Справа № 442/4442/21
Провадження № 2/442/1045/2021
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 листопада 2021 року Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області

у складі:головуючого судді Нагірної О.Б.,

за участю секретаря судового засідання Кмітя Р.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дрогобичі в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,

за участю позивача ОСОБА_1 , представника позивача ОСОБА_3 ,

відповідача ОСОБА_2 ,

представника відповідача ОСОБА_4 ,

в с т а н о в и в :

Позивач звернулася з позовом до відповідача про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, в якому просить визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_1 .

В заяві зазначено, що позивачем не подано іншого позову до цього самого відповідача, за тим самим предметом, з тих самих підстав.

Ухвалою від 16.06.2021 в зазначеній справі відкрито провадження та постановлено розглядати дану справу в порядку спрощеного провадження з повідомленням (викликом) сторін на 13.07.2021. Встановлено відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подачі відзиву на позовну заяву. Також позивачу встановлено п`ятиденний строк з дня отримання відзиву для подання відповіді на відзив, а відповідачу п`ятиденний строк з дня отримання відповіді на відзив для подання заперечення. Вказана ухвала надсилалась сторонам.

13.07.2021 та 02.08.2021 розгляд справи відкладено у зв`язку з неявкою сторін в судове засідання.

28.09.2021 від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній просить в задоволенні позовних вимог відмовити за безпідставністю позову, оскільки спір вирішений рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 29.05.2020.

Дослідивши матеріали даного позову, суд приходить до наступного висновку.

У березні 2020 року позивачка позивачка звернулася до суду із позовом довідповідача ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме квартирою АДРЕСА_1 . Позов мотивувала тим, що з відповідачем разом не проживають, та перебувають в процесі розлучення. Заочним рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 29.05.2020 року (№442/1946/20) в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням відмовлено, рішення набрало законної сили 06.07.2020.

Даним рішенням встановлено, що квартира АДРЕСА_1 була набута за час перебування сторін по справі у зареєстрованому шлюбі , що в силу абсолютної презумпції ст. 60 СК України є спільною сумісною власністю подружжя.

У червні 2021 року позивачка звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 , просила визнати йог таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме квартирою АДРЕСА_1 . позов мотивує тим, що відповідач не проживає в зазначеній квартирі, оскільки шлюб між ними розірвано.

Крім цього, на підтвердження зазначених позовних вимог в обох випадках до позовної заяви додано акти про відсутність за місцем реєстрації №02 від 03.01.2020 та №35 від 11.03.2020.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 255 ЦПК України, суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили за тими самими вимогами.

Закриття провадження у справі - це форма закінчення розгляду цивільної справи без прийняття судового рішення у зв`язку з виявленням після порушення провадження у справі обставин, з якими закон пов`язує неможливість судового розгляду справи.

У разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду із спору між тими самим сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається (ч.2 ст. 256 ЦПК України).

Отже, закриття провадження у справі на підставі пункту 3 частини 1 статті 255 Цивільного процесуального кодексу України можливе за умов, якщо рішення між тими ж сторонами, про той же предмет і з тих же підстав, набрало законної сили, не змінено і не скасовано у відповідній частині в передбаченому законом порядку.

Крім того, заборона розгляду тотожного позову випливає і з принципу правової визначеності.

Так, з рішення Європейського суду з прав людини від 25 липня 2002 року у справі за заявою № 48553/99 «Совтрансавто-Холдинг» проти України», а також рішенням Європейського суду з прав людини від 28 жовтня 1999 року у справі за заявою № 28342/95 «Брумареску проти Румунії» вбачається, що існує усталена судом практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів.

Відповідно до пунктів 33, 34 рішення Європейського суду з прав людини від 19 лютого 2009 року у справі "Христов проти України" одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, згідно з яким у разі остаточного вирішення спору судами їхнє рішення, що набрало законної сили, не може ставитися під сумнів (справа "Брумареску проти Румунії", п. 61). Принцип юридичної визначеності вимагає поваги до принципу res judicata, тобто поваги до остаточного рішення суду. Згідно з цим принципом жодна сторона не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового до виконання рішення суду лише з однією метою - домогтися повторного розгляду та винесення нового рішення у справі.

У даному разі, суд зазначає, що у пункті 40 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Пономарьов проти України" (заява №3236/03) від 03.04.2008, суд нагадує, що право на справедливий розгляд судом, яке гарантовано пунктом 1 статті 6 Конвенції, має розумітися у світлі преамбули Конвенції, у відповідній частині якої зазначено, що верховенство права є спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який передбачає повагу до принципу res judicata - принципу остаточності рішень суду. Цей принцип наголошує, що жодна зі сторін не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового рішення суду просто тому, що вона має на меті добитися нового слухання справи та нового її вирішення.

Подання позивачем нового позову про той же предмет і з тих же підстав, з яких прийнято рішення, що набрало законної сили, фактично свідчить про намагання добитися нового слухання справи та нового її вирішення, що не відповідає принципу юридичної визначеності та суперечить положенням пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Враховуючи викладене, суд зазначає про те, що розгляд позовних вимог у справі 442/4442/21 буде мати наслідком порушення принципу res judicata - остаточності рішень суду, оскільки розглядаючи позовні вимоги ОСОБА_1 , суду слід буде здійснити переоцінку обставин, які встановлені судовим рішенням від 29.05.2020 року в справі №442/1946/20, яке набрало законної сили.

Очевидно, що в силу наведеного вище принципу такий перегляд є неприпустимим.

Позови вважаються тотожними, якщо в них одночасно збігаються сторони, підстави та предмет спору, тобто, коли позови збігаються за складом учасників процесу, матеріально-правовими вимогами й обставинами, що обґрунтовують звернення до суду.

Позовом у процесуальному сенсі є звернення до суду з вимогою про захист своїх прав та інтересів, який складається з двох елементів: предмету і підстави позову. Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

Проаналізувавши зміст позовної заяви, яка є предметом розгляду у даній справі та зміст позовної заяви, яка була предметом розгляду у справі № 442/1946/20, суд дійшов висновку про те, що склад сторін, предмет та підстави позову в обох справах є тотожними, при цьому рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 29.05.2020 є таким, що набрало законної сили.

Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу. Тобто зміна предмета позову означає зміну вимоги, з якою позивач звернувся до відповідача, а зміна підстав позову - це зміна обставин, на яких ґрунтується вимога позивача. Одночасна зміна і предмета, і підстав позову не допускається.

Тому, в силу принципу res judicata відшукання стороною, яка програла судовий спір, нового доказу після набуття рішенням законної сили, не повинне тягнути перегляд такого рішення.

Отже, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для закриття провадження у справі № 442/4442/21, з огляду на встановлення під час розгляду даної справи факту існування рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 29.05.2020 по справі № 442/1946/20, яке набрало законної сили, між тими самими сторонами, про той самий предмет, з наданням правової оцінки у такому рішенні обставинам та підставам позову, заявленим у даній справі.

Суд вважає за необхідне роз`яснити позивачці , що зідно з вимогами ч. 2 ст. 256 ЦПК України у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.

Керуючись ст.ст.255ч.1 п.3,256,260,353 ЦПК України, суд,-

постановив:

Провадження у справі за цивільним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, закрити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Львівського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Повний текст ухвали складено 22.11.2021.

Суддя Нагірна О.Б.