Справа № 466/5514/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 листопада 2021 року м. Львів

Шевченківський районний суд м. Львова в складі:

головуючого судді Ковальчук О.І.

секретаря Масної К.О.

з участю позивача ОСОБА_1

справа №466/5514/21

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення понесених витрат по оплаті комунальних послуг в розмірі 21788,32 грн.

в с т а н о в и в:

17.06.2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення понесених витрат по оплаті комунальних послуг в розмірі 21788,32 грн. та стягнення судових витрат.

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 23.03.2017 ОСОБА_1 , забезпечена службовим житлом (на праві користування), на підставі службового ордеру за № 0000676, який видано на підставі наказу директора департаменту житлового господарства та управління № 118 від 16.03.2017.

Після отримання ордеру, відповідно до п. 18 Постанови Кабінету Міністрів України № 207 від 02.03.2016 «Про затвердження Правил реєстрації місця проживання та Порядку передачі органами реєстрації інформації до Єдиного державного демографічного реєстру» в ЦНАП Львівської міської ради подано ОСОБА_2 заяву встановленого зразку (додаток 6 до Правил), у ч. 2 якої позивачем надано письмову згоду відповідачу на реєстрацію місця проживання за вказаною адресою.

03.04.2017 Шевченківською районною адміністрацією Львівської міської за даною адресою зареєстровано склад сім`ї та той час: ОСОБА_3 , чоловік - ОСОБА_2 та дочка - ОСОБА_4

19.06.2019 рішенням Шевченківського районного суду м. Львова у справі № 466/326/19 між позивачем та ОСОБА_2 розірвано шлюб. Позивачем ОСОБА_1 змінено прізвище « ОСОБА_5 » на дівоче « ОСОБА_6 ».

Станом на момент звернення до суду за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровано місце проживання:

- ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

- ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ,

- ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ,

- ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Відтак, вказані особи є користувачами службового житла.

Користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків здійснюється згідно з свідоцтвом на право власності, договором найму (оренди) або іншим документом, що підтверджує право власності чи користування (п. 2 Правил користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків, затверджених постановою КМУ від 08.10.92 року № 572 (далі-Правил).

З 15.09.2018 ОСОБА_2 проживає у м. Чернівці, що підтверджується наказом № 609 від 12.09.2018 та 4-ма актами фактичного непроживання відповідача.

Витрати на житлово-комунальні послуги ОСОБА_2 не несе, не дбає про стан квартири, жодних стосунків не підтримує.

Відповідно до п. 5 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг.

Згідно ст. 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», до житлово-комунальних послуг належать:

1) житлова послуга - послуга з управління багатоквартирним будинком.

Послуга з управління багатоквартирним будинком включає:

- утримання спільного майна багатоквартирного будинку, зокрема прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, виконання санітарно-технічних робіт, обслуговування внутрішньобудинкових систем (крім обслуговування внутрішньобудинкових систем, що використовуються для надання відповідної комунальної послуги у разі укладення індивідуальних договорів про надання такої послуги, за умовами яких обслуговування таких систем здійснюється виконавцем), утримання ліфтів тощо;

- купівлю електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку;

- поточний ремонт спільного майна багатоквартирного будинку;

2) комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами.

Згідно п. 5 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

На виконання ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» мною оплачено надані житлово-комунальні послуги за період з вересня 2018 року по червень 2021 року, що підтверджується відповідними квитанціями (копії додаються).

Відповідно до ч. 2 ст. 65 Житлового Кодексу Української РСР (далі ЖК Української РСР) особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім`ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім`ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім`ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням.

Відповідно до ч. 3 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг.

Плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами (ч. 2 ст. 67 ЖК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог Ї відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно п. 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків, затверджених постановою КМУ від 08.10.92 року № 572 (в редакції постанови КМУ від 24.01.2006 року N 45) наймач квартири зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги.

Згідно ст. 541 ЦК України солідарний обов`язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов`язання.

Відповідно до ч. 1 ст. 543 ЦК України у разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо.

