"22" листопада 2021 р. м.Харків
Київський районний суд м.Харкова у складі: головуючої судді Лисиченко С.М. розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову,-
ОСОБА_1 ( далі-позивачка, ОСОБА_1 ) звернулася до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 (ділі- відповідачка, ОСОБА_2 ), третя особа: державний нотаріус П`ятої Харківської державної нотаріальної контори Лола Ю.В., про визнання за нею, ОСОБА_1 право власності на Ѕ частину квартири за адресою: АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом після смерті її рідного брата ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Разом з позовом подано до суду заяву про забезпечення позову, в якій позивачка просить накласти арешт на квартиру АДРЕСА_2 , яка належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , до набрання законної сили судового рішення у справі.
В обґрунтування вимог позивачка зазначає, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її рідний брат ОСОБА_3 . У встановлений законом строк, 16.11.2021, вона звернулася до державного нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після померлого брата. Разом з цим, державним нотаріусом їй було повідомлено, що 15.11.2021 відповідачка, ОСОБА_2 , яка є сестрою померлої дружини померлого брата ОСОБА_3 ОСОБА_4 , також подала заяву про прийняття спадщини після померлого ОСОБА_3 та має намір отримати свідоцтво про право на спадщину. З огляду на зазначене, а також враховуючи те, що між позивачкою та відповідачкою існує спір щодо спадкового майна, ОСОБА_1 вважає, що невжиття заходів забезпечення позову може ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, а відтак і до порушення її права на доступ до правосуддя.
Суд, дослідивши подану заяву та додані до неї документи, прийшов до наступного висновку.
Одним з механізмів забезпечення ефективного юридичного захисту є передбачений національним законодавством України інститут вжиття заходів забезпечення позову.
Відповідно до частини 2 статті 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Аналіз статті 149 ЦПК України дає підстави вважати, що вжиття заходів забезпечення позову є правом, а не обов`язком суду у разі, якщо існують обставини, що можуть ускладнити виконання рішення в майбутньому, ускладнити ефективне поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся.
За правилами цієї статті заходи до забезпечення позову застосовуються судом як засіб запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів особи та гарантія реального виконання рішення суду.
Отже, забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача.
Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача чи інших учасників справи для того, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь особи, яка звернулась з позовом, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.
Відповідно до частини 1 статті 150 ЦПК України позов може бути забезпечений накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту тощо.
При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.
Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.
Отже, у розумінні зазначених положень обґрунтування необхідності забезпечення позову полягає у доказуванні обставин, з якими пов`язано позитивне вирішення питання про забезпечення позову. З урахуванням загальних вимог, передбачених частинами 1,6 статті 81 ЦПК України, обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову.
Забезпечення позову застосовується як гарантія задоволення законних вимог позивача.
Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається.
Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду та наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Обранням належного заходу забезпечення позову дотримується принцип співвіднесення виду заходу забезпечення позову із вимогами позивача, чим врешті досягаються: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору, фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову та, як наслідок, ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження при цьому прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи.
Відповідно до принципу пропорційності у цивільному судочинстві, суд визначає в межах, встановлених ЦПК України, порядок здійснення провадження враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями (стаття 11 ЦПК України).
Судом встановлено, що між позивачкою та відповідачкою виник спір щодо спадкового майна, а саме: Ѕ частину квартири за адресою: АДРЕСА_1 , яка належала померлому ОСОБА_3 .
Підставою вжиття заходу забезпечення позову, а саме накладення арешту на спірне спадкове майно, позивачка зазначає вчинення відповідачкою дій спрямований на отримання свідоцтва про право на спадщину, яка відкрилася після смерті ОСОБА_3 , а саме звернення до державного нотаріуса із заявою про прийняття спадщини.
Разом з цим, в порушення вимог статті 81 ЦПК України, доказів в обґрунтування наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування даного заходу забезпечення позову, зокрема вчинення відповідачкою вищевказаних дій, ОСОБА_1 суду не надає.
Крім того, відповідно до частини 1 статті 1298 ЦК України свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини.
Відповідно до частин 1, 2 статті 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою.
Як вбачається зі змісту заяви про забезпечення позову, спадкодавець ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Отже, шестимісячний строк, після якого відповідачка, як спадкоємець, має право на отримання свідоцтва про право на спадщину, закінчується 25.12.2021.
При цьому, суд вважає за необхідне зазначити, що частиною 2 статті 8-1 Закону України «Про нотаріат» встановлена заборона будь-якого втручання в діяльність нотаріуса, зокрема з метою перешкоджання виконанню ним своїх обов`язків.
Відповідно до статті 42 Закону України « Про нотаріат» за обґрунтованою письмовою заявою заінтересованої особи, яка звернулася до суду та на підставі отриманого від суду повідомлення про надходження позовної заяви заінтересованої особи, яка оспорює право або факт, про посвідчення якого просить інша заінтересована особа, вчинення нотаріальної дії зупиняється до вирішення справи судом. Таке положення також містить пункт 3 Глави 2 Розділу І Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5.
Отже, чинним законодавством України прямо передбачений обов`язок нотаріуса зупинити вчинення нотаріальної дії на невизначений строк, в тому числі видачі свідоцтва про право на спадщину, за умови надходження від заінтересованої особи відповідної заяви та надання доказів звернення до суду з позовною заявою.
З огляду на викладене, враховуючи наявність спеціальної правової норми, яка імперативно визначає підставу обов`язкового зупинення нотаріусом вчинення нотаріальних дій на підставі письмової заяви позивачки, як заінтересованої особи, суд приходить до висновку про недоведеність ОСОБА_1 того, що не вжиття судом обраного нею заходу забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання майбутнього рішення суду у разі задоволення її позовних вимог.
Враховуючи зазначене, а також те, що заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може призвести до порушення прав і законних інтересів інших осіб, суд вважає за необхідне у задоволені заяви ОСОБА_1 відмовити.
Керуючись ст. ст. 149-153, 260 ЦПК України, суддя
Відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову.
Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Ухвали, що постановлені судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, набирають законної сили з моменту їх підписання суддею (суддями).

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя С.М. Лисиченко