Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 січня 2021 року м. Волноваха

Волноваський районний суд Донецької області в складі: головуючого судді Овчннікової О.С.,

за участю секретаря судового засідання Сотченко В.О.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Волноваха цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,

встановив:

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання його таким, що втратив право користування житловим приміщенням, пояснюючи, що на підставі Договору найму житлового приміщення в будинку державної установи, підприємства чи громадської організації від 03.03.1994 року їх мати, ОСОБА_3 , отримала у користування квартири за АДРЕСА_1 . Він та відповідач, який є його братом, зареєстровані за вказаною адресою як члени сім`ї наймача житла.

26.10.2016 року мати померла, після її смерті позивач залишився проживати в квартирі, сплачує комунальні послуги відповідно числа зареєстрованих осіб та має намір приватизувати квартиру. Відповідач за адресою реєстрації не проживає з 2017 року, власних речей у квартирі не має, участі в утриманні квартири не приймає, тому позивач вважає, що, оскільки він не проживає за адресою реєстрації понад шість місяців, тому втратив право користування житловим приміщенням, на підставі чого просив в судовому порядку визнати його таким, що втратив право користування житловим приміщенням у квартирі за АДРЕСА_1 .

У судове засідання представник позивача не з`явився, у позові просив розглянути справу без його участі.

Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, місце та час слухання справи був повідомлений належним чином, причин неявки суду не повідомив, відзиву на позов не подав, тому у відповідності з вимогами ст. 280 ЦПК України суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи.

Дослідивши матеріали справи, надавши оцінку доказам, суд дійшов висновку про задоволення позову з таких підстав.

Згідно вимог ч.1 ст.4 ЦПК України , кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 2 ст.65 ЖК УРСР, особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім`ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім`ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім`ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням.

Статтею 71 Житлового Кодексу Української РСР встановлено, що при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.

За вимогами ст.72 ЖК Української РСР, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

У постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" № 5 від 07.02.2014 року зазначено, що відповідно до положень ст.391, 396 ЦК України позов про усунення порушень прав, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння.

При цьому усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства, а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення, про позбавлення права користування жилим приміщенням, про визнання особи безвісно відсутньою, про оголошення фізичної особи померлою.

З договору найму житлового приміщення в будинку державної установи, підприємства або громадської організації від 03.03.1994 року, укладеного між керуючим будинком АДРЕСА_1 , що належить ВАВК, та ОСОБА_3 встановлено, що ОСОБА_3 надано у найм житлове приміщення у квартирі АДРЕСА_1 .

Зі свідоцтва про народження ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , встановлено, що він є сином ОСОБА_3 .

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 , виданим 01.11.2016 року Волноваським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області.

Згідно довідки Володимирівської селищної ради від 23.11.2020 року, у квартирі АДРЕСА_1 зареєстрований позивач та його брат - відповідач ОСОБА_2 , 1981 року народження.

Відповідно акту про непроживання відповідача за адресою реєстрації, складеного комісією за участю депутата селищної ради ОСОБА_4 , у квартирі АДРЕСА_1 зареєстрований та проживає ОСОБА_1 , відповідач не проживає за місцем реєстрації та знаходиться у м.Макіївці.

Таким чином, судом встановлено, що позивач є членом сім`ї наймача житла, який помер. Після смерті матері він проживає за місцем реєстрації, користується правами наймача приміщення. Відповідач зареєстрований у квартирі, але фактично не проживає за місцем реєстрації з 2017 року без поважних причин, внаслідок чого втратив право користування житловим приміщенням у квартирі АДРЕСА_1 .

На підставі вищевикладеного суд вважає позовні обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 12, 13, 76-81, 89, 141, 258-259, 263-265, 280-284, 354 ЦПК України, ст..ст.71,72 ЖК Української РСР, суд

ухвалив:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням у квартирі за АДРЕСА_1 .

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яка може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Донецького апеляційного суду Донецької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Відповідно до п. 15.5 Перехідних положень ЦПК України (в редакції від 03.10.2017 року) : до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи: апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу, а саме, відповідно до ч.1 ст. 296 ЦПК України : апеляційна скарга подається апеляційному суду через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення.

Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.

Суддя О.С.Овчиннікова