судочинства, порушивши при цьому норми процесуального права, що відповідно до ст.. 376 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 20 ГПК України у редакції станом на час подання позивачем позовної заяви господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці.

Велика Палата Верховного суду звернула увагу на те, що з 15 грудня 2017 року - дати набрання чинності Законом України від 3 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України , Цивільного процесуального кодексу України та інших законодавчих актів» - спір щодо правочину, укладеного для забезпечення виконання основного зобов`язання , належить до юрисдикції господарського суду лише тоді, якщо сторонами основного зобов`язання є тільки юридичні особи та (або) ФОП.

Суд першої інстанцій при розгляді даної справи не врахував, що стороною зобов`язаннь, які позивач просить визнати припиненими, є ПАТ «Банк Камбіо» та ФОП ОСОБА_2 , а сама позовна заява подана після 15 грудня 2017 року, тому необґрунтовано розглянув її у порядку цивільного судочинства, адже вона підлягає розгляду у порядку господарського судочинства.

З указаної дати вид судочинства ( цивільне чи господарське) визначається з урахуванням суб`єктного складу сторін основного зобов`язання , про що зазначено в постанові Великої Палати Верховного суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 753/12916/15-ц ( провадження № 14-409цс18.)

Відповідно до частини першої статті 377 ЦПК України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 255 ЦПК суд закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Згідно із частиною першою статті 256 ЦПК України в редакції Закону від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ», якщо провадження у справі закривається з підстави, визначеної пунктом 1 частини першої статті 255 цього Кодексу, суд повинен роз`яснити позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд справи. Суд апеляційної або касаційної інстанції повинен також роз`яснити позивачеві про наявність у нього права протягом десяти днів з дня отримання ним відповідної постанови звернутися до суду із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією, крім випадків об`єднання в одне провадження кількох вимог, які підлягають розгляду в порядку різного судочинства. Заява подається до суду, який прийняв постанову про закриття провадження у справі.

Оскільки Київський апеляційний суд вирішив на підставі пункту 1 частини першої статті 255 ЦПК України закрити провадження у справі, то він відповідно до частини першої статті 256 ЦПК України роз`яснює позивачеві його право протягом десяти днів з дня отримання цієї постанови звернутися до Київського апеляційного суду із заявою про направлення справи до відповідного суду господарської юрисдикції.

Керуючись ст.ст. 255, 367, 374, 377 ЦПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 26 серпня 2020 року скасувати.

Провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Банк Камбіо», треті особи, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_3 , Фонд гарантування вкладників фізичних осіб, Державне підприємство «Прозорро.продажі», ОСОБА_4 , про визнання правовідношення за кредитним договором та договором іпотеки повністю припиненим закрити.

Роз`яснити позивачеві про наявність у нього права протягом десяти днів з дня отримання ним відповідної постанови звернутися до суду із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією, крім випадків об`єднання в одне провадження кількох вимог, які підлягають розгляду в порядку різного судочинства. Заява подається до суду, який прийняв постанову про закриття провадження у справі.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 22 січня 2021 року.

Суддя - доповідач:

Судді: