Номер провадження 22-вк/824/45/2021
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2021 року м. Київ

Унікальний номер справи 824/223/2020

Київський апеляційний суд у складі судді судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого - Шахової О.В.,

за участю секретаря судового засідання - Кузнєцової В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві заяву ОСОБА_1 , подану його представником ОСОБА_2 , про видачу виконавчого листа на примусове виконання рішення постійно діючого третейського суду при Торгово-промисловій палаті України від 20 жовтня 2020 року у складі третейського судді Шепеля Т.П. у справі № 1/2020/19.0-7.4 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договорами позики,

В С Т А Н О В И В :

25 листопада 2020 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 звернулася до Київського апеляційного суду із заявою про видачу виконавчого листа на примусове виконання рішення постійно діючого третейського суду при Торгово-промисловій палаті України від 20 жовтня 2020 року у складі третейського судді Шепеля Т.П.у справі № 1/2020/19.0-7.4 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договорами позики.

Свої вимоги мотивувала тим, що вказаним рішення третейського суду було задоволено позов про стягнення з відповідача ОСОБА_3 заборгованості на користь ОСОБА_1 2 078 271,58 грн. боргу за договорами позики від 15.11.2019 та 08.01.2020 і крім того 32 191,90 грн. на відшкодування витрат зі сплати третейського збору.

Станом на день подачі заяви рішення в добровільному порядку боржником не виконане, будь-яких дій щодо погашення заборгованості останнім не здійснено.

В судовому засіданні представник заявника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 просила заяву задовольнити та видати виконавчий лист на примусове виконання рішення третейського суду.

Боржник ОСОБА_3 в судове засідання не з`явився, про місце та час розгляду справи повідомлений за законом належно.

Від представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 надійшло клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з тим, що у його дружини ОСОБА_5 15.01.2021 виявлено та підтверджено захворювання на коронавірус COVID-19, а тому він змушений перебувати на самоізоляції.

Розглянувши вказане клопотання вважаю, що воно не підлягає задоволенню у зв`язку з тим, що до вказаного клопотання не надано доказів, які б підтвердили вказані в ньому факти. А тому, вважаю за необхідне визнати неявку представника ОСОБА_3 неповажною.

Неявка сторін, а також їх представників в судове засідання не унеможливлює встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення заяви і відповідно до ч.1 ст. 485 ЦПК, не перешкоджає розгляду заяви.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як убачається, відповідно до умов Договору позики від 15 листопада 2019 року, ОСОБА_1 передав, а ОСОБА_3 прийняв та зобов`язався повернути грошові кошти (позику) в розмірі 300 000 грн. За кожен місяць користування грошовими коштами позичальник зобов`язався сплачувати позикодавцю 3% від розміру позики (п. 2.4. договору). Позичальник зобов`язується повернути грошові кошти та 3% від загальної суми позики за кожний місяць користування грошовими коштами не пізніше 19 січня 2020 року (п.5.1. договору).

Позика вважається повернутою в момент передачі позикодавцю грошових коштів у повному обсязі та сплати 3% від загальної суми позики за кожний місяць користування грошовими коштами. В разі прострочення позичальником виконання своїх зобов`язань, розмір плати за користування грошовими коштами автоматично змінюється з дати підписання договору з 3% на 5% за кожний місяць користування коштами (п. 7.2. договору). При простроченні повернення позики (її частини) позичальник сплачує процент за користування чужими коштами в розмірі 20% річних від простроченої суми до дати фактичного повернення позики (п. 7.3. договору). За неналежне виконання або невиконання своїх грошових зобов`язань позичальник сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожний день невиконання зобов`язань (п.7.4. договору). У разі невиконання позичальником своїх зобов`язань за договором, він сплачує штраф на користь позикодавця в розмірі 20% від суми позики.

На виконання умов Договору від 15 листопада 2019 року ОСОБА_3 отримав позику у розмірі 300 000, 00 грн., що підтверджується розпискою від 15 листопада 2019 року, власноруч написаною позичальником в момент передачі суми позики. Станом на день подання позову ОСОБА_3 повинен був сплатити 120 000,00 грн. відсотків за користування коштами згідно з п.7.2. Договору позики за вісім місяців, але взяті на себе зобов`язання не виконав та кошти не повернув.

Відповідно до умов Договору позики від 8 січня 2020 року, ОСОБА_1 передав, а ОСОБА_3 прийняв та зобов`язався повернути грошові кошти (позику) в розмірі 1 000 000,00 грн. За кожен місяць користування грошовими коштами позичальник зобов`язався сплачувати позикодавцю 3% від розміру позики (п. 2.4. договору). Позичальник зобов`язується повернути грошові кошти та 3% від загальної суми позики за кожний місяць користування грошовими коштами не пізніше 23 травня 2020 року (п.5.1. договору).

