ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ України

25 січня 2021 року

м. Харків

Справа № 623/3600/19

Провадження № 22-ц/818/512/21

Харківський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого Хорошевського О.М.

суддів Бурлака І.В., Яцини В.Б.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи в приміщенні суду в м. Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою Прокуратури Харківської області на рішення Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 07 серпня 2020 року, постановлене суддею Винниченком П.П., за позовом першого заступника керівника Ізюмської місцевої прокуратури Харківської області в інтересах держави в особі Комунального некомерційного підприємства «Центральна міська лікарня Піщанської Богоматері» до ОСОБА_1 про відшкодування витрат, затрачених на лікування,

УСТАНОВИВ:

У вересні 2019 року перший заступник керівника Ізюмської місцевої прокуратури Харківської області в інтересах держави в особі Ізюмської центральної міської лікарні звернувся до суду з позовом в якому просив стягнути з ОСОБА_1 на користь Ізюмської центральної міської лікарні кошти, витрачені на лікування потерпілої від злочину у сумі 34285,36 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що вироком Ізюмського міськрайонного суду Харківської області, від 23.11.2018 ОСОБА_1 визнаний винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України та засуджено до покарання у вигляді 2 років обмеження волі без позбавлення права керувати транспортними засобами. На підставі ст.75 КК України ОСОБА_1 звільнений від відбування зазначеного покарання з випробуванням, з призначенням іспитового строку на 2 роки. Судом встановлено, що ОСОБА_1 , 12 грудня 2017 року приблизно о 16 годині 35 хвилин, керуючи, згідно з висновком судової транспортно-трасологічної та авто технічної експертизи №26181/2793 від 27.02.2018, технічно не справним автомобілем ВАЗ 2101, реєстраційний номер НОМЕР_1 , у вигляді порушення герметичності гальмівного приводу, до дорожньо-транспортної пригоди, рухався по 626 км автошляху Київ- Харків-Довжанський зі сторони м. Слов`янськ Донецької області у напрямку м. Харків зі швидкістю 30 км/год. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, згідно з висновком судово- медичної експертизи № 437-43/17 від 14.12.2017, у зв`язку з подіями 12 грудня 2017 року у потерпілої ОСОБА_2 , встановлені тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості по критерію тривалості розладу здоров`я у вигляді закритого перелому кісток таза: правої донної, правої та лівої сідничних кісток, закритий уламковий перелом обох кісток лівої гомілки па рівні верхньої третини, підшкірна гематома і синець в області таза справа, синець на тилу правої кисті, відрив нігтьової пластинки 3-го пальця правої кисті. Внаслідок отриманих тілесних ушкоджень потерпіла ОСОБА_2 перебувала па стаціонарному лікуванні в травматологічному відділенні ізюмської ЦМЛ з 12.12.2017 по 12.03.2018, тобто 90 койко-днів. На її лікування закладом охорони здоров`я витрачено кошти в сумі 34285 гри. 36 коп. Підставами для звернення до суду прокурора із зазначеним позовом є спричинення комунальному закладу охорони здоров`я збитків кримінальним правопорушенням злочином, оскільки Ізюмська міська лікарня с комунальним закладом охорони здоров`я та фінансується із місцевого бюджету.

Рішенням Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 07 серпня 2020 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі Прокурор Харківської області просить рішення суду першої інстанції скасувати як таке, що не відповідає вимогам законодавства щодо законності і обґрунтованості, таким що не відповідає дійсним обставинам справи та задовольнити позовні вимоги.

Скарга містить посилання на те, що Комунальному некомерційному підприємству «Центральна міська лікарня Піщанської богоматері» з 12.12.2017 у зв`язку із перебуванням потерпілої на стаціонарному лікуванні з вини відповідача, відомо про наявність спричиненої шкоди місцевому бюджету.

Однак, Комунальним некомерційним підприємством протягом двох років жодних заходів для встановлення винної особи та відшкодування витрат, затрачених на лікування потерпілою не вжито.

Саме з причини неналежного виконання Комунальним некомерційним підприємством «Центральна міська лікарня Піщанської богоматері» щодо захисту порушених інтересів, Ізюмською місцевою прокуратурою було подано позовну заяву в інтересах держави в особі Комунального некомерційного підприємства про відшкодування витрат, затрачених на лікування потерпілого від злочину.

Указані факти свідчать про невжиття Комунальним некомерційним підприємством «Центральна міська лікарня Піщанської богоматері» заходів щодо відшкодування витрат, затрачених на лік) вання потерпілого від злочину.

