Провадження № 2/761/512/2021
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 листопада 2021 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Юзькової О.Л.

при секретарі Загірній Л.П.,

за участі

представника позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача ОСОБА_2 ,

представника третьої особи ОСОБА_11,

третьої особи ОСОБА_3 ,

представника третьої особи ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Києві справу за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6 , треті особи: ОСОБА_3 , Служби у справах дітей Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації про визнання права власності на спадкове майно, визнання недійсним договору дарування нерухомого майна,

ВСТАНОВИВ:

Представник ОСОБА_5 звернувся до суду з даним позовом, мотивуючи свої вимоги наступним. ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мати позивача - ОСОБА_7 . Мати позивача впродовж 1986-2012 р. перебувала у шлюбі з ОСОБА_3 . Оскільки ОСОБА_7 за свого життя не залишила заповіту, а отже спадкоємцями першої черги на момент її смерті були донька - ОСОБА_5 , та чоловік ОСОБА_3 . Подружжя під час шлюбу набуло квартиру АДРЕСА_1 . Зважаючи на це та положення чинного законодавства України спадкова маса складалась з Ѕ частини зазначеної квартири. Та з урахуванням наявності двох спадкоємців частка позивача становить ј частини квартири. Після смерті спадкодавця до нотаріальної контори з заявами про прийняття спадщини звернулися її донька, чоловік та донька чоловіка ОСОБА_6 . Скориставшись тією обставиною, що документи на квартиру перебували у ОСОБА_3 та були оформлені на його ім`я, він не подав нотаріусу необхідні документи для виділення частки померлої дружини у спільному майні та оформлення спадщини, а натомість 19.12.2014 року уклав договір дарування всієї квартири на користь ОСОБА_6 . Про існування квартири та її дарування позивач дізналась лише у 2015 році з інформаційної довідки з реєстру речових прав на нерухоме майно, державного реєстру іпотек. За таких обставин представник позивача просить суд визнати недійсним договір дарування квартири АДРЕСА_2 , укладений між ОСОБА_6 та ОСОБА_3 ; визнати за ОСОБА_5 право власності на спадкове майно, а саме на ј частину квартири АДРЕСА_2 .

22.04.2016 року Шевченківським районним судом м. Києва по даній справі було ухвалено заочне рішення, яким позов ОСОБА_5 задоволено в повному обсязі.

За результатами розгляду заяви про перегляд заочного рішення, 28.01.2019 р. заочне рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 22.04.2016 р. скасовано, справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження.

У зв`язку із тим, що ОСОБА_6 є неповнолітньою особою, до участі в справі в якості третьої особи залучено Службу у справах дітей Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації.

Представником відповідача надано відзив на позов, де вказано наступне. Матеріали надані позивачем не свідчать про те, що ОСОБА_5 є спадкоємцем ОСОБА_7 . Крім того, спірна квартира є власністю третьої особи - ОСОБА_3 , яка була придбана за його особисті кошти, а саме кошти, отримані від у 1996 р. від ОСОБА_8 , та від ОСОБА_9 отримані протягом 1996-1997 р. Тому саме по собі придбання квартири АДРЕСА_2 в період шлюбу між третьою особою та ОСОБА_7 не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об`єктів права спільної сумісної власності подружжя.

У відповідь на відзив представник позивача вказав наступне. Родинний зв`язок між позивачем та спадкодавцем підтверджено матеріалами справи. ОСОБА_3 , чоловік померлої ОСОБА_7 , зважаючи на конструкцію норм законодавства України, щодо презумпції спільної власності подружжя, не оспорював поширення такого режиму на спірну квартиру, а самовільно розпорядився нею, тим самим порушивши право власності позивача, як законного спадкоємця.

Представник Служби у справах дітей Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації направив в адресу суду пояснення по суті, вказавши на те, що третя особа не підтримує заявлених вимог. Задоволення позову, з огляду на положення чинного законодавства України, призведе до порушення прав неповнолітньої дитини.

В судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені вимоги, просив задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача пояснив, що позов є необгрунтованим та безпідставним. Грошові кошти на придбання спірної квартири ОСОБА_3 отримав за розпискою 30.08.1996 р. Разом з тим, третя особа та ОСОБА_7 з 1996 року не проживали разом , спільного господарства не вели. Крім того, з моменту, коли їй стало відомо про наявність частини спадкового майна у встановленому законом порядку до нотаріуса, який відкрив спадкову справу не звернулась.

ОСОБА_3 як третя особа та законний представник ОСОБА_6 , заперечував щодо задоволення позову у зв`язку із відсутністю правових підстав.

Представник ОСОБА_3 наголосив на відсутності предмета спору, з огляду на позицію висловлену Верховним Судом у постанові від 20 травня 2021 р. у справі № 339/369/18.

Представник Служби у справах дітей Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації в судовому засіданні також просив відмовити у задоволені позову з метою не порушення прав неповнолітньої особи.

Вислухавши доводи учасників процесу, дослідивши наявні докази та надавши їм належну оцінку суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного.

Встановлено, і не заперечується сторонами, що ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_7 , про що свідчить свідоцтво про смерть, видане Відділом реєстрації смерті у м. Києві 29.06.2012 р., копія якого наявна в матеріалах справи.

Як свідчить свідоцтво про право власності за законом, яке видано 07.06.2013 р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Красновською Т.В. спадкоємцями померлої ОСОБА_7 є її чоловік ОСОБА_3 та донька ОСОБА_5 .

