ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Постанова

Іменем України

13 січня 2021 року

м. Харків

справа № 639/1003/20

провадження № 22-ц/790/1037/21

Харківський апеляційний суд у складі:

Головуючого Пилипчук Н.П.,

суддів Маміної О.В., Тичкової О.Ю.

за участю секретаря Плахотнікової І.О.

учасники справи:

позивач : ОСОБА_1

відповідачі: ОСОБА_2 , ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про повернення попередньої оплати, з апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 12 жовтня 2020 року, у складі судді Єрмоленко В.К., в залі суду в місті Харкові,

В С Т А Н О В И В :

У лютому 2020 ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про повернення попередньої оплати у розмірі 294000 грн. з ОСОБА_2 та 257 638,50 грн. з ОСОБА_3 , за укладеним попереднім договором про майбутнє укладення договору купвлі-продажу квартири АДРЕСА_1 .

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги посилався на те, що 10.01.2019 між ним та ОСОБА_2 , від імені якого діяв за довіреністю від 11.09.2018 ОСОБА_1 , укладено попередній договір, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Погрібною Т.П., згідно з яким ОСОБА_2 зобов`язувався продати, а ОСОБА_1 - купити до 31.12.2019 включно кв. АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_2 на праві власності за суму 350 000 грн., що еквівалентно 12500 доларам США, які сплачуються наступним чином: 294000 грн., що еквівалентно 10500 доларам США, на момент укладення цього договору, решта суми в національній валюті, що еквівалентно 2000 доларам США, на момент укладення договору купівлі-продажу. Крім того, за п. 1.2 попереднього договору продавець зобов`язувався встановити електропостачання та систему опалення в квартирі в термін до 30.12.2019. Відповідач ОСОБА_2 , в порушення взятих зобов`язань, договір купівлі-продажу не уклав, електропостачання та систему опалення в квартирі не встановив, що свідчить про те, що він не збирався виконувати взяті на себе зобов`язання, до нотаріуса не з`явився, на письмові повідомлення позивача відповідачі не відреагували. З урахуванням того, що, як стверджує позивач, договір не виконаний з вини ОСОБА_2 , останній повинен був повернути грошові кошти, проте відмовляється їх відшкодувати.

Позивач зазначив також, що згідно п. 2 договору у разі невиконання обов`язку, а саме відмови від укладення договору купівлі-продажу квартири або не підготування необхідних для оформлення договору купівлі-продажу документів, або не приведення квартири у належний стан відповідач ОСОБА_3 зобов`язався особисто сплатити позивачу кошти у розмірі, еквівалентному 10 500 доларів США, що становить на час пред`явлення позову 257 638,50 грн. Вказану суму, як відповідальність за невиконання умов попереднього договору, позивач просить стягнути з ОСОБА_3 .

Рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 12 жовтня 2020 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 за попереднім договором, укладеним 10.01.2019 р. та посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Погрібною Т.П., грошові кошти у розмірі 294 000 грн., а також судові витрати в сумі 2940 грн., а всього 296 940 грн. У іншій частині позову ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити частково, а саме стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 за попереднім договором, укладеним 10.01.2019 р. та посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Погрібною Т.П., грошові кошти у розмірі 294 000 грн., а також судові витрати в сумі 2940 грн., а всього 296 940 грн.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу ОСОБА_2 вказує на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що якщо умовами попереднього договору від 10.01.2019 р., зокрема, його підпунктом 1.4 пункту 1 та пунктом 2 було встановлено, що належним боржником, який має виконати свій обов`язок - підготувати усі необхідні для укладення договору документи, а у разі порушення такого обов`язку повернути кредитору ОСОБА_1 гроші у сумі в національній валюті, що еквівалентно 10500,00 доларам США є саме відповідач ОСОБА_3 , а не будь-хто інший, що самим відповідачем ОСОБА_3 не заперечувалося, суд першої інстанції мав покласти саме на відповідача ОСОБА_3 обов`язок сплатити на користь ОСОБА_1 за попереднім договором укладеним 10.01.2019 р. та посвідченому приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Погрібною Т.П., грошові кошти у розмірі 294000,00 грн., а також судові витрати в сумі 2940,00 грн., а всього - 296940,00 грн. Вказує, що судом першої інстанції встановлено, що відповідач ОСОБА_3 , отримавши 10.01.20219 р. від позивача ОСОБА_1 грошові кошти в еквіваленті 10500,00 доларам США на виконання умов попереднього договору від 10.01.2019 р., своєму довірителю - ОСОБА_2 їх не передав, а витратив у тому числі на власні потреби. Ці обставини не заперечувалися ані позивачем ОСОБА_1 , ані відповідачем ОСОБА_3 , однак суд першої інстанції при ухваленні рішення у цій справі з невідомих причин не взяв їх до уваги. Наголошує, що будь-які винні дії з умислом або необережності відповідача ОСОБА_2 , договором від 10.01.2019 р. не передбачені. Відповідно, вказаним договором не передбачена відповідальність ОСОБА_2 перед ОСОБА_1 за будь-які дії чи бездіяльність умисну або необережну, яка сталася з вини ОСОБА_3 . Зазначає, що при розгляді справи по суті Жовтневий районний суд міста Харкова вдався до порушення норм процесуального права - справа розглядалася по суті без повідомлення відповідача ОСОБА_2 про дату та час судових засідань, що позбавило його права брати участь у судових засіданнях, подавати докази, брати участь у дослідженні доказів, ставити питання іншим учасникам справи, подавати заяви та клопотання, надавати пояснення суду, наводити свої доводи, міркування щодо питань, які виникають під час судового розгляду, і заперечення проти заяв, клопотань, доводів і міркувань інших осіб.

У відповідності до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді, вислухавши пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_2 не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 10 січня 2019 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , від імені якого на підставі нотаріально засвідченої довіреності від 11.09.2018 діяв ОСОБА_3 , був укладений попередній договір, посвідчений приватним нотаріусом ХМНО Погрібною Т.П., відповідно до пункту 1.1 якого сторони домовились про майбутнє укладення договору купівлі-продажу кв. АДРЕСА_1 , що має бути нотаріально посвідчений до 31.12.2019 включно приватним нотаріусом ХМНО Погрібною Т.П.

Пунктом 1.2 цього договору передбачено , що договір повинен бути укладений за суму 350 000 грн., що еквівалентно 12500 доларам США, з яких 294 000 грн., еквівалент 10500 доларам США, оплачується на момент укладення цього договору, а сума в національній валюті, що еквівалентно 2000 доларам США на час укладення договору купівлі-продажу. ОСОБА_2 гарантував, що до 30.12.2019 буде встановлене електропостачання та опалення.

Згідно п. 1.4 договору ОСОБА_3 до укладення договору купівлі-продажу повинен підготувати усі необхідні для укладення договору документи та для забезпечення виконання п. 1.4 ОСОБА_3 отримав аванс у сумі 294 00 грн., що еквівалентно 10500 доларам США для ОСОБА_2 . У разі невиконання обов`язку ( відмову) від укладення договору купівлі-продажу квартири на вищезазначених умовах або не підготування без поважних причин необхідних для оформлення договору купівлі-продажу документів, або не приведення квартири у належний відповідно до вимог п. 1.2, ОСОБА_3 повертає ОСОБА_1 суму в національній валюті, що еквівалентно 10500 доларам США.

Підпунктами 3-5 пункту 1.4 визначено, що у разі не укладення договору за провиною ОСОБА_1 , припинення зобов`язання до початку його виконання за згодою сторін, передані гроші у сумі в національній валюті, що еквівалентно 10500 доларам США підлягають поверненню ОСОБА_3 на протязі місця після повідомлення про прийняття рішення про не укладення договору, або протягом 7 днів з моменту згоди сторін про припинення зобов`язання ( а.с. 8).

17.12.2019 позивачем направлено рекомендованою кореспонденцією листа ОСОБА_3 про необхідність повідомлення ОСОБА_1 про стан виконання зобов`язання щодо приведення квартири у належний технічний стан, готовність необхідних документів згідно пункту 1.2, 1.4 (підключення до електромережі, системи опалення, підготовка документів для оформлення договору купівлі-продажу, приведення квартири у належний стан) попереднього договору та вказати дату і час зустрічі у приватного нотаріуса ОСОБА_4 для укладення договору купівлі-продажу. Повідомлено також, що ним зарезервовано час у нотаріуса на 15 год. 31.12.2019 або ОСОБА_1 просить запропонувати інший час для укладення договору купівлі-продажу ( а.с. 10-12).

Основний договір купівлі-продажу квартири у встановлені попереднім договором строки ( до 31.12.2019 включно) укладений не був. У зв`язку з неявкою відповідача до приватного нотаріуса у кінцевий термін, визначений для посвідчення договору купівлі-продажу, позивачем викликана поліція, складено відповідна заява та надані пояснення, до долучені ОСОБА_1 до позову ( а.с. 13-14).

У статтях 15, 16 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до частини першої статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частинами першою, третьою статті 635 ЦК України передбачено, що попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, - у письмовій формі. Зобов`язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором, або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення.

Згідно з статтею 657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі.

Згідно з частиною першою статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком (частина перша статті 546 ЦК України).

Відповідно до статті 570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов`язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом.

Ознакою завдатку є те, що він слугує доказом укладення договору, на забезпечення якого його видано, одночасно є способом платежу та способом забезпечення виконання зобов`язання.

На відміну від завдатку, аванс - це лише спосіб платежу. Він не виконує забезпечувальної функції, а виконує функцію попередньої оплати, яка підлягає поверненню у випадку не виконання зобов`язання.

Відповідно до частини першої статті 533 ЦК України грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях.

Встановивши, що між сторонами була досягнута домовленість щодо купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , позивач у рахунок попередньої оплати вартості зазначеного нерухомого майна передав грошову суму еквівалентну 10 500,00 доларів США, як авансовий платіж в рахунок сплати вартості об`єкту нерухомого майна, однак договір купівлі-продажу вказаної квартири не був укладений, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 внесеного авансу у розмірі 294 000 грн.

ОСОБА_2 наполягав на тому, що згідно умов попереднього договору від 10.01.2019 року обов`язок повернення грошових коштів ОСОБА_1 у разі порушення умов попереднього договору покладено саме на ОСОБА_3 .

Колегія суддів вважає, що такі доводи не є обґрунтованими.

Відповідно до статті 237, частини третьої статті 238 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов`язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Представник не може вчиняти правочин від імені особи, яку він представляє, у своїх інтересах або в інтересах іншої особи, представником якої він одночасно є, за винятком комерційного представництва, а також щодо інших осіб, встановлених законом.

Відповідно до частини третьої статті 244 ЦК України довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Довіреність на вчинення правочину представником може бути надана особою, яку представляють (довірителем), безпосередньо третій особі.

Статтею 1000 ЦК України визначено, що за договором доручення одна сторона (повірений) зобов`язується вчинити від імені та за рахунок другої сторони (довірителя) певні юридичні дії. Правочин, вчинений повіреним, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки довірителя. Договором доручення може бути встановлено виключне право повіреного на вчинення від імені та за рахунок довірителя всіх або частини юридичних дій, передбачених договором. У договорі можуть бути встановлені строк дії такого доручення та (або) територія, у межах якої є чинним виключне право повіреного.

Метою договору доручення є здійснення повіреним прав довірителя, набуття, зміна і припинення для нього прав та обов`язків шляхом здійснення угод, тому повірений має діяти в тих межах, які встановлені довірителем відповідно до змісту наданого йому доручення.

Відповідно до статті 1003 ЦК України у договорі доручення або у виданій на підставі договору довіреності мають бути чітко визначені юридичні дії, які належать вчинити повіреному. Дії, які належить вчинити повіреному, мають бути правомірними, конкретними та здійсненими.

Частина перша статті 1004 ЦК України передбачає, що повірений зобов`язаний вчиняти дії відповідно до змісту даного йому доручення.

Згідно з частинами першою, другою статті 1007 ЦК України довіритель зобов`язаний видати повіреному довіреність на вчинення юридичних дій, передбачених договором доручення. Довіритель зобов`язаний, якщо інше не встановлено договором, зокрема, забезпечити повіреного засобами, необхідними для виконання доручення.

Відповідно до пункту статті 1006 ЦК України повірений зобов`язаний: 1) повідомляти довірителеві на його вимогу всі відомості про хід виконання його доручення; 2) після виконання доручення або в разі припинення договору доручення до його виконання негайно повернути довірителеві довіреність, строк якої не закінчився, і надати звіт про виконання доручення та виправдні документи, якщо це вимагається за умовами договору та характером доручення; 3) негайно передати довірителеві все одержане у зв`язку з виконанням доручення.

Із змісту попереднього договору від 10.01.2019 року вбачається, що стороною цього договору є саме ОСОБА_2 ОСОБА_3 діє від його імені та в межах повноважень, визначених у відповідній довіреності.

Серед повноважень ОСОБА_3 , що зафіксовані у довіреності, виданої ОСОБА_2 11.09.2018, повіреному надано право бути представником ОСОБА_2 з питань оформлення договорів завдатку (попередніх договорів), отримувати будь-які суми без обмежень, замість довірителя розписуватися та виконувати всі інші дії, пов`язані з довіреністю.

Із змісту попереднього договору від 10.01.2019 року вбачається, що аванс у сумі 10500 доларів США був переданий ОСОБА_3 саме для ОСОБА_2 .

За таких обставин, вірним є висновок суду про наявність підстав для стягнення 1050 доларів США саме з ОСОБА_2 . Правовідносини між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не впливають на зобов`язання ОСОБА_2 перед ОСОБА_1 та виконуються ним самостійно, а ОСОБА_3 не відповідає перед позивачем за дії, здійсненні від імені ОСОБА_2 в межах наданих йому довіреністю повноважень.

ОСОБА_2 наполягає на тому, що не отримував грошові кошти від ОСОБА_3 , крім того сторони вказували, що після ухвалення рішення, ОСОБА_3 частково сплатив ОСОБА_1 суму, яка була стягнута судовим рішенням.

Зазначені обставини висновків суду не спростовують, оскільки ОСОБА_2 не позбавлений можливості вимагати від ОСОБА_3 належного виконання його обов`язків повіреного.

Крім того, ОСОБА_2 в своїй апеляційній скарзі зазначав, що судом першої інстанції його не було повідомлено про дату та час судових засідань, що позбавило його права брати участь у судових засіданнях.

Особи, що беруть участь в справі, не мають прямого юридичного обов`язку сприяти суду в правильному і своєчасному розгляді і вирішенні цивільної справи, проте зобов`язані утримуватися від дій, здатних перешкоджати досягненню названих завдань.

Ефективність судового захисту залежить не тільки від досконалості процедури розгляду судами справ, а й від поведінки осіб, які беруть участь у справі, сумлінного здійснення ними своїх процесуальних прав і обов`язків.

Враховуючи, що такі проблеми можуть ущемити право кожного на судовий розгляд в розумні терміни, відповідно до статті 6 Конвенції; усвідомлюючи, що неефективні чи неналежні процедури і зловживання сторонами правом на оскарження спричиняють невиправдані затримки і можуть підірвати довіру до системи правосуддя; будучи переконаним, що ефективні процедури оскарження відповідають інтересам усіх сторін у судовому провадженні та інтересам відправлення правосуддя; враховуючи Рекомендацію R (81) 7 про заходи з полегшення доступу до правосуддя, Рекомендацію R (84) 5 про принципи цивільного судового провадження, спрямовані на удосконалення функціонування системи правосуддя, Рекомендацію R (86) 12 щодо заходів із попередження та зменшення надмірного обсягу роботи в судах і Рекомендацію R (93) 1 про ефективний доступ до закону і правосуддя для найбідніших верств населення, рекомендує урядам держав-учасниць вжити чи посилити, залежно від обставин, всі заходи, які вони вважають за необхідне, задля покращання функціонування систем і процедур оскарження в цивільних і господарських справах

Відповідно до п. 11 ч. 3 ст. 2 ЦПК України неприпустимість зловживання процесуальними правами визнана однією з засад (принципів) цивільного судочинства. Роль суду у реалізації принципу змагальності сторін полягає, зокрема, у запобіганні зловживанню учасниками судового процесу їх правами.

Добросовісне здійснення цивільних процесуальних прав потребує від осіб, котрі беруть участь у справі, такої реалізації прав, яка відповідала б їхньому призначенню та здійснювалась у спосіб, визначений цивільним процесуальним законом, не завдавала б шкоди правам інших учасників цивільного процесу.

Критеріями добросовісної поведінки учасників процесуальних правовідносин є здійснення прав і обов`язків у відповідності до норм процесуального законодавства; усвідомлення сутності процесуальних правовідносин як відносин, що виникли з метою здійснення правосуддя у цивільній справі; в) відмова від реалізації своїх процесуальних прав та обов`язків з метою зловживання ними.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Пунктом 3 ч.8 ст.128 ЦПК України передбачено, що днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду.

Між тим, з матеріалів вбачається, що ОСОБА_2 про розгляд справи був обізнаний. Так, згідно зворотного повідомлення ОСОБА_2 отримав копію ухвали від 18.02.2020 року та копію позовної заяви, також останній надавав відзив на позовну заяву, клопотання про відкладення розгляду справи, судові повістки, які направлялись на адресу, яка ним же була зазначена у його відзиві на позовну заяву, не отримував.

Таким чином, суд першої інстанції вжив всі можливі дії для повідомлення про розгляд справи ОСОБА_2 , також направляв смс-повідомлення останньому, за таких обставин немає підстав вважати, що судом першої інстанції були порушені норми процесуального права які б мали наслідком скасування оскаржуваного рішення.

Враховуючи викладене, судова колегія приходить до висновку, що рішення суду ухвалене з додержанням вимог матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 369, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 12 жовтня 2020 року залишити без змін.

Постанова апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий Н.П. Пилипчук

Судді О.В. Маміна

О.Ю. Тичкова