Наведене є підставою для звернення прокурора до суду з позовом в інтересах Комунального некомерційного підприємства, що спрямоване саме на задоволення суспільної потреби у відновленні законності при вирішенні суспільно значимого питання від час використання коштів місцевого бюджету.

Отже, підставами для звернення до суду прокурора із зазначеним позовом є спричинення Комунальному некомерційному підприємству «Центральна міська лікарня Піщанської богоматері» збитків кримінальним правопорушенням - злочином та бездіяльність з боку керівництва зазначеного закладу охорони здоров`я, до компетенції яких віднесені відповідні повноваження.

Допуск прокурора до суду, у даному випадку, є виправданим та здійснений прокурором у межах дискреційних повноважень, наданих цивільним процесуальним законодавством.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи..

За правилами до ч. 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищевикладене, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Переглядаючи законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги судова колегія вважає, що рішення суду першої інстанції скасуванню не підлягає з таких підстав.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що прокурором не надано суду достатніх доказів, які б свідчили про необхідність захисту інтересів держави у даній справі саме прокурором, а також не обґрунтовано підстави звернення до суду від імені суб`єкта владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, з наданням відповідних доказів, які б підтверджували наявність підстав, передбачених статтею 23 Закону України "Про прокуратуру".

Також, наявна довідка Ізюмської центральної міської лікарні від 21.08.2019 р. № 2219, в якій зазначено, що ОСОБА_2 знаходилась на лікуванні в травматологічному відділенні з 12.12.2017 року по 12.03.2018 року не містить вартості одного ліжко-дня, щоб можливо було розрахувати за кожний місяць окремо, як це передбачено законом.

Судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції.

Встановлено, що відповідач ОСОБА_1 , 12 грудня 2017 року приблизно о 16 годині 35 хвилин керуючи, згідно з висновком судової транспортно-трасологічної та автотехнічної експертизи №26181/2793 від 27.02.2018, технічно не справним автомобілем ВАЗ 2101, реєстраційний номер НОМЕР_1 , що виразилось у вигляді порушення герметичності гальмівного приводу, до дорожньо-транспортної пригоди, рухався по 626 км автошляху Київ- Харків-Довжанський зі сторони м. Слов`янськ Донецької області у напрямку м. Харків зі швидкістю 30 км/год порушивши вимоги п.п. 2.3 «а», 31,4 та 31.4.1 «в» Правил дорожнього руху України, здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_2 , яка переходила проїжджу частину по пішохідному переходу позначеному дорожнім знаком 5.35.1 та дорожньою розміткою 1.14.3 Правил дорожнього руху України, з ліва на право, по напрямку руху автомобіля ВАЗ 2101, реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Вироком Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 23.11.2018 року ОСОБА_1 визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України та засуджено до покарання у вигляді 2 років обмеження волі без позбавлення права керувати транспортними засобами. На підставі ст.75 КК України ОСОБА_1 звільнений від відбування зазначеного покарання з випробуванням, з призначенням іспитового строку на 2 роки. (а.с.9,10).

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 02.07.2019 року апеляційне провадження за апеляційною скаргою прокурора в кримінальному провадженні Козир М.В. на вирок Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 23 листопада 2018 року, стосовно ОСОБА_1 закрито в зв`язку з відмовою апелянта від апеляційної скарги. (а.с.11)..

Внаслідок отриманих тілесних ушкоджень потерпіла ОСОБА_2 перебувала на стаціонарному лікуванні в травматологічному відділенні Ізюмської ЦМЛ з 12.12.2017 по 12.03.2018, тобто 90 койко-днів. Згідно довідки Ізюмської центральної міської лікарні від 21.08.2019 р. № 2219 загальна вартість лікування становить 34285,36 грн. (а.с.12).

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 1206 ЦК України особа, яка вчинила злочин, зобов`язана відшкодувати витрати закладові охорони здоров`я на лікування потерпілого від цього злочину, крім випадку завдання шкоди при перевищенні меж необхідної оборони або у стані сильного душевного хвилювання, що виникло раптово внаслідок насильства або тяжкої образи з боку потерпілого.

Якщо лікування проводилося закладом охорони здоров`я, що є у державній власності, у власності Автономної Республіки Крим або територіальної громади, кошти на відшкодування витрат на лікування зараховуються до відповідного бюджету.

За змістом наведеної норми матеріального права обов`язок відшкодування витрат, понесених закладом охорони здоров`я на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину, покладається на винну особу, яка вчинила цей злочин, і заподіяла шкоду здоров`ю потерпілої, як умисними, так і необережними діями.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 07 липня 1995 року №11 «Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину, та судових витрат» питання про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого вирішується згідно з Порядком обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 545 від 16 липня 1993 року.

