КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Головуючий у суді першої інстанції Висоцька Г.В.
Єдиний унікальний номер справи № 367/1459/20
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 листопада 2021 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Мережко М.В.,

суддів - Верланова С.М., Савченка С.І.,

секретар -Ющенко Я.М.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Обухівського районного суду Київської області від 03 червня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до малолітньої ОСОБА_2 в особі матері ОСОБА_3 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Гринько Ангеліна Павлівна, Приватний нотаріус київського міського нотаріального округу Федчик (Кунда) Ірина Олександрівна про визнання заповіту недійсним.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, -

В с т а н о в и в :

У лютому 2020 року ОСОБА_1 звернулась до Ірпінського міського суду Київської області суду із вказаним позовом.

В обґрунтування своїх вимог зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її чоловік ОСОБА_4 ..

Приватним нотаріусом Гринько А.П. за заявою малолітньої ОСОБА_2 , в інтересах якої діє її мати ОСОБА_3 06 березня 2017 року була заведена спадкова справа № 60337354 .

Позивачка ОСОБА_1 07 квітня 2017 року подала заяву про видачу свідоцтва про право власності на частку у спільному майні подружжя в разі смерті одного з подружжя, оскільки з 26 лютого 1977 року вона перебувала у зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_4 .

Як стало відомо позивачу, 09 жовтня 2015 року приватним нотаріусом Кундою І.О. було посвідчено заповіт ОСОБА_4 , яким останній заповів усе своє майно своїй дочці - ОСОБА_2 .

На підставі заповіту, приватним нотаріусом Гринько А.П. 28 серпня 2017 року було видано малолітній ОСОБА_6 свідоцтво на право на спадщину за заповітом.

Позивач вважає, що заповіт, складений на ім`я відповідачки ОСОБА_2 є недійсним, волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі, що є підставою для визнання заповіту недійсним. Водночас вважає, що оскаржуваний заповіт є таким, що порушує її права.

Позивачка ОСОБА_1 просила визнати недійсним заповіт складений 09 жовтня 2015 року від імені ОСОБА_4 , посвідчений приватним нотаріусом Київського нотаріального округу Кундою І.О.( номер у спадковому реєстрі 58046991,зареєстрований у реєстрі нотаріальних дій за № 87 на бланку серії НАМ № 943442) , згідно якого він заповів усе своє майно своїй малолітній дочці ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Представник відповідачки подав відзив на позовну заяву, в якому він просив відмовити у задоволенні позовних вимог повністю. Відзив обгрунтував тим , що ОСОБА_1 на момент смерті ОСОБА_4 у шлюбі з ним не перебувала, відтак не може одержати права на спадкування за законом у разі визнання складеного ОСОБА_4 заповіту недійсним, отже не належить до кола заінтересованих осіб, які наділені правом звертатись з вимогами про визнання заповіту недійсним, відомості про прийняття нею спадщини відсутні, тому вона є неналежним позивачем . Позивачка не надала і не зазначила будь-яких доказів, які б давали підстави ставити під сумнів те, що волевиявлення ОСОБА_4 при складанні заповіту не було вільним і не відповідало його волі. У позовній заяві нею взагалі не зазначено жодного аргументу, який би стосувався цих обставин.

Ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 30 жовтня 2020 року справу передано за підсудністю для розгляду до Обухівського районного суду Київської області ( т,1 а.с. 232-233) .

Ухвалою судді Обухівського районного суду Київської області Висоцькою Г.В. 22 грудня 2020 року прийнято до свого провадження дану цивільну справу та призначено по справі підготовче судове засідання. ( т. 5 а.с. 63-64)

Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 03 червня 2021 року у задоволенні позову відмовлено .

Не погоджуючись з рішенням суду, позивачка ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, просила скасувати рішення суду, ухвалити нове рішення про задоволення позову.

У скарзі зазначала, що суд неповно з`ясував обставини ,що мають значення для справи , не дав правової оцінки поясненням позивачки щодо рішення про розірвання шлюбу між нею та ОСОБА_4 є підробленим і що шлюб вони ніколи не розривали , а також не дослідив всі наявні в матеріалах справи документи , а відтак прийшов до помилкового висновку про відмову у позові.

У відзиві на апеляційну скаргу, відповідачка зазначила , що рішення є законним і обґрунтованим, судом досліджені всі надані сторонами докази, висновки суду відповідають встановленим обставинам.

Відповідно до ст. 44 ЦПК України, особи , які беруть участь у справі зобов`язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки.

Відповідно до ст.ст 128-131 ЦПК України сторони і апелянт своєчасно повідомлені про день та час розгляду справи на 18 листопада 2021 року за адресами , які були зазначені в матеріалах справи

Заяв щодо зміни місця проживання або місцезнаходження від сторін не надходило. Апелянт ОСОБА_1 подала заяву про розгляд справи у її відсутність , представник відповідачки була присутня під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість:

1) керує ходом судового процесу;

2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами;

3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій;

4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом;

5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено , що 26 лютого 1977 року укладено шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 .

Рішенням Ватутінського районного суду м. Києва від 20 серпня 1992 року шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 розірвано. ( т.1 а.с. 31)

ОСОБА_4 24 вересня 2014 року отримав свідоцтво про розірвання шлюбу у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Деснянського районного управління юстиції у м. Києві ( т.1 а.с. 33 ) .

Між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 23 квітня 2015 року зареєстровано шлюб відділом державної реєстрації актів цивільного стану Шевченківського районного управління юстиції у м.Києві ( т.1 а.с. 34)

ОСОБА_2 народилась ІНФОРМАЦІЯ_3 , батьки: ОСОБА_4 та ОСОБА_3

ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 ( т.1 а.с. 14) .

09.10.2015 року Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кундою І.О. посвідчено 09 жовтня 2015 року заповіт ОСОБА_4 , зареєстрований реєстрі № 87, на бланку серії НОМЕР_1 згідно якого ОСОБА_4 заповів усе своє майно своїй донці - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Приватним нотаріусом Гринько А.П. заведена спадкова справа № 60337354 на підставі заяви від 06 березня 2017 року, яку подала ОСОБА_3 від імені ОСОБА_2 , малолітньої доньки ОСОБА_4 .

Приватним нотаріусом Гринько А.П. 28 серпня 2017 року видано ОСОБА_2 свідоцтво про право на спадщину за заповітом, зареєстроване в реєстрі № 706, спадкова справа № 7/2017.

Позивачка, обґрунтовуючи свої вимоги, зазначала, що заповіт складений ОСОБА_4 є недійсним, оскільки волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

Відповідно до ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Згідно ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Як встановлено судом першої інстанції, і вбачається з матеріалів справи , позивачка суду не надала жодного належного і допустимого доказу на підтвердження своїх доводів , що волевиявлення ОСОБА_4 під час складання заповіту не було вільним і не відповідало його волі, здійснювалось під тиском, внаслідок якого він не усвідомлював і не міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними як в момент складення заповіту, так і в будь-який інший період.

Таких доказів не надано і до апеляційної скарги .

Цивільний процесуальний кодекс України, а саме частина 1 статті 76, визначає докази, як дані, мотивуючись якими суд визначає відсутність або наявність фактів (обставин), здатних обґрунтувати вимоги або заперечення учасників процесу.

Норма статті 77 ЦПК України передбачає про те, що всі докази повинні бути належними. Тобто докази повинні містити інформацію про предмет, що розглядається.

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 травня 2018 року в справі № 756/14304/15-ц (провадження Же 61-11896св18) зроблено висновок по застосуванню частини другої статті 1257 ЦК України та вказано, що "для дійсності заповіту волевиявлення заповідача має бути вільним та відповідати його внутрішній волі. Воля - це внутрішнє бажання заповідача визначити долю спадщини на випадок своєї смерті шляхом складання особистого розпорядження (заповіту). Волевиявлення - це зовнішній прояв внутрішньої волі, який знаходить своє втілення в заповіті, складеному та посвідченому відповідно до вимог, передбачених ЦК України".

За життя заповідач може в будь-який час скасувати заповіт, змінити його або скласти новий заповіт. Як встановлено судом , ОСОБА_4 за життя не здійснив жодної дії щодо скасування, зміни або складення нового заповіту, отже висновок суду , що його волевиявлення щодо складення заповіту 09 жовтня 2015 року на користь своєї малолітньої дочки по справі було вільним та відповідало його внутрішній волі,є цілком обґрунтованим.

Згідно з частинами першою, шостою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Принцип свободи заповіту, будучи уособленням засад диспозитивності та дозвільного характеру цивільно-правового регулювання у площині спадкового права, логічно випливає як із загальних положень Цивільного кодексу України (статті 1, З, 6 ЦК України), так і з норм ст. 1234, якою гарантується право на заповіт кожної фізичної особи з повною цивільною дієздатністю. Він є доктринальним принципом.

Свобода заповіту - це надана фізичній особі можливість на власний розсуд, у межах, визначених цивільним законодавством, розпорядитися власним майном на випадок смерті, змінити чи скасувати заповіт, а також обрати для своїх заповідальних розпоряджень іншу форму, не заборонену законом.

Реалізуючи принцип свободи заповіту, кожна фізична особа-спадкодавець вправі: визначити в заповіті спадкоємцями одну або декілька осіб, незалежно від того, чи перебувають вони зі спадкодавцем у сімейних, родинних відносинах (ч. 1 ст. 1235 ЦК України), або входять/не входять до кола спадкоємців за законом; позбавити права на спадкування будь-кого з числа спадкоємців за законом, за винятком осіб, що мають право на обов`язкову частку у спадщині (ч. 2, 3 ст. 1235 ЦК України); «Вибачити» своїх негідних спадкоємців, закликавши їх до спадщини після втрати ними права на спадкування внаслідок вчинення протиправних чи аморальних вчинків (ст. 1224 ЦК України); визначити обсяг спадщини, тобто конкретні види майна, що передаються кожному зі спадкоємців за заповітом (ст. 1236 ЦК України); встановити заповідальний відказ (ст. 1237 ЦК України) або покласти на спадкоємця інші обов`язки (ст. 1240 ЦК України); призначити іншого спадкоємця (ст. 1244 ЦК України); укласти заповіт з умовою (ст. 1242 ЦК України); реалізувати свої спадкові права за допомогою «некласичних» заповідальних розпоряджень, зокрема секретного заповіту (ст. 1249 ЦК України), спадкового договору (ст. 1302 ЦК України); призначити виконавця заповіту (ст. 1286 ЦК України); у будь-який час змінити чи скасувати заповіт (ст. 1254 ЦК України).

Перед укладенням заповіту приватний нотаріус перевірив дієздатність та правосуб`єктність ОСОБА_4 як заповідача, роз`яснив йому зміст статей 1254, 1241 ЦК України про право на обов`язкову частку у спадщині та зміст ст.1307 ЦК України щодо нікчемності заповіту на майно, яке є предметом спадкового договору, після чого здійснив посвідчення заповіту в реєстрі правочинів.

Статтею 1247 ЦК України передбачено, що заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до частини четвертої статті 207 цього Кодексу. Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251-І252 цього Кодексу. Заповіти, посвідчені особами, зазначеними у частині третій цієї статті підлягають державній реєстрації у Спадковому реєстрі в порядку, затвердженому Кабінетом Міністрів України.

У п. 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30 травня 2008 року роз`яснено, що за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо він був складений особою під впливом фізичного або психічного насильства, або особою, яка через стійкий розлад здоров`я не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними.

Статтею 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

За змістом вказаної норми особа, яка вважає, що її право порушене, може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права, який, як правило, визначається спеціальним законом (Цивільний Кодекс чи інший акт цивільного законодавства), що регламентує конкретні цивільні правовідносини.

У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (частина друга статті 5 ЦПК України).

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.

Відсутність порушеного права , чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту, способам ,визначеним законодавством є підставою для відмови у позові.

Враховуючи , що позивачка не надала доказів на підтвердження своїх вимог , і судом не встановлено підстав для визнання заповіту недійсним , тому висновок суду першої інстанції ,що позовні вимоги є необґрунтованими та побудованими на довільному тлумаченні позивачкою об`єктивних обставин справи, і він не підлягає задоволенню , є правильним .

Апелянт фактично не погоджується з прийнятим рішенням, здійсненою судом оцінкою доказів та встановленими обставинами справи і відповідно застосованими судом нормами чинного законодавства України. Разом з тим, будь-яких доказів на спростування встановлених судом обставин , апелянт до апеляційної скарги не надав.

Відповідач обґрунтовуючи заперечення проти позову надав докази щодо оформлення заповіту , правовідносин, які склалися між померлим ОСОБА_4 та позивачкою ОСОБА_1 , докази щодо правомірності видачі свідоцтва про право на спадщину на ім`я ОСОБА_2 .

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду , і не є безумовною підставою для скасування рішення суду.

Європейським судом з прав людини зазначено, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», від 18 липня 2006 року № 63566/00, § 23).

Апеляційна скарга , доводи якої є тотожними доводам позовних вимог не потребує детальної відповіді, оскільки всі доводи були предметом розгляду суду першої інстанції і їм надана належна оцінка .

Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду в порядку ст. 367 ЦПК України в межах доводів апеляційної скарги, та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з дотриманням вимог законодавства, є законним і обґрунтованим, підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 365, 367,369,374,375,381 - 384 ЦПК України, суд ,-

П о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Обухівського районного суду Київської області від 03 червня 2021 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття

Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а в разі проголошення вступної та резолютивної частини судового рішення з дня складення повного судового рішення безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст судового рішення виготовлений 23 листопада 2021 року.

Головуючий

Судді