Боржник, який виконав солідарний обов`язок, має право на зворотну вимогу (регрес) до кожного з решти солідарних боржників у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або законом, за вирахуванням частки, яка припадає на нього (ч. 4 ст. 544 ЦК України).

Тлумачення наведених норм права дає підстави зробити висновок, що кожен, хто зареєстрував своє місце проживання у житлі, зобов`язаний брати участь у витратах щодо утримання майна, що є у спільній частковій власності, незалежно від того, хто здійснює фактичні дії, спрямовані на утримання спільного майна.

Відтак, позивач вважає, що ОСОБА_2 зобов`язаний оплатити половину вартості сплачених коштів по оплаті комунальних послуг виходячи з такого розрахунку.

Розрахунковий період вересень 2018 червень 2021 року.

Із вказаного часу позивачем сплачено 43 576,64 грн. комунальних послуг, а саме:

- утримання будинку і прибудинкової території 11 246, 46 грн.;

- послуги з водопостачання і водовідведення - 6671,43 грн.;

- послуги з електроенергії - 4494,63 грн.;

- послуги з газопостачання та газовідведення - 21164,09 грн.

Вказані обставини підтверджуються квитанціями про сплату комунальних послуг та інформаційними листами-розрахунками з:

- Приватного підприємства «Управляюча компанія «Рідний дім Топольна»;

- ОСББ «Інструментальна, 45»;

- Львівського міського комунального підприємства «Львівводоканал»;

- Приватного акціонерного товариства «Львівобленерго»;

- Товариства з обмеженою відповідальністю «Львівенергозбут»;

- Товариства з обмеженою відповідальністю «Львівгаз збут»;

- Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України».

Враховуючи вищенаведене, просить позов задовольнити.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала повністю, покликаючись на вказані в позовній заяві обставини. Просила позов задовольнити.

Відповідач у судове засідання не з`явився повторно з невідомих суду причин, хоча належним чином повідомлявся про час та місце розгляду справи, що стверджується відмітками у журналі реєстрації вихідної кореспонденції, наявним в матеріалах справи рекомендованим повідомленням про вручення. 20.10.2021 року надіслав заяву про відкладення розгляду справи, однак відзиву відповідачем до суду подано не було, а тому оскільки в матеріалах справи достатньо доказів для розгляду справи без його участі, суд вважає за можливе провести розгляд справи на підставі наявних доказів.

Заслухавши пояснення позивача, дослідивши зібрані по справі докази, з`ясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав та мотивів.

Згідно з положеннями ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до вимог ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках.

Судом встановлено та підтверджено письмовими доказами, що 23.03.2017 року позивачу ОСОБА_8 на підставі наказу директора департаменту житлового господарства та управління № 118 від 16.03.2017 видано ордер № 0000676 на службове житлове приміщення квартиру АДРЕСА_2 (а.с.20).

Після отримання ордеру, відповідно до п. 18 Постанови Кабінету Міністрів України № 207 від 02.03.2016 «Про затвердження Правил реєстрації місця проживання та Порядку передачі органами реєстрації інформації до Єдиного державного демографічного реєстру» в ЦНАП Львівської міської ради подано відповідачем ОСОБА_2 заяву встановленого зразка, а позивачем надано письмову згоду відповідачу на реєстрацію місця проживання за адресою: АДРЕСА_1 .

03.04.2017 року Шевченківською районною адміністрацією Львівської міської ради за адресою: м. Львів, вул. Інструментальна, 45/132 зареєстровано склад сім`ї на той час: ОСОБА_3 , ОСОБА_2 - чоловік та ОСОБА_4 дочка.

19.06.2019 року рішенням Шевченківського районного суду м. Львова у справі №466/326/19 розірвано шлюб між позивачем та відповідачем ОСОБА_2 , а також змінено прізвище « ОСОБА_5 » на дівоче « ОСОБА_6 » (а.с.29-33).

Згідно Довідки №3 від 13.04.2020 року з місця проживання та склад сім`ї, за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровані: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 основний квартиронаймач, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 донька, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 - син, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 колишній чоловік (а.с.22-23).

З 15.09.2018 року відповідач ОСОБА_2 проживає у м. Чернівці, що підтверджується наказом №609 від 12.09.2018 та актами фактичного непроживання відповідача за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.34-35).

Витрати на житлово-комунальні послуги відповідач ОСОБА_2 не несе, не дбає про стан квартири, жодних стосунків з позивачем не підтримує.

Як вбачається із матеріалів справи, зокрема з копії квитанцій про оплату житлово-комунальних послуг та розрахунків позивача, у період з вересня 2018р. по червень 2021р. позивачем було сплачено платежів в загальній сумі 43576,64грн., з яких: утримання будинку і прибудинкової території 11 246, 46 грн.; послуги з водопостачання і водовідведення - 6671,43 грн.; послуги з електроенергії - 4494,63 грн.; послуги з газопостачання та газовідведення - 21164,09 грн. (а.с.36-37).

Вказані обставини підтверджуються квитанціями про сплату комунальних послуг та інформаційними листами-розрахунками з: Приватного підприємства «Управляюча компанія «Рідний дім Топольна»; ОСББ «Інструментальна, 45»; Львівського міського комунального підприємства «Львівводоканал»; Приватного акціонерного товариства «Львівобленерго»; Товариства з обмеженою відповідальністю «Львівенергозбут»; Товариства з обмеженою відповідальністю «Львівгаз збут»; Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України».

Згідно з ч. 1 ст. 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Як передбачено ч.1 ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно).

Разом з тим, стаття 360 ЦК України передбачає зобов`язання співвласника відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності, брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном.

Враховуючи викладене та з огляду на положення статті 541 ЦК України суд дійшов висновку, що зобов`язання з оплати витрат за житлово-комунальні послуги, наданих за адресою сторін, АДРЕСА_1 є солідарними.

Відповідно до частини 1 статті 544 ЦК України боржник, який виконав солідарний обов`язок, має право на зворотну вимогу (регрес) до кожного з решти солідарних боржників у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або законом, за вирахуванням частки, яка припадає на нього.

Тобто, кожен співвласник зобов`язаний брати участь у витратах щодо утримання майна, що є у спільній частковій власності, незалежно від того, хто здійснює фактичні дії, спрямовані на утримання спільного майна. Співвласник або співвласники, які виконали солідарний обов`язок щодо сплати необхідних витрат на утримання майна, мають право вимагати від іншого співвласника їх відшкодування у рівній частці.

Відповідно до ч. 2 ст. 65 ЖК України, особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім`ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім`ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім`ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням.

Крім того, ст. 10 ЖК України встановлено, що громадяни зобов`язані дбайливо ставитися до будинку, в якому вони проживають, використовувати жиле приміщення відповідно до його призначення, додержувати правил користування жилими приміщеннями, економно витрачати воду, газ, електричну і теплову енергію, а ст. 66 ЖК України передбачено, що плата за користування житлом (квартирна плата) обчислюється виходячи із загальної площі квартири.

Статтею 151 Житлового кодексу України передбачено, що громадяни, які мають у приватній власності жилий будинок (квартиру), зобов`язані забезпечувати його схоронність, провадити за свій рахунок поточний і капітальний ремонт, утримувати в порядку придомову територію.

Так, ст. 67 ЖК України визначено, що плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами, а ст. 68 ЖК України на власників квартир покладається обов`язок своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги.

Згідно з п. 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 08 жовтня 1992 року № 572, власник та наймач квартири зобов`язаний оплачувати надані житлово - комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Законом України «Про житлово-комунальні послуги» (в редакції чинній на момент виникнення спірних відносин) врегульовані права та обов`язки споживача та виконавця житлово-комунальних послуг, якими є власник, споживач, виконавець та виробник, серед яких обов`язком виконавця є надання послуг вчасно та відповідної якості, згідно із законодавством та умовами договору, а також підготовка та укладання із споживачем договору про надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за недотримання умов його виконання, згідно з типовим договором.