Також в судовому засіданні не оспорювалась та обставина, що ОСОБА_7 перебувала у зареєстрованому шлюбі з третьою особою ОСОБА_3 з 27 серпня 1986 року (актовий запис № 2403), що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу, копія наявна в матеріалах справи.

Крім того, що також встановлено в судовому засіданні, Головним управлінням житлового забезпечення Київської міської державної адміністрації 02.02.2000 року на ім`я ОСОБА_3 було видано свідоцтво про право власності на квартиру АДРЕСА_2 , зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 19.12.2014 року за № 8156439.

Також 19.12.2014 р. третьою особою було укладено договір дарування, відповідно до якого ОСОБА_3 передав безоплатно у власність (подарував) ОСОБА_6 квартиру АДРЕСА_2 . Договір дарування посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Доценко І.П.

Представник позивача зазначає, що ОСОБА_3 не мав права розпоряджатися на свій розсуд спірним нерухомим майном, яке є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а отже його частина входить до спадкової маси.

В свою чергу представник відповідача зазначає, що квартира АДРЕСА_2 є особистою власністю ОСОБА_3 , а не спільним майном подружжя.

За приписами ст. 60 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Спадкуванням згідно до ст. 1216 ЦК України є перехід прав та обов`язків від фізичної особи яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

В свою чергу положеннями ч. 3 ст. 1223 ЦК України право на спадкування виникає в день відкриття спадщини.

Відповідно до вимог ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово, за приписами ст. 1258 ЦК України.

При цьому до спадкоємців першої черги, відповідно до ст. 1261 ЦК України, належать діти спадкодавця, той з подружжя, хто його пережив.

Відповідно до ч.1 ст.1226 ЦК України частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах.

Положеннями ч. 5 ст. 1268 ЦК України визначено, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

За встановлених обставин за померлою ОСОБА_10 відкрилась спадщина на частину квартири АДРЕСА_3 , зважаючи на вищенаведені норми права та з огляду на те, що під час розгляду справи не було встановлено обставин, які б свідчили про те, що зазначена квартира у встановленому законом порядку була визнана особистою власністю ОСОБА_3 .

Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів, відповідно до положень ст. 328 ЦК України.

В розумінні вимог ст. 317 ЦК України виключно власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ч.1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно із ч. 1-3,6 ст. 203 ЦК України: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

За приписам ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо не право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, яким засвідчує його право власності.

В свою чергу відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Беручи до уваги вимоги чинного законодавства України, зважаючи на обставини встановлені під час розгляду справи, суд приходить до висновку про визнання недійсним договору дарування квартири, у зв`язку із тим, що її частина входить до спадкового майна, будучи об`єктом спільної сумісної власності подружжя і яке позивач, як спадкоємець першої черги має право отримати правовстановлюючий документ на підтвердження права власності.

Разом з тим, вимога ОСОБА_5 щодо визнання за нею права власності на ј частину спірної квартири в порядку спадкування є передчасною, з огляду на наступне.

За приписами ст. 71 Закону України «Про нотаріат» у разі смерті одного з подружжя свідоцтво про право власності на частку в їх спільному майні видається нотаріусом на підставі письмової заяви другого з подружжя на половину майна.

Під час розгляду справи № 339/369/18 Верховний Суд 20.05.2021 р. у своїй постанові навів наступні висновки.

Статтею 1297 ЦК України встановлено обов`язок спадкоємця, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (стаття 392 ЦК України).

Таким чином, відповідно до статті 392 ЦК України з вимогами про визнання права власності на спадкове майно спадкоємець вправі звернутися до особи, яка не визнає або оспорює право власності спадкоємця на спадкове майно.

Порядок оформлення права на спадщину встановлений главою 89 ЦК України, Законом України "Про нотаріат", підзаконними нормативними актами та являє собою визначену законодавством сукупність функцій, притаманну юрисдикційній діяльності судів та нотаріусів.

Верховний Суд врахував, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Таким чином, якщо відсутність умов для одержання у нотаріуса свідоцтва про право на спадщину не підтверджена належними доказами, а саме відмовою нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину, це може бути підставою для відмови у позові.

Отже, зважаючи на вказане Верховним Судом, зверненню до суду за захистом прав спадкоємця шляхом визнання права власності на спадкове майно має передувати отримання відмови у видачі відповідного свідоцтва нотаріусом.

Проте, під час розгляду справи не було отримано доказів, що ОСОБА_5 така відмова було отримана, а тому її вимога щодо визнання права власності на спадкове майно задоволенню не підлягає.

Розподіляючи судові витрати, суд керується положеннями ст. 141 ЦПК України.

Виходячи з наведеного, керуючись ст. ст. 2-5,11-13,133-141,196,200,258,259,263,268,352,354 ЦПК України,ст.ст. 203,215,1216,1217,1224,1226,1268 ЦК України, ст. 60 СК України, Законом України «Про нотаріат», суд -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_5 до ОСОБА_6 , треті особи: ОСОБА_3 , Служби у справах дітей Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації про визнання права власності на спадкове майно, визнання недійсним договору дарування нерухомого майна задовольнити частково.

Визнати недійсним договір дарування квартири укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_6 19 грудня 2014 року, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Доценко І.П., № 2965.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду, в порядку ст.ст. 353-357 ЦПК України з урахуванням п. 15.5. Перехідних положень цього Кодексу протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту рішення .

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 22.11.2021 року.

Суддя: