КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа № 359/3686/20 Головуючий у 1 інстанції: Борець Є. О.
ПОСТАНОВА

Іменем України

17 листопада 2021 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів:

Головуючого судді: Олійника В.І.,

суддів: Суханової Є.М., Сушко Л.П.,

при секретарі: Панчошній К.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 23 липня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Департаменту патрульної поліції, Державної казначейської служби України про захист честі та гідності, а також стягнення моральної шкоди, -

в с т а н о в и в :

У травні 2020 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулись до суду із зазначеним позовом, який обгрунтовували тим, що 18 травня 2019 року ОСОБА_1 викликав поліцію у зв`язку з незаконним будівництвом паркану на земельній ділянці позивачів, розташованій по АДРЕСА_1 .

Інспектори батальйону патрульної поліції в м. Бориспіль Управління патрульної поліції у Київській області приїхали на місце події та замість того, щоб припинити протиправній дії, один з них обізвав позивачів дурачками, а інший інспектор взагалі погрожував накладенням на позивачів штрафу у випадку здійснення ними повторних викликів поліції.

Крім того, 21 травня 2019 року командир БПП в м. Бориспіль УПП у Київській області надіслав ОСОБА_2 лист №Б-138/41/40/2/01-2019, в якому повідомив про те, що карету швидкої допомоги викликав сам заявник, медпрацівники повідомили, що ніяких тілесних ушкоджень заявник не мав; на відеозаписі зафіксовано, як батьки заявника повідомили патрульним, що їх сина ніхто не чіпав, не бив, а він впав з власної необережності. Ці інформація не відповідає дійсності, а також принижує честь та гідність позивачів.

Тому, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 просили суд визнати недостовірною та такою, що принижує честь та гідність позивачів, інформацію, поширену 18 травня 2019 року поліцейськими БПП в м. Бориспіль УПП у Київській області такого змісту: «Ваш діагноз - дурачки»; визнати недостовірною та такою, що принижує честь та гідність позивачів, інформацію, поширену в листі командира БПП в м. Бориспіль УПП у Київській області №Б-138/41/40/2/01-2019 від 21 травня 2019 року такого змісту: «карету швидкої допомоги викликав сам заявник», «медпрацівники повідомили, що ніяких тілесних ушкоджень заявник не має», «на відеозаписі зафіксовано, як батьки заявника повідомляють патрульним, що їхнього сина ніхто не чіпав, не бив, а він впав з власної необережності».

Крім того, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 просили суд зобов`язати БПП в м. Бориспіль УПП у Київській області протягом 10 календарних днів з дня набрання рішенням законної сили спростувати поширену інформацію шляхом надсилання позивачам листа такого змісту: «Батальйон патрульної поліції у м. Бориспіль визнає, що поширена ним 21 травня 2019 року інформація у вигляді тверджень «карету швидкої допомоги викликав сам заявник», «медпрацівники повідомили, що ніяких тілесних ушкоджень заявник не має», «на відеозаписі зафіксовано, як батьки заявника повідомляють патрульним, що їхнього сина ніхто не чіпав, не бив, а він впав з власної необережності» є недостовірною»; стягнути з БПП в м. Бориспіль УПП у Київській області на користь кожного позивача моральну шкоду в розмірі 20000 гривень.

В ході розгляд справи ОСОБА_1 та ОСОБА_2 подали заяву про зміну предмета позову та просили суд визнати такою, що принижує честь та гідність позивачів, інформацію, поширену 18 травня 2019 року інспекторами БПП в м.Бориспіль УПП у Київській області такого змісту: «Ваш діагноз - дурачки»; визнати такою, що принижує честь та гідність ОСОБА_1 , інформацію, поширену в листі командира БПП в м. Бориспіль УПП у Київській області №Б-138/41/40/2/01-2019 від 21 травня 2019 року такого змісту: «на відеозаписі зафіксовано, як батьки заявника повідомляють патрульним, що їхнього сина ніхто не чіпав, не бив, а він впав з власної необережності з прибудинкового паркану, коли викрикував будівельникам припинити зводити незаконну забудову»; визнати такою, що принижує честь та гідність ОСОБА_2 інформацію, поширену в листі командира БПП в м. Бориспіль УПП у Київській області №Б-138/41/40/2/01-2019 від 21 травня 2019 року такого змісту: «карету швидкої допомоги викликав сам заявник», «медпрацівники повідомили, що ніяких тілесних ушкоджень заявник не має»; визнати недостовірною інформацію, поширену в листі командира БПП в м. Бориспіль УПП у Київській області №Б-138/41/40/2/01-2019 від 21 травня 2019 року такого змісту: «карету швидкої допомоги викликав сам заявник», «медпрацівники повідомили, що ніяких тілесних ушкоджень заявник не має», «на відеозаписі зафіксовано, як батьки заявника повідомляють патрульним, що їхнього сина ніхто не чіпав, не бив, а він впав з власної необережності з прибудинкового паркану, коли викрикував будівельникам припинити зводити незаконну забудову».

Крім того, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 просять суд зобов`язати БПП в м. Бориспіль УПП у Київській області протягом 10 днів з дня набрання рішенням суду законної сили відкликати лист №Б-138/41/40/2/01-2019 від 21 травня 2019 року та спростувати поширену інформацію шляхом надсилання позивачам листа такого змісту: «Батальйон патрульної поліції у м.Бориспіль Департаменту патрульної поліції визнає, що поширена ним 21 травня 2019 року інформація у листі №Б-138/41/40/2/01-2019 у вигляді тверджень «карету швидкої допомоги викликав сам заявник», «медпрацівники повідомили, що ніяких тілесних ушкоджень заявник не має», «на відеозаписі зафіксовано, як батьки заявника повідомляють патрульним, що їхнього сина ніхто не чіпав, не бив, а він впав з власної необережності із прибудинкового паркану, коли викрикував будівельникам припинити зводити незаконну забудову» є недостовірною»; стягнути з БПП в м. Бориспіль УПП у Київській області на користь кожного позивача моральну шкоду в розмірі 20 000 гривень.

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 23 липня 2021 року позов задоволено частково.

Визнано такою, що принижує честь та гідність ОСОБА_1 , інформацію, поширену 18 травня 2019 року інспектором батальйону патрульної поліції у м. Борисполі управління патрульної поліції у Київській області ОСОБА_6., такого змісту: «Це діагноз…діагноз - дурачок».

У задоволенні позову в частині інших вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 з підстав порушення судом норм матеріального і процесуального права ставиться питання про скасування рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог та ухвалення нового, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Скаргу обґрунтовував тим, що суд першої інстанції необґрунтовано не присудив позивачу моральну компенсацію за образи від патрульної поліції, необґрунтовано визнав, що твердження про позивача ОСОБА_1 у листі до ОСОБА_2 не є поширенням інформації.

Також зазначає, що суд першої інстанції не дав йому можливості ознайомитися з відеозаписом, наданим Департаментом патрульної поліції.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 з підстав порушення судом норм матеріального і процесуального права ставиться питання про скасування рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог та ухвалення нового, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Вилучити з мотиваційної частини рішення речення «з відеозапису на DVD-диску (а.с.64 т.1) вбачається, що ОСОБА_3 також повідомила поліцейським про те, що її син ОСОБА_2 впав самостійно, тоді як інші особи не заподіювали йому тілесних ушкоджень».

Включити в мотиваційну частину рішення речення про те, що патрульні поліцейські намагалися ввести суд в оману.

Зазначає, що суд першої інстанції не вірно встановив, коли відбувся факт поширення недостовірної інформації, вийшов за межі позовних вимог, коли зазначає у рішенні, що « ОСОБА_3 також повідомили поліцейським про те, що її син ОСОБА_2 впав самостійно, тоді як інші особи не заподіювали йому тілесних ушкоджень».

Вказує, що суд першої інстанції у своїх висновках не враховує рішення іншого суду, яке вступило в законну силу, а саме: Шостий апеляційний адміністративний суд раніше вже детально дослідив, що робили патрульні поліцейські під час викликів 23.04, 17.05, 18.05.2019 року і прийшов до висновку, що «не доведено, що працівниками поліції при виїзді на виклик до позивача було вчинено усі необхідні дії для встановлення обставин, не було відібрано пояснень в усіх присутніх осіб, відеозаписи є не повними та не дають можливості встановити зворотнє. Не у повному обсязі та не у відповідності до норм чинного законодавства підготовлено письмові відповіді на скарги позивача, неналежно проведено службове розслідування, оскільки обставини було встановлено без належного дослідження, опитування, зібрання доказів та досить формально.

Бездіяльність патрульних поліцейських ОСОБА_5 і ОСОБА_4 під час викликів 23.04, 17.05, 18.05.2019 року - це встановлений рішенням суду факт. Ці патрульні поліцейські не допитали свідків ОСОБА_3 і ОСОБА_1 не встановили всіх присутніх осіб та всі обставини події, Самі ОСОБА_3 і ОСОБА_1 ще раз підтвердили у своїх показах у суді першої інстанції, що їх 23.04. 17.05, 18.05.2019 року ніхто не допитував. Пізніше домоглися того, що слідчі судді зобов`язали їх допитати у рамках розслідування кримінальних справ, але ці ухвали так і залишилися невиконані. Станом на сьогодні, жодним державним органом ОСОБА_3 і ОСОБА_1 все ще не допитані з приводу подій 23.04, 17.05, 18.05.2019.

Зазначає, що суд першої інстанції необґрунтовано визнав 12-секундний запис, наданий відповідачем-1, належним і допустимим доказом та не задовольнив клопотання ОСОБА_2 про витребування повних оригінальних записів нагрудних камер патрульних поліцейських.

Також вказує, що суд необґрунтовано визнав покази патрульних поліцейських належними і допустимими доказами для підтвердження достовірності поширеної ними інформації, не надав ніякої оцінки численним доказам, які подавали позивачі, і жодним чином їх не прокоментував у своєму рішенні, не надав ніякої оцінки показам свідків ОСОБА_1 і ОСОБА_3 , а замість цього зробив з їхніх показів недостовірний висновок.

Вважає, що суд першої інстанції зробив помилковий висновок, що позивачу ОСОБА_1 не завдано моральної шкоди та зробив незадовільний висновок з приводу недостовірних показів патрульних поліцейських.

20 вересня 2021 року на електронну адресу Київського апеляційного суду надійшов відзив представника Департаменту патрульної поліції - Супрун І.В., в якій він просить відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 у повному обсязі.

Вказував, що апелянтом не надано жодних доказів наявності вини відповідача у спричиненні моральної шкоди, як і не доведено, що останній зазнав душевних хвилювань.

Враховуючи, що обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними конкретними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування, наголошує, що апелянтом не були наведені обставини, які б підтверджувались достатніми доказами, які б свідчили про обґрунтованість позовних вимог, а докази, подані апелянтом, не підтверджують обставини, на які останній посилається в обґрунтування позовних вимог в частині відшкодування моральної шкоди.

З приводу тверджень апелянта відносно того, що суд першої інстанції необґрунтовано визнав, що твердження про нього у листі до ОСОБА_2 не є поширенням інформації зазначає наступне.

Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням (пункти 15, 16, 18 постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27 лютого 2009 року №1).

Оскільки інформація «карету швидкої допомоги викликав сам заявник», «медпрацівники повідомили, що ніяких тілесних ушкоджень заявник не має» «на відеозаписі зафіксовано, що їхнього сина ніхто не чіпав, не бив, він впав з власної необережності» міститься у відповіді від 21.05.2020 року за вихідний номер Б/138/41/40/2/01- 2019 про результати розгляду скарги щодо можливих неправомірних дій працівників поліції, а отже згідно статті 40 Конституції України не може вважатися поширенням недостовірної інформації.

Вказує, що до суду першої інстанції апелянтом в якості електронного доказу було надано диск, який всупереч вимогам ч.2 ст.100 ЦПК не містить електронного підпису апелянта.

Також зазначає, що ОСОБА_1 не надано жодного належного доказу на підтвердження даної обставини в розумінні ст.ст.76, 77 ЦПК України. Відповідно до статті 78 ЦПК суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч.ч.1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з того, що повідомлення оспорюваної інформації лише особі, якої вона стосується, не може визнаватись її поширенням, якщо особа, яка повідомила таку інформацію, вжила достатніх заходів конфіденційності для того, щоб ця інформація не стала доступною третім особам та вважав, що підстави для визнання недостовірною та такою, що принижує честь та гідність позивачів, інформації, викладеної в листі командира БПП в м. Бориспіль УПП у Київській області №Б-138/41/40/2/01-2019 від 21 травня 2019 року, відсутні.

Ухвалене судом рішення зазначеним вимогам відповідає.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За ч.2 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

За п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право: залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Судом встановлено та вбачається зі змісту відеозапису на CD-диску, що 18 травня 2019 року по АДРЕСА_1 інспектори БПП в м. Бориспіль УПП у Київській області ОСОБА_6. та ОСОБА_5 спілкувались з позивачами в присутності сторонніх осіб. Під час розмови з ОСОБА_1 інспектор БПП в м. Бориспіль УПП у Київській області ОСОБА_6. висловив судження такого змісту: «Це діагноз…діагноз - дурачок» (т.1 а.с.30).

21 травня 2019 року командир БПП в м. Бориспіль УПП у Київській області надіслав ОСОБА_2 лист №Б-138/41/40/2/01-2019 (т. 1 а.с.10-11), в якому були викладенні речення такого змісту: «Інспектор у поясненні додав, що по прибуттю на місце події, виявлено карету швидкої допомоги, яку викликав сам заявник та екіпаж одразу опитав ймовірних свідків, в тому числі й батьків заявника, де, в подальшому, мати повідомила поліцейським, що її син перечепився через паркан з власної необережності та його ніхто не бив. З метою остаточної перевірки відомостей побиття, патрульний підійшов до медпрацівників, які повідомили, що ніяких тілесних ушкоджень, в тому числі слідів побиття, заявник не має», «Необхідно додати, що на відеозаписі DSJX 300256_000256, а саме, о 18 год. 33 хв. зафіксовано, як батьки заявника повідомляють патрульним, що їхнього сина ніхто не чіпав, не бив, а впав він з власної необережності з прибудинкового паркану, коли викрикував будівельникам припинити зводити незаконну забудову».

За ч.1 ст.277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.

Згідно з ч.4 ст.277 ЦК України спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію. Поширювачем інформації, яку подає посадова чи службова особа при виконанні своїх посадових (службових) обов`язків, вважається юридична особа, в якій вона працює.

Відповідно до ч.1 ст.30 Закону України «Про інформацію» ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлювання оціночних суджень.

Згідно з ч.2 ст.30 Закону України «Про інформацію» оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Якщо суб`єктивну думку висловлено в брутальній, принизливій чи непристойній формі, що принижує гідність, честь чи ділову репутацію, на особу, яка таким чином та у такий спосіб висловила думку або оцінку, може бути покладено обов`язок відшкодувати завдану моральну шкоду.

За ч.3 ст.297 ЦК України фізична особа має право звернутись до суду з позовом про захист її гідності та честі.

Відповідно до ч.1 ст.280 ЦК України якщо фізичній особі внаслідок порушення її особистого немайнового права завдано майнової та (або) моральної шкоди, ця шкода підлягає відшкодуванню.

Згідно з п.4 ч.2 ст.23 ЦК України моральна шкода полягає у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Відповідно до абз.2 ч.3 ст.23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

За ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч.2 ст.89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності.

Судження зі змістом «Це діагноз…діагноз - дурачок», яке поширив інспектор БПП в м. Бориспіль УПП у Київській області ОСОБА_6. у розмові з ОСОБА_1 , є не фактом, а оціночним судженням, висловленим в образливій формі. Ця обставина свідчить про те, що зміст вказаного судження принизив честь та гідність ОСОБА_1 .

Допитані у судовому засіданні свідки ОСОБА_6 та ОСОБА_5 заперечували проти того, що 18 травня 2019 року по АДРЕСА_1 хтось з них називав позивачів дурачками. Однак достовірність таких показань, як вірно вважав суд, спростовується показаннями свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , а також відеозаписом на CD-диску (а.с.30 т.1). На відміну від показань свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_5 , зміст яких відрізняється після проведення першого та повторного допитів, показання свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_1 повністю узгоджуються з вказаним відеозаписом. Тому саме ці докази покладені в основу судового рішення.

Виходячи з наведеного, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що з метою відновлення особистого немайнового права ОСОБА_1 належало визнати такою, що принижує його честь та гідність, інформацію, поширену 18 травня 2019 року інспектором БПП в м. Бориспіль УПП у Київській області ОСОБА_6., такого змісту: «Це діагноз…діагноз - дурачок».

Проте, як вірно вважав суд, всупереч ч.1 ст.81 ЦПК України ОСОБА_1 не подав жодного доказу на підтвердження того, що у зв`язку з поширенням цього судження він зазнав душевні переживання. Ця обставина свідчить про те, що заподіяння ОСОБА_1 моральної шкоди залишилось не доведеним. Крім того, визначення моральної шкоди в розмірі 20000 гривень у зв`язку з висловлюванням образливого слова відносно позивача не узгоджується з вимогами розумності та справедливості, передбаченими ч.3 ст.23 ЦК України і тому суд вірно вважав необхідним відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позову в частині цієї вимоги.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в абз.2-абз.4 п.15 постанови №1 від 27 лютого 2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.