Позика вважається повернутою в момент передачі позичальникові грошових коштів у повному обсязі та сплати 3% від загальної суми позики за кожний місяць користування грошовими коштами. В разі прострочення позичальником виконання своїх зобов`язань, розмір плати за користування грошовими коштами автоматично змінюється з дати підписання договору з 3% на 5% за кожний місяць користування коштами (п. 7.2. договору). При простроченні повернення позики (її частини) позичальник сплачує процент за користування чужими коштами в розмірі 20% річних від простроченої суми до дати фактичного повернення позики (п. 7.3. договору). За неналежне виконання або невиконання своїх грошових зобов`язань позичальник сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожний день невиконання зобов`язань (п.7.4. договору). У разі невиконання позичальником своїх зобов`язань за договором, він сплачує штраф на користь позикодавця в розмірі 20% від суми позики.

На виконання умов Договору від 8 січня 2020 року ОСОБА_3 отримав позику у розмірі 1 000 000, 00 грн., що підтверджується розпискою від 8 січня 2020 року, власноруч написаною позичальником в момент передачі суми позики. Станом на день подання позову ОСОБА_3 повинен був сплатити 300 000,00 грн. відсотків за користування коштами згідно з п.7.2. за шість місяців, але взяті на себе зобов`язання не виконав та кошти не повернув.

Рішенням постійно діючого третейського суду при Торгово-промисловій палаті України від 20 жовтня 2020 року у складі третейського судді Шепеля Т.П.у справі № 1/2020/19.0-7.4 позов ОСОБА_1 задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 2 078 271,58 грн. боргу за договорами позики від 15.11.2019 та 08.01.2020; 32 191,90 грн. на відшкодування витрат зі сплати третейського збору.

Так, провадження у справах про надання дозволу на примусове виконання рішень третейських судів визначено главою 4 розділу IX ЦПК України.

Відповідно до частин першої та другої статті 483 ЦПК України питання видачі виконавчого листа на примусове виконання рішення третейського суду розглядається судом за заявою особи, на користь якої прийнято рішення третейського суду.

Заява про видачу виконавчого листа про примусове виконання рішення третейського суду подається до апеляційного суду за місцем проведення третейського розгляду протягом трьох років з дня прийняття рішення третейським судом.

Частиною третьою статті 485 ЦПК України визначено, що при розгляді справи в судовому засіданні суд встановлює наявність чи відсутність підстав для відмови у видачі виконавчого листа на примусове виконання рішення третейського суду, передбачених статтею 486 ЦПК цього Кодексу.

Статтею 486 ЦПК України передбачено, що суд відмовляє у видачі виконавчого листа на примусове виконання рішення третейського суду, якщо:

- на день ухвалення рішення за заявою про видачу виконавчого листа рішення третейського суду скасовано судом;

- справа, у якій прийнято рішення третейського суду, не підвідомча третейському суду відповідно до закону;

- пропущено встановлений строк для звернення за видачею виконавчого листа, а причини його пропуску не визнані судом поважними;

- рішення третейського суду прийнято у спорі, не передбаченому третейською угодою, або цим рішенням вирішені питання, які виходять за межі третейської угоди. Якщо рішенням третейського суду вирішені питання, які виходять за межі третейської угоди, то скасовано може бути лише ту частину рішення, що стосується питань, які виходять за межі третейської угоди;

- третейська угода визнана недійсною;

- склад третейського суду, яким прийнято рішення, не відповідав вимогам закону;

- рішення третейського суду містить способи захисту прав та охоронюваних інтересів, не передбачені законом;

- постійно діючий третейський суд не надав на вимогу суду відповідну справу;

- третейський суд вирішив питання про права та обов`язки осіб, які не брали участі у справі.

Аналогічні підстави визначені у частині шостій статті 56 Закону України «Про третейські суди».

Встановлено, що наявні матеріали справи не містять підстав, встановлених статтею 486 ЦПК України та статтею 6 Закону України «Про третейські суди», для відмови у видачі виконавчого листа на примусове виконання рішення третейського суду відносно боржника ОСОБА_3 .

Згідно зі статтею 5 Закону України «Про третейські суди» юридичні та/або фізичні особи мають право передати на розгляд третейського суду будь-який спір, який виникає з цивільних чи господарських правовідносин, крім випадків, передбачених законом. Спір може бути переданий на розгляд третейського суду за наявності між сторонами третейської угоди, яка відповідає вимогам цього Закону.

Третейська угода може бути укладена у вигляді третейського застереження в договорі, контракті або у вигляді окремої письмової угоди. Третейська угода може містити як вказівку про конкретно визначений третейський суд, так і просте посилання на вирішення відповідних спорів між сторонами третейським судом (стаття 12 Закону України «Про третейські суди»).

Відповідно до статті 51 Закону України «Про третейські суди» рішення третейського суду є остаточним і оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених цим Законом.

За правилом статті 55 Закону України «Про третейські суди» рішення третейського суду виконуються зобов`язаною стороною добровільно, в порядку та строки, що встановлені в рішенні. Якщо в рішенні строк його виконання не встановлений, рішення підлягає негайному виконанню.

З матеріалів справи вбачається, що ухвалене третейським судом рішення боржником добровільно не виконується, ніяких дій щодо погашення кредитної заборгованості останній не здійснює.

Докази, що третейська угода визнана недійсною відсутні, склад третейського суду, яким ухвалено рішення, відповідає вимогам закону, рішення третейського суду містить способи захисту прав та охоронюваних інтересів відповідно до закону, а питання про права та обов`язки осіб, які не брали участі у справі, не вирішувались.

При цьому вимога про стягнення заборгованості за договором позики заявлена до позичальника, відтак він не є споживачем фінансових послуг і обмеження, встановленні пунктом 14 частини 1 статті 6 Закону України «Про третейські суди», на даний випадок не розповсюджуються.

Обставини, які відповідно до ст. 486 ЦПК України слугували б підставою для відмови у видачі виконавчого листа на примусове виконання рішення третейського суду, не встановлені.

З огляду на викладене, а також враховуючи ті обставини, що справа, у якій ухвалено рішення, підвідомча третейському суду, строк для звернення за видачею виконавчого документа не сплинув, вирішення третейським судом питання не виходить за межі третейської угоди, а відомості про оскарження або скасування рішення третейського суду в матеріалах справи відсутні, апеляційний суд приходить до висновку, що заява підлягає задоволенню.

За правилом частини першої статті 487 ЦПК України за результатами розгляду заяви про видачу виконавчого листа на примусове виконання рішення третейського суду суд постановляє ухвалу про видачу виконавчого листа або про відмову у видачі виконавчого листа на примусове виконання рішення третейського суду за правилами, встановленими цим Кодексом для ухвалення рішення.

Так, інформації про скасування рішення третейського суду не надано; справа підвідомча третейському суду відповідно до закону (правовий висновок Верховного Суду України у справі №6-1718цс17, постанова від 15 листопада 2017 року); заява подана в межах строків для звернення за видачею виконавчого листа; рішення третейського суду прийнято у спорі, що передбачений третейською угодою, питання, які б виходили за межі третейської угоди не вирішувались; інформації про визнання третейської угоди недійсною не надано; склад третейського суду відповідав вимогам закону; рішення третейського суду містить передбачені законом способи захисту прав та охоронюваних інтересів; питання про права та обов`язки осіб, які не брали участі у справі третейський суд не вирішував.

Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню сплачений судовий збір за подання заяви у сумі 420 грн.40 коп.

Керуючись ст.ст. 23, 141, 483, 485-487 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 , подану його представником ОСОБА_2 , про видачу виконавчого листа на примусове виконання рішення постійно діючого третейського суду при Торгово-промисловій палаті України від 20 жовтня 2020 року у складі третейського судді Шепеля Т.П.у справі № 1/2020/19.0-7.4 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договорами позики - задовольнити.

Видати виконавчий лист про стягнення з ОСОБА_3 ( АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , ІПН НОМЕР_2 ) 2 078 271 (два мільйона сімдесят вісім тисяч двісті сімдесят одну) грн. 58 коп. боргу за договорами позики від 15.11.2019 та 08.01.2020; 32 191 (тридцять дві тисячі сто дев`яносто одну) грн. 90 коп. на відшкодування витрат зі сплати третейського збору.

Стягнути з ОСОБА_3 ( АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , ІПН НОМЕР_2 ) сплачений судовий збір за подання заяви у сумі 420 (чотириста двадцять) грн. 40 коп.

Ухвала суду, якщо вона не була оскаржена в апеляційному порядку протягом тридцяти днів до Верховного Суду, набирає законної сили після закінчення строку на апеляційне оскарження. У разі подання апеляційної скарги ухвала суду набирає законної сили після розгляду справи судом апеляційної інстанції.

Повний текст ухвали складений та підписаний 21 січня 2021 року.

Головуючий суддя Шахова О.В.