Справа № 127/9381/21
Провадження № 2/127/1651/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 листопада 2021 рокум. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області у складі:

головуючого судді Шаміної Ю.А.,

при секретарі судового засідання Чорнобров О.Л.,

за участю: представника позивача адвоката Тимощука Є.С.,

відповідача ОСОБА_1 ,

представника відповідача адвоката Воронцової О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Вінниці в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики,

ВСТАНОВИВ:

12.04.2021 року ОСОБА_2 звернувся до Вінницького міського суду Вінницької області з позовом до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики. Обґрунтовуючи позовні вимоги вказав, що 30.06.2020 року ОСОБА_1 отримав від ОСОБА_2 грошові кошти в позику у вітчизняній валюті в сумі 40000,00 грн. Факт отримання коштів підтверджується розпискою від 30.06.2020 року. Вказану позику ОСОБА_1 зобов`язався повернути до 31.08.2020 року, однак обумовлена сума коштів ОСОБА_2 не була повернута, що підтверджується наявністю в його володінні оригіналу розписки від 30.06.2020 року. Крім того, 29.04.2020 року ОСОБА_1 отримав від ОСОБА_2 грошові кошти у вітчизняній валюті в сумі 173900,00 грн. Факт отримання коштів підтверджується розпискою від 29.04.2020 року. Вказану позику ОСОБА_1 зобов`язався повернути до 30.10.2020 року, однак на встановлену дату грошові кошти ОСОБА_2 не були повернуті. На підставі викладеного, позивач зазначив, що відповідач не повернув у визначений строк грошові кошти, а тому просив стягнути з відповідача основну суму боргу, інфляційні втрати та 3% річних.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 27 квітня 2021 року відкрито провадження у справі та вирішено проводити розгляд справи у порядку загального позовного провадження, призначено підготовче засідання, запропоновано відповідачу протягом 15 днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі надати суду відзив на позовну заяву та докази.

Правом на подання відзиву на позовну заяву відповідач ОСОБА_1 не скористався.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 11 жовтня 2021 року підготовче провадження у справі закрито, справу призначено до судового розгляду по суті.

У судовому засіданні представник позивача - адвокат Тимощук Є.С. позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив стягнути з відповідача основну суму боргу разом із 3% річних та інфляційними втратами.

Відповідач ОСОБА_1 заперечив щодо задоволення позовних вимог. Вказав, що із позивачем по справі ОСОБА_2 перебував у робочих відносинах, працювали на одному підприємстві - ОСОБА_2 на посаді директора, а ОСОБА_3 заступника директора. Пояснив, що обидві розписки були написанні під психологічним тиском заднім числом у день його звільнення з підприємства, так як з нього хотіли списати неіснуючий борг за транспортні перевезення. Розписки написав на роздрукованих бланках, оскільки погрожували, сказали: «якщо не напишеш - будеш оглядатись». Вказав, що зазначеного у розписках розміру коштів йому не було надано ні на банківський рахунок, ні готівкою, при цьому зауважив, що доказів протилежного до матеріалів справи не додано. Зазначив, що потреби у грошових коштах у нього не було та позичати кошти не збирався.

Крім того, представник відповідача адвокат Воронцова О.В. вказала, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з огляду на те, що гроші відповідач за розписками не отримував, жодних відповідей щодо безгрошовості розписок представником позивача не надано. Зазначила, що покази ОСОБА_1 є правдивими, крім того, сума за розписками не була необхідною ОСОБА_1 .

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників справи, судом встановлено наступні фактичні обставини.

Судом встановлено, що 29 квітня 2020 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір позики, про що свідчить оригінал розписки від 29 квітня 2020 року, згідно якої ОСОБА_1 29 квітня 2020 року отримав від ОСОБА_2 гроші у вітчизняній валюті в сумі 173900 грн 00 коп. Вказану позику зобов`язався повернути до 30 жовтня 2020 року. Підписуючи особисто дану розписку, ОСОБА_1 підтвердив, що ним особисто прочитано зміст даної розписки, який є для нього зрозумілим (а.с. 9).

При цьому, ОСОБА_1 , у передбачений строк борг за розпискою від 29 квітня 2020 року не повернув.

Відповідно до наданого позивачем розрахунку заборгованості по розписці від 29 квітня 2020 року загальна сума заборгованості по розписці від 29 квітня 2020 року становить 184141,89 грн, яка складається із: 173900,00 грн - основна сума заборгованості, 7957,41 грн - інфляційні втрати, 2284,48 грн - 3% річних (а.с. 13-14).

Крім того, 30 червня 2020 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір позики, про що свідчить оригінал розписки від 30 червня 2020 року, згідно якої ОСОБА_1 30 червня 2020 року отримав від ОСОБА_2 гроші у вітчизняній валюті в сумі 40000 грн 00 коп. Вказану позику зобов`язався повернути до 31 серпня 2020 року. Підписуючи особисто дану розписку, ОСОБА_1 підтвердив, що ним особисто прочитано зміст даної розписки, який є для нього зрозумілим (а.с. 10).

Однак, у передбачений строк борг за розпискою від 30 червня 2020 року ОСОБА_1 не було повернуто.

Згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості по розписці від 30 червня 2020 року загальна сума заборгованості по розписці від 30 червня 2020 року становить 43182,08 грн, яка складається із: 40000,00 грн - основна сума заборгованості, 2459,89 грн - інфляційні втрати, 722,19 грн - 3% річних (а.с. 11-12).

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист цивільного інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені у частині другій статті 16 ЦК України.

Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної Палати Касаційного цивільного суду від 23 січня 2019 року у справі № 355/385/17 (провадження № 61-30435сво18) міститься висновок, що «у статті 629 ЦК України закріплено один із фундаментів на якому базується цивільне право - обов`язковість договору. Тобто з укладенням договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язки (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати. Невиконання обов`язків, встановлених договором, може відбуватися при: (1) розірванні договору за взаємною домовленістю сторін; (2) розірванні договору в судовому порядку; (3) відмові від договору в односторонньому порядку у випадках, передбачених договором та законом; (4) припинення зобов`язання на підставах, що містяться в главі 50 ЦК України; (5) недійсності договору (нікчемності договору або визнання його недійсним на підставі рішення суду).

Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до статті 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (ч. 1 ст. 1049 ЦК України).

За своїми правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, і може не співпадати з датою складання розписки, яка посвідчує цей факт, однак у будь-якому разі складанню розписки має передувати факт передачі коштів у борг.

Таким чином, у разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. Для цього, з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України, суд повинен установити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов.

У відповідності до статті 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами) (ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України).

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

В постановах Верховного Суду України від 08 червня 2016 року у справі 6-1103цс16, від 11 листопада 2015 року у справі № 6-1967цс15, від 02 липня 2014 року у справі №6-79цс14, від 18 вересня 2013 року № 6-63цс13 висловлена правова позиція про те, що за своїми правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування, з якого дійсно вбачається як сам факт отримання в борг (тобто із зобов`язанням повернення) певної грошової суми, так і дати її отримання.

Узгодження сторонами істотних умов договору позики, факт отримання грошових коштів ОСОБА_1 підтверджується змістом розписок від 29 квітня 2020 року та 30 червня 2020 року, які підписані ним особисто, з підтвердженням про те, що ним особисто прочитано зміст даних розписок, який для нього є зрозумілим. При цьому відповідач ОСОБА_1 не заперечував, що він підписував дані розписки особисто.

Натомість, ОСОБА_1 вказуючи, що сторони по справі перебували у трудових відносинах, а розписки були написані під психологічним тиском з метою списання "неіснуючого боргу", не довів жодними належними та допустимими доказами вказаних обставин, що вказували б на фіктивність цього правочину за відсутності дійсності фактичного отримання коштів. Доводи відповідача про безгрошовість договорів позики не заслуговують на увагу, оскільки договори позики укладені у письмовій формі.

З огляду на викладене, враховуючи встановлену статтею 204 ЦК України презумпцію правомірності правочину, суд дійшов висновку про наявність між сторонами відносин, що виникли з договорів позики, невиконання позичальником зобов`язань перед позикодавцем, оскільки наявними оригіналами розписок у позивача, які долучені до матеріалів справи, підтверджується як факт отримання боржником грошових коштів за договорами позики, так і зобов`язання їх повернути.

Відповідно до ст. 525, 526, 527, 530 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом; зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту; якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), а ч.1 ст. 612 ЦК України передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно ст. 1049, 1050 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст.625 ЦК України.

Із наведеними позивачем розрахунками суд погоджується, вони є арифметично вірними, проведеними з урахуванням умов укладених сторонами договорів позики, водночас стороною відповідача вказані розрахунки не заперечуються, відтак, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість по розписці від 30 червня 2020 року у розмірі 43182,08 грн, яка складається із: 40000,00 грн - основна сума заборгованості, 2459,89 грн - інфляційні втрати, 722,19 грн - 3% річних, а також заборгованість по розписці від 29 квітня 2020 року у розмірі 184141,89 грн, яка складається із: 173900,00 грн - основна сума заборгованості, 7957,41 грн - інфляційні втрати, 2284,48 грн - 3% річних.

Враховуючи викладене, позов підлягає задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача 2273,27 грн судового збору.

На підставі викладеного, керуючись ст. 510, 525-527, 530, 533, 536, 610, 612, 625, 1046, 1047, 1049 ЦК України, ст. 13, 81, 141, 263-265, 268, 273, 279, 280-282, 354 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 ) загальну суму боргу у розмірі 227323,97 грн (двісті двадцять сім тисяч триста двадцять три гривні дев`яносто сім копійок), з яких: 173900,00 грн - основна сума боргу згідно розписки від 29.04.2020 року, 2284,48 грн - 3 % річних, 7957,41 грн - індекс інфляції за період прострочення, 40000,00 грн - основна сума боргу згідно розписки від 30.06.2020 року, 722,19 грн - 3 % річних, 2459,89 грн - індекс інфляції за період прострочення.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 ) 2273,27 грн (дві тисячі двісті сімдесят три гривні двадцять сім копійок) судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його складення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ;

відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 .

Повний текст рішення суду виготовлено 22.11.2021 року.

Суддя Шаміна Юлія Анатоліївна