Ухвала

26 січня 2021 року
м. Київ
справа № 369/5698/18
провадження № 61-153ск21

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Крата В. І. (суддя-доповідач), Антоненко Н. О., Русинчука М. М., розглянув касаційні скаргиКиївського квартирно-експлуатаційного управління та військової частини НОМЕР_1 на постанову Київського апеляційного суду від 02 грудня 2020 року в складі колегії суддів: Кулікової С. В., Желепи О. В., Олійника В. І., у справі за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 , Київського квартирно-експлуатаційного управління Міністерства оборони України про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до військової частини НОМЕР_1 , Київського квартирно-експлуатаційного управління про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою.

Позовна заява мотивована тим, що позивачу на праві власності належить земельна ділянка площею 0,1 га з кадастровим номером :01:006:5071, яка розташована в с. Віта-Поштова Києво-Святошинського району Київської області з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства. Позивач зазначив, що земельна ділянка набута ним у власність шляхом приватизації на підставі рішення сільської ради, право власності зареєстровано у відповідності до чинного законодавства, але прибувши до своєї земельної ділянки, маючи намір оглянути та провести дії щодо очистки від чагарників, не зміг потрапити до неї, оскільки ділянка була обнесена загорожею з колючого дроту, на якому містились попереджувальні таблички про заборону проходу на земельні ділянки. Біля паркану були озброєні працівники військової частини НОМЕР_1 , які пояснили, що огороджена територія належить військовій частині, але жодних документів на підтвердження цим обставинам не надали. На звернення ОСОБА_1 до Віто-Поштової сільської ради щодо статусу його земельної ділянки, 08 травня 2018 року позивач отримав відповідь, в якій повідомлено, що земельна ділянка з кадастровим номером :01:006:5071 належить йому на праві приватної власності, однак, загороджена військовою частиною НОМЕР_1 з метою вжиття недопущення сторонніх осіб на територію військової частини. Також повідомлено, що відповідно до ухвали Києво-Святошинського районного суду Київської області від 17 січня 2018 року за клопотанням слідчого було накладено арешт, зокрема, і на земельну ділянку, що належить позивачу, шляхом заборони відчуження, об`єднання, поділу та розпорядження. Позивач має права вимагати усунення перешкод у здійсненні його права власності, у добровільному порядку відповідачі відмовляються відновлювати його порушені права.

ОСОБА_1 , з урахуванням уточнення позовних вимог, позивач просив:

усунути перешкоди в користуванні належній йому на праві приватної власності земельної ділянки, площею 0,1 га з кадастровим номером :01:006:5071, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, шляхом зобов`язання військової частини НОМЕР_1 знести самовільно встановлену огорожу з колючого дроту, що огороджує вказану земельну ділянку;
зобов`язати військову частину НОМЕР_1 усунути перешкоди у здійсненні позивачем ОСОБА_1 права власності, користування, володіння, розпорядження земельною ділянкою, належній йому на праві власності земельної ділянки площею 0,1 га. з кадастровим номером :01:006:5071, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства шляхом не чинення перешкод у володінні, користуванні та розпорядженні земельною ділянкою.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області в складі судді Пінкевич Н. С., від 27 грудня 2019 року в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

ПостановоюКиївського апеляційного суду від 02 грудня 2020 року рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 27 грудня 2019 року скасовано та ухвалено нове судове рішення, яким позов ОСОБА_1 задоволено частково. Зобов`язано військову частину НОМЕР_1 усунути перешкоди ОСОБА_1 у користуванні належною йому на праві власності земельною ділянкою з кадастровим номером :01:006:5071, площею 0,1 га, яка розташована за адресою: Київська обл., Києво-Святошинський район, с. Віта-Поштова, з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, шляхом зобов`язання військової частини НОМЕР_1 знести самовільно встановлену огорожу з колючого дроту, що огороджує вказану земельну ділянку. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

30 грудня 2020 рокувійськова частина НОМЕР_1 засобами поштового зв`язку подала до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Київського апеляційного суду від 02 грудня 2020 року, у якій посилається на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права і просить скасувати постанову суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга обґрунтована тим, що судом не було взято до уваги доводи представника військової частини НОМЕР_1 щодо відсутності належних доказів здійснення нею перешкод в користуванні земельною ділянкою позивачу. Лист Віта-Поштової сільської ради не є допустимим та належним доказом, оскільки у ньому викладено лише думку сільського голови без надання будь-яких підтверджуючих документів. У рішенні суду першої інстанції вірно зазначено, що з поданих позивачем документів неможливо встановити, коли, ким встановлений паркан на земельній ділянці позивача, яким чином він проходить по земельній ділянці позивача та чи взагалі проходить. Окрім цього, військова частина НОМЕР_1 зазначає, що позивач отримав у власність земельну ділянку з порушенням вимог законодавства України, про що наголошувалось у суді апеляційної інстанції, однак суд відхилив такі доводи відповідача.