Сума коштів, що підлягає відшкодуванню, визначається закладом охорони здоров`я, в якому перебував на лікуванні потерпілий, з урахуванням кількості ліжко-днів, проведених ним у стаціонарі, та щоденної вартості його лікування.

Термін і обґрунтованість перебування потерпілого від злочину на стаціонарному лікуванні визначається на підставі даних лікувального закладу, де він перебуває на лікуванні. До справи має бути приєднана довідка-розрахунок бухгалтерії цього закладу із записом про вартість одного ліжко-дня та загальну суму фактичних витрат на лікування потерпілого.

Постановою Кабінету Міністрів України № 545 від 16 липня 1993 року «Про порядок обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання» сума коштів, яка підлягає відшкодуванню, визначається закладом охорони здоров`я, в якому перебував на лікуванні потерпілий, виходячи з кількості ліжко-днів, проведених ним в стаціонарі та вартості витрат на його лікування в день. Кількість ліжко-днів визначається на підставі медичної картки стаціонарного хворого або інших документів, які підтверджують дати госпіталізації та виписки хворого із стаціонару лікувального закладу.

Визначення суми витрат на лікування потерпілого за один ліжко-день провадиться виходячи з фактичної кількості ліжко-днів і загальної суми фактичних витрат за місяць (в якому проводилось лікування) на утримання лікувального закладу, за винятком витрат на капітальні вкладення, капітальний ремонт і придбання інвентарю та обладнання.

Проте, додана до позовної заяви довідка Ізюмської центральної міської лікарні від 21.08.2019 р. № 2219, в якій зазначено, що ОСОБА_2 знаходилась на лікуванні в травматологічному відділенні з 12.12.2017 року по 12.03.2018 року не містить вартості одного ліжко-дня, як це передбачено законом.

Підставами для звернення до суду прокурора із зазначеним позовом є спричинення комунальному підприємству Ізюмській ЦМЛ збитків кримінальним правопорушенням - злочином та бездіяльність з боку керівництва зазначеного закладу охорони здоров`я, до компетенції яких віднесені відповідні повноваження.

Обгрунтовуючи звернення з позовом в інтересах держави, прокурор вказував на бездіяльність Комунального некомерційного підприємства «Центральна міська лікарня Піщанської богоматері», однак, в матеріалах справи відсутнє саме повідомлення прокурором цих органів про порушення інтересів держави внаслідок неналежного виконання ними своїх повноважень, а долучено до позовної заяви поданої до суду 13.09.2019, лише адресоване головному лікарю повідомлення про намір звернутися до Ізюмського міськрайонного суду Харківської області в своїх інтересах із зазначеним позовом листом від 06.09.2019. (а.с.13-15). Відтак, не забезпечивши компетентному органу навіть можливості здійснення належного реагування на порушення або повідомлення прокурора про відсутність такого порушення, та за відсутності таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню тощо, прокурор фактично замінив компетентний орган, який міг самостійно захищати інтереси держави, не навівши суду достатньо аргументів для висновку про бездіяльність компетентного органу (нездійснення захисту інтересів держави), що, в силу наведених вище норм закону, є обов`язком прокурора для вирішення судом питання наявності підстав для представництва прокурором інтересів держави.

Судом першої інстанції було з`ясовано, що прокуратура зверталась до лікарні із запитом щодо відшкодування чи невідшкодування ОСОБА_1 витрат на лікування потерпілої ОСОБА_2 . Адміністрацією лікарні було повідомлено, що дані витрати відшкодовані не були, про що прокурор в судовому засіданні надала для огляду довідку, але залучена вона не була, оскільки докази повинні бути долучені до початку судового засідання.

Заходи з відшкодування витрат лікарнею не вживались, оскільки вони не володіють інформацією про особу, що заподіяла тілесні ушкодження.

В матеріалах справи міститься тільки лист від 06.09.2019 за №37-523вих19 прокуратури до Генерального директора Ізюмської ЦМЛ про пред`явлення даного позову. Позов пред`явлено 13.09.2019.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність визначених законом підстав для представництва прокурором інтересів держави в особі названого вище органу у спірних правовідносинах.

Колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, не вбачається, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін.

Згідно з ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381, 384 ЦПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Прокуратури Харківської залишити без задоволення.

Рішення області Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 07 серпня 2020 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, і

оскарженню у касаційному порядку до Верховного Суду не підлягає.

Головуючий О.М. Хорошевський

Судді: І.В. Бурлака

В.Б. Яцина

Повне текст постанови складено 25 січня 2021 року.