Пунктом 1 частини першої статті 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги"(в редакції чинній на момент виникнення спірних відносин) передбачене право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 цього Закону обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. (висновки Верховного Суду України, викладені у постанові від 30 жовтня 2013 року у справі за № 6-59цс13)

Крім того, відповідно до Закону України «Про захист прав споживачів» відповідач є споживачем комунальних послуг.

Даним Законом передбачено, що під договором слід розуміти усну чи письмову угоду між споживачем та виконавцем послуг. Цей Закон також передбачає оформлення письмової угоди через посередництво квитанцій та інших розрахункових документів.

Згідно ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (в редакції чинній на момент виникнення спірних відносин) споживачі зобов`язані оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні житлово-комунальні послуги» №2189-VIII споживач має право одержувати своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством і умовами укладених договорів.

Згідно із п. 5 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні житлово-комунальні послуги» №2189-VIII індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні житлово-комунальні послуги» №2189-VIII споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору.

Таким чином судом встановлено, що позивач виконав солідарний обов`язок щодо оплати наданих житлово-комунальних послуг в загальній сумі 43576,64 грн.

Як вбачається із матеріалів справи, відповідач не сплачував за надані житлово-комунальні послуги та не компенсував понесені позивачем витрати на їх оплату, у зв`язку з чим, згідно з розрахунком наданим позивачем, правильність якого перевірена судом, за відповідачем ОСОБА_2 утворилась заборгованість, яка складає 21788,32 грн.

Відповідно до ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Стаття 12 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є принцип змагальності сторін, в силу якого сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. При цьому кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У контексті положень одного із основоположних принципів цивільного судочинства - принципу змагальності сторін вирішальним фактором є те, що суд не повинен нічого доказувати за своєю ініціативою, оскільки це - обов`язок сторін, які користуються рівними правами щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом переконливості цих доказів. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, то суд робить висновок про її недоведеність.

Разом з тим, належних доказів спростування суми боргу, надання позивачу коштів на оплату житлово-комунальних послуг та відсутності обов`язку, сплачувати за надані житлово-комунальні послуги, відповідачем не подано та не встановлено судом в ході розгляду справи.

Відповідно до вимог ст. ст. 12, 81 ЦПК України позивач належними та допустимими доказами (ст. ст. 77, 78 ЦПК України) довела, ті обставини, на які вона посилалась як на підставу своїх вимог.

Приписами п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків … має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Зокрема, у п.33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 року у справі «Христов проти України» суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч.1 ст.6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав.

У п.26 рішення ЄСПЛ у справі «Надточій проти України» та п.23 рішення ЄСПЛ у справі «Гурепка проти України» наголошується на принципі рівності сторін - одному із складників ширшої компетенції справедливого судового розгляду, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище порівняно з опонентом.

Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони гуртуються. Міра, до якої суд має виконати обв`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Справа "Серявін та інші проти України" № 4909/04 §58 ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач як на підставу для задоволення позову, знайшли своє підтвердження у судовому засіданні, а відповідач не надав жодних належних та допустимих доказів на спростування обставин викладених у позові, суд, перевіривши розрахунки позивача, приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення грошові кошти в сумі 21788,32 грн., в рахунок оплати житлово-комунальних послуг.

Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача в користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 908,00 грн.

Керуючись ст.ст.13,76,81,82,83,89,95,141,263,265,267, 268, 273, 354 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

позов задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 50 % суми сплачених комунальних платежів за період з вересня 2018 року по червень 2021 року у розмірі 21788,32 грн. (двадцять одну тисячу сімсот вісімдесят вісім гривень 32 копійки).

Стягнути з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 908,00 гривень (дев`ятсот вісім грн.) сплаченого судового збору.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_3 .

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду шляхом подачі протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту рішення апеляційної скарги.

Повний текст судового рішення виготовлено 18 листопада 2021 року.

Суддя О. І. Ковальчук