05 січня 2021 рокуКиївське квартирно-експлуатаційне управління засобами поштового зв`язку подало до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Київського апеляційного суду від 02 грудня 2020 року, у якій посилається на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права і просить скасувати постанову суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга обґрунтована тим, що предметом даної справи є усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, яка надавалась позивачу на сумнівних підставах, а саме: рішенням Віто-Поштової сільської ради за рахунок земель оборони військового містечка № НОМЕР_2 . Тому задоволення позовних вимог порушує справедливу рівновагу між інтересами позивача та правами законного власника земельної ділянки на мирне володіння своїм майном. Підставою, на якій подається касаційна скарга Київське квартирно-експлуатаційне управління зазначає порушення норм процесуального права із застосуванням норми права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду. Київське квартирно-експлуатаційне управління вважає, що при поновленні строку на апеляційне оскарження суд апеляційної інстанції порушив норми процесуального права, не навів в ухвалі про відкриття провадження мотивів такого поновлення, а також не зазначив обставини, які дають підстави вважати поважними причини пропуску такого строку та не урахував висновки, викладені у постановах Верховного Суду від 03 липня 2019 року № 203642/14-ц, від 14 грудня 2020 року у справі № 521/2816/15-ц. Окрім цього, позивачем не було виконано свого обов`язку щодо доведення належними засобами доказування обставин, на яких він наполягає. Лист Віто-Поштової сільської ради від 07 травня 2018 року не є належним та допустимим доказом у справі, оскільки інформація, викладена у ньому, є фактично викладом іншої думки, а лист Київського квартирно-експлуатаційного управління дійсно не містить посилання на земельну ділянку позивача. Захищаючи права позивача, набуті у незаконний спосіб, суд самоусунувся від дослідження доказів, наданих відповідачем, які засвідчують факт віднесення спірної земельної ділянки до земель оборони. Таким чином, суд знехтував тим, що по суті захист заявлених прав позивача відбувається ціною безпідставного порушення прав держави, уповноваженим органом якої є Міністерство оборони України, на земельну ділянку оборонного відомства.

У відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких мотивів.

Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді, може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE, № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; BRUALLA GOMEZ DE LA TORRE v. SPAIN, № 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від 19 грудня 1997 року).

Однією з основних засад судочинства є забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у випадках, встановлених законом (пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України, пункт 9 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Відповідно до пункту 2 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Предметом касаційного оскарження є судові рішення, ухвалені у справі про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою.

Отже, справа № 369/5698/18 не є справою з ціною позову, що перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Справа № 369/5698/18 є незначної складності та не належить до виключень, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України.

Європейський суд з прав людини зауважує, що національні суди мають вибирати способи такого тлумачення, які зазвичай можуть включати акти законодавства, відповідну практику, наукові дослідження тощо (VOLOVIK v. UKRAINE, № 15123/03, § 45, ЄСПЛ, 06 грудня 2007 року).

Тлумачення статті 19 ЦПК України свідчить, що малозначна справа є такою в силу своїх властивостей, незалежно від того чи визнавав її такою суд першої чи апеляційної інстанції. Оскільки частина шоста статті 19 ЦПК України розміщена в розділі 1 Загальних положень ЦПК України, то вона поширюються й на стадію касаційного провадження.

З урахуванням предмету позову, характеру правовідносин, складності справи, а також значення справи для сторін і суспільства, Верховний Суд вважає за можливе визнати цю справу малозначною.

Посилання на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню, касаційні скарги та додані до них матеріали не містять.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Таким чином, оскаржене рішення ухвалено у малозначній справі. Тому у відкритті касаційного провадження слід відмовити, оскільки касаційні скарги Київського квартирно-експлуатаційного управління Міністерства оборони України та військової частини НОМЕР_1 подані на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись статтями 19, 260, 389, 394 ЦПК України Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

Відмовити Київському квартирно-експлуатаційному управлінню та військовій частині НОМЕР_1 у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою на постанову Київського апеляційного суду від 02 грудня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 , Київського квартирно-експлуатаційного управління про усунення перешкод в користуванні земельною ділянко.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя В. І. Крат

Н. О. Антоненко

М. М. Русинчук