ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер справи 664/2876/21 Головуючий в суді І інстанції Сіденко С.І.
Номер провадження 22ц/819/2011/21, 22ц/819/2012/21 Доповідач Орловська Н.В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 листопада 2021 року Херсонський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Орловської Н.В.,

суддів Кутурланової О.В.,

Майданіка В.В.,

розглянув у порядку письмового провадження без виклику учасників справи цивільну справу за апеляційною скарг ою ОСОБА_1 , від імені якого діє адвокат Крижановський Микола Михайлович, на ухвали Цюрупинського районного суду Херсонської області від 30 вересня 2021 року та від 04 жовтня 2021 року у справі за заявами ОСОБА_1 про забезпечення його позову до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «СОНАТІ», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача Приватний виконавець виконавчого округу «Херсонська область» Баталін Сергій Сергійович про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню,

В С Т А Н О В И В :

27 вересня 2021 року ОСОБА_1 , від імені якого діє адвокат Крижановський Микола Михайлович, звернувся до Цюрупинського районного суду Херсонської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «СОНАТІ», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача Приватний виконавець виконавчого округу «Херсонська область» Баталін Сергій Сергійович, у якому просив визнати виконавчий напис від 02.06.2021р, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сазоновою Оленою Миколаївною, зареєстрований в реєстрі за №674, про стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «СОНАТІ» заборгованості в розмірі 7 239,27 грн та плати за вчинення виконавчого напису в розмірі 300,00 грн, всього 7 539,27 грн, таким, що не підлягає виконанню.

Позовна заява мотивована тим, що кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями, не входять до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, тому за такими договорами не може відбуватись стягнення на підставі виконавчого напису нотаріуса. З огляду на викладене вважає, що оскаржуваний виконавчий напис нотаріуса має бути визнаний судом таким, що не підлягає виконанню.

Одночасно з позовною заявою ОСОБА_1 , від імені якого діяв адвокат Крижановський Микола Михайлович, подано до суду заяву про забезпечення позову шляхом зупинення стягнення на підставі виконавчого напису від 02.06.2021р., який вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сазоновою Оленою Миколаївною, зареєстрований в реєстрі за №674, про стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «СОНАТІ» заборгованості в розмірі 7 239,27 грн та плати за вчинення виконавчого напису в розмірі 300,00 грн, всього 7 539,27 грн.

Ухвалою Цюрупинського районного суду Херсонської області від 30 вересня 2021 року заяву адвоката Крижановського Миколи Михайловича, діючого від імені ОСОБА_1 , про забезпечення позову повернуто заявнику.

Вказане судове рішення мотивовано тим, що заявником в порушення ч.5 ст.151 ЦПК України та ст. 4 Закону України «Про судовий збір» при зверненні до суду із заявою про забезпечення позову не було сплачено судовий збір в сумі 454,00 грн, а тому вказана заява відповідно до ч.9 ст. 153 ЦПК України підлягає поверненню.

04 жовтня 2021 року ОСОБА_1 , від імені якого діє адвокат Крижановський Микола Михайлович, повторно звернувся до суду з заявою про забезпечення позову, у якій просив зупинити стягнення на підставі виконавчого напису від 02.06.2021р., який вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сазоновою Оленою Миколаївною, зареєстрований в реєстрі за №674, про стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «СОНАТІ» заборгованості в розмірі 7 239,27 грн та плати за вчинення виконавчого напису в розмірі 300,00 грн, всього 7 539,27 грн.

Щодо сплати судового збору заявник зазначив, що вважає себе звільненим від такого обов`язку на підставі ч.3 ст. 22 Закону України «Про судовий збір». В обґрунтування своєї позиці послався на висновки Великої Палати Верховного Суду, наведені у постановах від 21.03.2018р. по справі №761/24881/16-ц та від 19.06.2018р. по справі №761/24672/15-ц.

Ухвалою Цюрупинського районного суду Херсонської області від 04 жовтня 2021 року заяву адвоката Крижановського Миколи Михайловича, діючого від імені ОСОБА_1 , про забезпечення позову повернуто заявнику.

Вказане судове рішення мотивовано тим, що на правовідносини щодо визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, не поширюються положення Закону України «Про захист прав споживачів», а тому при зверненні боржника до суду з таким позовом судовий збір підлягає сплаті на загальних підставах. Оскільки заявником не надано документів, що підтверджують сплату судового збору, тому заява про забезпечення позову підлягає поверненню.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , від імені якого діє адвокат Крижановський Микола Михайлович, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просить ухвали Цюрупинського районного суду Херсонської області від 30.09.2021р. та 04.10.2021р., направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду заяв про забезпечення позову.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що оскаржувані ухвали постановлено судом першої інстанції без урахування фактичних обставин справи та аргументів заявника щодо підстав звільнення позивача від сплати судового збору при поданні заяви про забезпечення позову, пов`язаного з захистом прав споживача. У постанові Верховного Суду від 26.02.2020р. у справі №643/2870/18 зазначено, що позов про визнання виконавчого напису нотаріуса про стягнення заборгованості за кредитним договором таким, що не підлягає виконанню, стосується кредитних правовідносин. У випадку пред`явлення такого позову споживачем фінансових послуг підлягає застосуванню положення частини 3 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів». З огляду на викладене вважає, що заявник звільнений від сплати судового збору, а тому оскаржувані ухвали Цюрупинського районного суду Херсонської області від 30.09.2021р. та від 04.10.2021р. підлягають скасуванню.

Відзив на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надходив, що в силу ч.3 ст. 360 ЦПК України не є перешкодою для перегляду судового рішення.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах, визначених ст. 367 ЦПК України, судом встановлено наступне.

Згідно ч.1 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Частиною 6 ст. 151 ЦПК України передбачено, що до заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі.

Суд, встановивши, що заяву про забезпечення позову подано без додержання вимог статті 151 цього Кодексу, повертає її заявнику, про що постановляє ухвалу. (ч.10 ст.153 ЦПК України)

Постановляючи ухвали від 30.09.2021р. та від 04.10.2021р. про повернення заяв про забезпечення позову ОСОБА_1 суд першої інстанції керувався нормами статей 151, 153 ЦПК України і виходив з того, що заявник не виконав вимог ч.6 ст. 151 ЦПК України, а саме не сплатив судовий збір у встановлених законодавством порядку і розмірі.

Однак з цими висновками суду першої інстанції не можна погодитися з огляду на таке.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Згідно зі статтею 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Як вбачається з матеріалів справи, оскаржувані ухвали винесено за наслідком розгляду заяв ОСОБА_1 про забезпечення позову, предметом якого є вимоги про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню.

Згідно ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду фізичною особою заяви про забезпечення позову ставка судового збору становить 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

У статті 5 Закону України «Про судовий збір» визначено перелік пільг щодо сплати судового збору, проте вказана стаття не містить вичерпного переліку осіб, яким надано пільги щодо сплати судового збору, як і не містить позиції про те, що пільги надаються лише за пред`явлення позову.

Отже, при прийнятті Закону України «Про судовий збір» законодавець передбачив можливість застосування інших законів, в тому числі Закону України «Про захист прав споживачів», при визначенні пільг певних категорій осіб щодо сплати судового збору.

Згідно ч.3 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, що пов`язані з порушенням їх прав.

Відповідно до Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судовий збір» у частині 3 статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» слова «державного мита» замінені словами «судового збору».

Системний і комплексний аналіз Закону України «Про судовий збір» і статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» дає правові підстави зробити висновок про те, що сама по собі відсутність такої категорії осіб у переліку осіб, які мають пільги, встановленому статтею 5 Закону України «Про судовий збір», не може безумовно означати, що споживачі не мають пільги щодо сплати судового збору, оскільки така пільга встановлена спеціальним законом, який гарантує реалізацію та захист прав споживачів.

Порушені права можуть захищатися як у суді першої інстанції (при пред`явленні позову), так і на наступних стадіях цивільного процесу (при поданні апеляційної та касаційної скарг). Ці стадії судового захисту є єдиним цивільним процесом, завданням якого є справедливий розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушеного права.

Зазначена правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 березня 2018 року у справі № 761/24881/16-ц (провадження № 14-57цс18).

Згідно зі статтею 18 Цивільного кодексу України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до статті 87 Закону України від 02 вересня 1993 року № 3425-ХІІ «Про нотаріат» (далі - Закон № 3425-ХІІ) для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до статті 90 Закону № 3425-ХІІ стягнення за виконавчим написом провадиться в порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження».

Виконавчим написом є розпорядження нотаріуса про примусове стягнення з боржника на користь кредитора грошових сум або передачі чи повернення майна кредитору, здійснене на документах, які підтверджують зобов`язання боржника. В основі вчинення цієї нотаріальної дії знаходиться факт безспірності відповідальності боржника. Тому вчинення виконавчого напису - це не вирішення спору між кредитором та боржником, а підтвердження безспірності зобов`язань боржника.

Оскільки вчинення виконавчого напису нотаріусом є одним з видів позасудового захисту прав кредитора, а безпосередньо виконавчий напис нотаріуса є виконавчим документом відповідно до пункту 2 частини 1 статті 3 Закону України «Про виконавче провадження», кредитор після вчинення нотаріусом виконавчого напису має право звернутися до органів державної виконавчої служби або до приватного виконавця з метою примусового стягнення заборгованості за кредитом.

При цьому нотаріус вчиняє нотаріальні дії від імені держави, тому в нього не можуть бути спільні чи однорідні права і обов`язки з особами, які звернулися до нього, або з особами, які вирішили, що їх права порушені нотаріальними діями. Це суперечить правовому статусу нотаріуса, визначеному у статтях 1, 9 Закону № 3425-ХІІ.

При стягненні за виконавчим написом нотаріуса боржник не позбавлений права на захист своїх прав. Стягнення провадиться в рамках виконавчого провадження, яке дозволяє боржнику користуватися правом захисту, в тому числі судового. Предметом позову в таких справах є спір про право, зокрема позивач заперечує наявність у нього суми заборгованості перед кредитором, яка вказана у виконавчому написі.

Таким чином, позов про визнання виконавчого напису про стягнення заборгованості за кредитним договором таким, що не підлягає виконанню, стосується кредитних правовідносин. У випадку пред`явлення такого позову споживачем фінансових послуг підлягає застосуванню положення частини третьої статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів».

Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 26.02.2020 року по справі №643/2870/18.

Згідно з п. 11 ч.1 ст.1 Закону України «Про споживче кредитування» споживчий кредит грошові кошти, що надаються споживачу (позичальникові) на придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

Як вбачається з матеріалів справи, виконавчий напис від 02.06.2021р. №674, зупинення стягнення за яким просив зупинити ОСОБА_2 у заявах про забезпечення позову, був вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сазоновою О.М. за договором про надання банківських послуг та послуг у сфері страхування №014/0385/82/0343489 від 29.08.2018р., укладеним між заявником та АТ «Райффайзен Банк Аваль». (а.с. 9)

Згідно п.1.1.2.1 зазначеного договору метою отримання кредиту є придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

Отже, в даному випадку позов ОСОБА_1 щодо визнання виконавчого напису про стягнення заборгованості за кредитним договором таким, що не підлягає виконанню пред`явлений споживачем фінансових послуг, а тому при його вирішенні підлягає застосуванню положення частини третьої статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2018 року в справі № 761/24672/15-ц (провадження № 14-197цс18) вказано, що «стаття 5 Закону України «Про судовий збір» не містить вичерпного переліку осіб, яким надано пільги щодо сплати судового збору, як і не містить позиції про те, що пільги надаються лише за пред`явлення позову».

Тлумачення статті 5 Закону України «Про судовий збір» та статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» свідчить, що звільнення споживачів від сплати судового збору має відбуватися не тільки у суді першої інстанції при пред`явленні позову, що пов`язаний з порушенням прав споживача, але й при поданні заяв про забезпечення доказів або забезпечення такого позову.

Аналогічна позиція зазначена у постанові Верховного Суду від 12 серпня 2020 року у справі № 638/6060/18.

З огляду на викладене слід дійти висновку, що заявник ОСОБА_1 при зверненні до суду з заявами про забезпечення позову у даній справі звільнений від сплати судового збору на підставі ч.3 ст. 22 Закону України «Про судовий збір».

Суд першої інстанції не застосував зазначені положення законодавства, не врахував наведені вище висновки Верховного Суду, які в силу ч.6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» підлягали обов`язковому врахуванню, у зв`язку з чим безпідставно дійшов висновку про наявність у заявника Беци обов`язку по сплаті судового збору за подання заяв про забезпечення позову.

Проаналізувавши наявні у справі матеріали та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов висновку про повернення заявнику заяви про забезпечення позову, не встановивши обставин, з якими закон пов`язує її обов`язкове повернення.

У відповідності до п. 1,2 ч.1 статті 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є, зокрема, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, а також недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими.

За таких обставин ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню з направлення матеріалів до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись ч.1 ст.379 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , від імені якого діє адвокат Крижановський Микола Михайлович, задовольнити.

Ухвали Цюрупинського районного суду Херсонської області від 30 вересня 2021 року та від 04 жовтня 2021 року скасувати, справу направити до суду першої інстанції для подальшого розгляду.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий ________________ Н.В.Орловська

Судді: ________________ О.В. Кутурланова

________________ В.В.Майданік