Поширенням інформації також є вивішування (демонстрація) в громадських місцях плакатів, гасел, інших творів, а також розповсюдження серед людей листівок, що за своїм змістом або формою порочать гідність, честь фізичної особи або ділової репутації фізичної та юридичної особи.

Проте судам необхідно враховувати, що повідомлення оспорюваної інформації лише особі, якої вона стосується, не може визнаватись її поширенням, якщо особа, яка повідомила таку інформацію, вжила достатніх заходів конфіденційності для того, щоб ця інформація не стала доступною третім особам.

Так, зі змісту інформації про одержувача листа №Б-138/41/40/2/01-2019 від 21 травня 2019 року (а.с.10 т.1) вбачається, що командир БПП в м.Бориспіль УПП у Київській області надіслав вказаний лист виключно ОСОБА_2 , а не іншим особам, яких не стосувалась інформація, що містилась в листі. Ця обставина свідчить про те, що надсилання позивачу листа командира БПП в м. Бориспіль УПП у Київській області №Б-138/41/40/2/01-2019 року від 21 травня 2019 року не може вважатись способом поширенням інформації.

Крім того, в листі №Б-138/41/40/2/01-2019 від 21 травня 2019 року (а.с.10 зворот) командир БПП в м. Бориспіль УПП у Київській області повідомив ОСОБА_2 про те, що інформація про виклик карети швидкої допомоги самим заявником, а також про невиявлення у нього тілесних ушкоджень та слідів побиття була отримана з пояснень інспектора, а інформація про те, що батьки заявника повідомили патрульним, що їхнього сина ніхто не чіпав, не бив, а впав він з власної необережності з прибудинкового паркану, коли викрикував будівельникам припинити зводити незаконну забудову - з відеозапису DSJX 300256_000256.

В матеріалах цивільної справи містяться письмові пояснення інспектора БПП в

м. Бориспіль УПП у Київській області ОСОБА_5. (а.с.217-218, т.1), в яких викладена інформація про те, що заявник сам викликав швидку допомогу, тоді як медичні працівники не виявили у нього тілесних ушкоджень та слідів нанесення ударів.

Крім того, судом зазначено, що з відеозапису на DVD-диску (а.с.64, т.1) вбачається, що ОСОБА_3 також повідомила поліцейським про те, що її син ОСОБА_2 впав самостійно, тоді як інші особи не заподіювали йому тілесних ушкоджень.

На підставі вищенаведеного суд вірно вважав відсутніми підстави для визнання недостовірною та такою, що принижує честь та гідність позивачів, інформації, викладеної в листі командира БПП в м. Бориспіль УПП у Київській області №Б-138/41/40/2/01-2019 від 21 травня 2019 року і з цих підстав відмовив у задоволенні позову в частині цих вимог та вимоги про відшкодування ОСОБА_2 моральної шкоди.

Згідно зі ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ч.3 ст.377 ЦПК України якщо судом першої інстанції ухвалено законне і обґрунтоване рішення, смерть фізичної особи - сторони у спорі чи припинення юридичної особи - сторони у спорі, що не допускає правонаступництва, після ухвалення такого рішення не може бути підставою для застосування вимог частини першої цієї статті.

Так, в суді апеляційної інстанції, ОСОБА_2 повідомив, що ОСОБА_1 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

За таких обставин, оскільки колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає обставинам справи, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права, то воно не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційних скаргах.

Таким чином, доводи апеляційних скарг про порушення судом норм матеріального і процесуального права безпідставні, спростовуються матеріалами справи та висновками суду, викладеними в рішенні.

Інших доводів, які б спростовували висновки суду першої інстанції чи доводили б порушення ним норм цивільного або цивільно-процесуального законодавства, апеляційні скарги не містить.

Обґрунтовуючи судове рішення, колегія суддів приймає до уваги вимоги ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини, зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, №303А, п.2958, згідно з яким Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційних скарги та враховуючи, що обставини справи судом встановлені відповідно до наданих пояснень сторін та письмових доказів, що містяться в матеріалах справи, колегія суддів приходить до висновку, що рішення постановлене з дотриманням вимог матеріального і процесуального права, а тому апеляційні скарги слід залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.263, 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційні скарги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 23 липня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено 22 листопада 2021 року.

Головуючий:

Судді: