КИЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ОДЕСИ
_____________________________________________________________________________________________________________________
Справа № 523/4770/21
Провадження № 2/947/3337/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.11.2021 року

Київський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого - судді Петренка В.С.

за участю секретаря - Ратовської А.С.,

за участю сторін:

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в м. Одесі цивільну справу за позовом

Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк»

до ОСОБА_1

про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

15 березня 2021 року АТ КБ «Приватбанк» звернулося до Суворовського районного суду м. Одеси з позовною заявою до ОСОБА_1 , в якій просить суд стягнути з відповідача - ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 05.06.2018 року у розмірі 57 699,17 грн., яка складається з: 45 317,80 грн. - заборгованість за тілом кредиту, в тому числі заборгованість за простроченим тілом кредиту, 12 381,37 грн. - заборгованість за простроченими відсотками, а також судові витрати у розмірі 2 270,00 грн.

В обґрунтування заявленого позову представник позивача посилається на те, що між ПАТ КБ «Приватбанк» та відповідачем - ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №б/н від 05.06.2018 року, відповідно до умов якого, відповідач - ОСОБА_1 отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, розмір кредитного ліміту до 50 000,00 грн.

Порушення відповідачем зобов`язань по укладеному кредитному договору № б/н від 05.06.2018 року щодо своєчасного погашення кредиту зумовило звернення АТ КБ «Приватбанк» до суду із відповідним позовом.

Згідно з вимогами Закону України «Про акціонерні товариства», Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» змінило назву на Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк».

Ухвалою судді Суворовського районного суду м. Одеси Дяченко В.Г. від 07.04.2021 року цивільну справу №523/4770/21 за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості було передано за територіальною юрисдикцією (підсудністю) до Київського районного суду м. Одеси, на підставі п. 1 ч.1 ст. 31 ЦПК України, оскільки відповідно до відповіді з відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в Одеській області відповідач - ОСОБА_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , що територіально відноситься до Київського району м. Одеси.

Відповідно до автоматизованої системи документообігу цивільну справу було розподілено судді Петренко В.С.

Ухвалою судді Київського районного суду м. Одеси Петренка В.С. від 03.06.2021 року було прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження по цивільній справі за позовною заявоюАкціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості. Призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні.

05.08.2021 року від відповідача - ОСОБА_1 до канцелярії суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач просив суд відмовити Акціонерному товариству Комерційний банк «ПриватБанк» у задоволенні позову у повному обсязі.

В обґрунтування наданого відзиву відповідач посилається на те, що він дійсно отримував заробітну плату (грошове забезпечення) через карткові рахунки відкриті в Публічному акціонерному товаристві комерційний банк «ПриватБанк» близько 8 років, має карти № НОМЕР_1 , № НОМЕР_2 Visa Gold та № НОМЕР_3 Visa Gold, отримані у відділенні банку, але будь-яких кредитних договорів, умов та правил, анкет-заяв, які могли б розцінюватись як частина кредитного договору з позивачем не підписував.

Відповідач вказує, що факт укладання договору ним оспорюється з 2020 року, справа №947/12240/20 за позовом ОСОБА_1 до АТ КБ «Приватбанк» про захист прав споживача шляхом зобов`язання вчинити певні дії та стягнення безпідставно отриманих грошових коштів на даний розглядається в Одеському апеляційному суді.

Також відповідач повідомляє, що підписи схожі, але необхідно оглянути оригінали доказів, оскільки на заяві №б/н від 05.06.2018 року, на які посилається позивач, а саме анкеті-заяві на стор.1 та на стор.2 підписи схожі, накладені за допомогою графічного редактору ЕОМ, а на копії його паспорту, доданого до позовної заяви, текст накладений на підпис.

Крім того, відповідач зазначає, що з березня 2015 року він призваний по мобілізації та проходить військову службу в Збройних силах України по теперішній час, про що позивач був повідомлений письмово.

Співробітники банку, які перевипускали карти в 2019 році повідомляли, що він може як і раніше користуватись картками без нарахування відсотків, у зв`язку із тим, що відповідач має статус військовослужбовця.

Письмових домовленостей із позивачем щодо сплати відсотків за користування коштами, пені та штрафів за несвоєчасне повернення коштів, терміну повернення коштів на карту не було.

Відповідно до п. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» військовослужбовцям, призваним на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, на весь час їх призову, а військовослужбовцям під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, які перебували або перебувають безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, - штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються (в редакції Закону України №1357-ІХ від 30.03.2021 року).

Відповідач вказує, що він був призваний по мобілізації 11.03.2015 року та проходить службу до кінця особливого періоду, брав участь у здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримуванні збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, що підтверджується - посвідченням учасника бойових дій, проходить службу у військовому званні офіцерського складу - видане посвідчення офіцера серії НОМЕР_4 , яке підтверджує перебування на військовій службі в Збройних Силах України.

Таким чином, відповідач стверджує, що позивач, будучи обізнаним із його статусом військовослужбовця не мав права навіть нараховувати відсотки, не кажучи вже про безпідставне заволодіння коштами.

Крім того, відповідач вважає, що документи, додані до позовної заяви, не можуть бути належними та допустимими доказами по справі, без підписів, без дат, не засвідчені належним чином, як це передбачено ч.4, ч.5 ст. 95 ЦПК України та відповідно до наказу Держспоживстандарту України від 07.04.2003 року № 55, а сама позовна заява не відповідає вимогам цивільного процесуального законодавства.

З урахуванням викладеного, ОСОБА_1 просить суд відмовити Акціонерному товариству Комерційний банк «ПриватБанк» у задоволенні позову у повному обсязі.

19.10.2021 року до канцелярії суду від представника Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» надійшла відповідь на відзив, в якій представник позивача просив суд позовні вимоги Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити у повному обсязі.

У судове засідання 16.11.2021 року представник позивача не з`явився, однак одночасно з подачею позову звернувся до суду з клопотанням, в якому просив розглянути справу у його відсутність, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив суд їх задовольнити.

У судовому засіданні 16.11.2021 року відповідач проти позову заперечував, просив суд відмовити Акціонерному товариству Комерційний банк «ПриватБанк» у задоволенні позову у повному обсязі.

Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення відповідача, проаналізувавши надані докази в їх сукупності, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з такого.

Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судом у судовому засіданні, 05 червня 2018 року між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір б/н, згідно з умовами якого останній отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку, отримавши платіжну картку та персональний ідентифікаційний номер для авторизації.

У анкеті-заяві зазначено, що відповідач згоден з тим, що ця заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг, а також, що він ознайомлений та погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг у Приватбанку і Тарифами банку, які були надані їй для ознайомлення в письмовому вигляді.

В довідці зазначено, що сума/ліміт кредиту до 50 000,00 грн.; строк договору 240 місяців; процентна ставка у межах пільгового періоду, відсотків річних - 0,00001%; процентна ставка за межами пільгового періоду, відсотків річних - універсальна картка - 43,2%, універсальна Голд - 42%; тип процентної ставки - фіксована (може бути змінена за згодою кредитодавця та споживача шляхом укладання додаткової угоди до договору про споживчий кредит); за умови здійснення розрахунків з використанням платіжної картки та користування коштами в межах пільгового періоду процентна ставка складає універсальна картка - 0%; універсальна Голд - 1,56%; за умови отримання готівкових коштів з використанням платіжної картки та користування коштами поза межами пільгового періоду і погашенню кредиту мінімальними платежами - універсальна картка - 52,84%; універсальна Голд - 53,36%.

До кредитного договору банк додав Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті https://privatbank.ua/terms/.

Довідкою АТ КБ «Приватбанк» підтверджується, що відповідачу було надано кредитну картку.

Вказані обставини свідчать про те, що відповідач отримував від банку кредитні кошти та користувався ними, розрахунок заборгованості та виписки про рух коштів по карткам відповідача підтверджують факт несвоєчасного повернення ним коштів банку.

Згідно з наданим банком розрахунком, заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором б/н від 05 червня 2018 року станом на 25.02.2021 року становить 57 699,17 грн., та складається з: 45 317,80 грн. - заборгованість за тілом кредиту, в тому числі заборгованість за простроченим тілом кредиту, 12 381,37 грн. - заборгованість за простроченими відсотками.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом ст. ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Ч. 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).

Ч. 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом ст. 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією зі сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розробляє підприємець (в цьому випадку - АТ КБ "ПриватБанк").

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст ст. ст. 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом ст. 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі ст.1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За змістом ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Ч. 1, ч. 2 ст. 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно з ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу.

Таким чином, у разі укладення договору кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Як зазначено вище, відповідач підписав анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у Приватбанку, на підставі якої отримав кредитну картку.

Відповідно до вказаної заяви відповідач погодив, що він разом із пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг.

Відповідач також підписав довідку про умови кредитування, яка містить умови щодо розміру процентної ставки, порядку нарахування та сплати процентів, порядку погашення заборгованості по кредиту, розмір щомісячних платежів від заборгованості.

З матеріалів справи вбачається, що між сторонами мають місце зобов`язання, які виникли від надання (одержання) споживчого грошового кредиту з видачею та обслуговуванням через банківську платіжну картку. Із змісту письмового розрахунку руху коштів заборгованості за цими договірними зобов`язаннями, довідок банку видно, що відповідач, починаючи з дати укладення договору і одержання платіжної картки одержував в кредит кошти в користування під визначений кредитний ліміт та відсотки за користування кредитом. Протягом періоду відповідач сплачував кошти за кредитним лімітом і сплачував заборгованість періодично з пропуском щомісячних платежів погашення заборгованості, в тому числі на значні періоди обов`язкових платежів.

Отже, відповідач неналежно виконав свої зобов`язання і допустив кредитну заборгованість на вище встановлену суму за видами платежів, а тому має нести відповідальність за неналежне виконання своїх зобов`язань.

Суд відхиляє доводи відповідача, викладені ним у відзиві на позов, виходячи з наступного.

Відповідач особисто підписав вищезазначені документи, що свідчать про укладення ним кредитного договору. Із змісту цих документів вбачається, що відповідач був належно поінформований про зміст договору та його умови, а сааме: про розмір кредиту, відсоткову ставку, про порядок розрахунків із використанням платіжної банківської картки, встановлення банком ліміту кредитних коштів. Це також підтверджується частковим виконанням відповідачем своїх зобов`язань.

Зокрема, відповідач одержував платіжні картки для цілей обслуговування кредиту, за цими банківськими картками сплачував та одержував кошти. Ці обставини підтверджені письмовим розрахунком позивача, довідкою про обслуговування кредитного рахунку через платіжні банківські картки.

З огляду на викладене, суд вважає недоведеними посилання відповідача щодо не укладення ним кредитного договору та не отримання ним кредитних банківських карток.

Не приймаються судом до уваги також посилання відповідача на те, що він не підписував анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку та довідку про умови кредитування, а підписи у них схожі, однак викликають сумніви.

Згідно з ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування . Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Згідно ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ч.6 ст.81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Разом з тим, будь-яких клопотань про призначення відповідної судової почеркознавчої експертизи, відповідачем під час розгляду справи заявлено не було.

Також не заслуговують на увагу і твердження відповідача про те, що він є військовослужбовцем, з березня 2015 року призваний до мобілізації та проходить військову службу в Збройних силах України по теперішній час, а тому банк безпідставно нарахував відповідачу проценти за користування кредитом.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач - ОСОБА_1 перебуває на військовій службі в Збройних Силах України, на підставі наказу №115 від 11.03.2015 року займає посаду офіцер відділення комплектування Київського РВК м. Одеси, на підставі наказу № 199 від 08.07.2020 року займає посаду начальника відділення призову Приморського РТ та СП м. Одеси, що підтверджується посвідченням офіцера серії НОМЕР_4 .

Так, Законом України від 20.05.2014 № 1275-VІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення оборонно-мобілізаційних питань під час проведення мобілізації» внесено зміни до ст. 14 ЗУ "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей, яку доповнено п.15 наступного змісту - військовослужбовцям з початку і до закінчення особливого періоду, а резервістам та військовозобов`язаним - з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються. Згідно із ЗУ "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" особливим періодом є функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту підприємств, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України - настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію.

"Особливий період почався 17.03.2014 року, згідно Указу Президента України № 303 "Про часткову мобілізацію", і триває до нині. Моментом виникнення права на не нарахування штрафних санкцій, пені і процентів є : 17.03.2014 - для тих осіб, які станом на 17.03.2014 року вже були військовослужбовцями; дата прийняття на військову службу для тих осіб, які стали військовослужбовцями після 17.03.2014 року.

Однак, матеріали справи не містять доказів того, що відповідач - ОСОБА_1 дотримався вищевказаних вимог закону, а саме: звернувся до позивача (установи банку) із заявами: про проведення звірки зобов`язань та отримання довідки із сумою залишку заборгованості по тілу кредиту, процентах, комісіях, штрафах тощо; про звільнення від сплати штрафних санкцій , пені, процентів по кредиту, страхових платежів.

Відповідач - ОСОБА_1 не надав доказів того, що він подав банку документи, які підтверджують статус військовослужбовця в їх оригіналі або належно завірені копії.

Таким чином, суд не може пересвідчитися в тому, що відповідач звертався до позивача з відповідними документами, які надавали можливість позивачу здійснити перерахунок заборгованості за кредитним договором № б/н від 05 червня 2018 року, оформленого на ім`я відповідача.

Крім того, суд зазначає, що рішенням Київського районного суду м. Одеси від 29.04.2021 року, яке на даний час оскаржується в Одеському апеляційному суді, у задоволенні позову ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний Банк «Приватбанк» про захист прав споживачі шляхом зобов`язання вчиняти певні дії та стягнення безпідставно отриманих грошових коштів було відмовлено, оскільки позивачем, в порушення ч.1 ст.81 ЦПК України, не доведено, що він надав до АТ КБ «Приватбанк» належні документи, у відповідності до переліку документів визначених листом Міністерства оборони України від 21.08.2014 №322/2/7142, для звільнення від нарахування штрафів, пені та відсотків за користування кредитом у відповідності до ч. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Конституційний принцип доступності правосуддя реалізується через приписи ст. 4 ЦПК України, за якими передбачено право кожної особи в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ч.1 ст.5 ЦПК України).

Стаття ст.15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відтак, зазначена норма визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес.

Порушення права пов`язано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.

При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликане поведінкою іншої особи.

Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. При цьому, має значення лише суб`єктивне уявлення особи про те, що її право чи інтерес потребує захисту. Лише в результаті розгляду спорувиявляється чи доведене таке порушення і за відсутності порушення суд повинен відмовити у позові.

Звертаючись до суду позивач у позовній заяві, яка є зверненням до суду з вимогою про захист своїх прав та інтересів, викладає предмет і підставу позову. Способи захисту цивільного права та інтересів зазначені в ст.16 ЦК України. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорювання. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорювання та спричиненим цими діяннями наслідкам.

Під порушенням слід розуміти такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилось або зникло як таке, порушення права пов`язане з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.

Таким чином, у розумінні закону, суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

Предметом позову є певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, який являє собою одночасно спосіб захисту порушеного права, а підставою позову є факти, які обґрунтовують вимогу про захист права чи законного інтересу.

Позивачем є особа, яка подала позов про захист порушеного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу. При цьому, позивач самостійно визначає і обґрунтовує в позовній заяві у чому саме полягає порушення його прав та інтересів, а суд перевіряє ці доводи, і в залежності від встановленого вирішує питання про наявність чи відсутність підстав для правового захисту. Вирішуючи спір, суд надає об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до суду, а також визначає, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

Така позиція ґрунтується на тому, що під захистом права розуміється державно-примусова діяльність, спрямована на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин та забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною, внаслідок чого реально відбудеться припинення порушення (чи оспорювання) прав цього суб`єкта, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав; під захистом легітимного інтересу розуміється відновлення можливості досягнення прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом.

Суд зауважує, що лише після з`ясування фактичних обставин суд може зробити висновок щодо відповідності заявленої матеріально-правової вимоги способам захисту права і порушення інтересу позивача, який охороняється Законом.

Якщо буде встановлено, що заявлені вимоги за своїм змістом не відповідають матеріально-правовим способам захисту права суд приймає рішення про відмову у позові.

Крім того, право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорювання та спричиненим цими діяннями наслідкам.

Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

Слід також вказати, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 09 грудня 1994 року, серія A, № 303-A, п.29).

Статтею 263 ЦПК України передбачено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені під час судового розгляду.

Враховуючи наведене, вимоги Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором № б/н від 05.06.2018 року у розмірі 57 699,17 грн., яка складається з: 45 317,80 грн. - заборгованість за тілом кредиту, в тому числі заборгованість за простроченим тілом кредиту, 12 381,37 грн. - заборгованість за простроченими відсотками, є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в сумі 2 270,00 грн.

Керуючись ст. 10, 12, 19, 81, 141, 258-260, 263-265, 274-279 ЦПК України, -

ВИРІШИВ:

Позов Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_5 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , паспорт громадянина України серії НОМЕР_6 , виданий 05.12.2006 року Київським РВ ОМУ УМВС України в Одеській області) на користь Акціонерного товариства Комерційний Банк «Приватбанк» (місцезнаходження: 01001, м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1Д, , НОМЕР_7 , рахунок № НОМЕР_8 ) заборгованість за кредитним договором № б/н від 05.06.2018 року у розмірі 57 699 (п`ятдесят сім тисяч шістсот дев`яносто дев`ять) грн. 17 коп., яка складається з:

-45 317 (сорок п`ять тисяч триста сімнадцять) грн. 80 коп. - заборгованість за тілом кредиту, в тому числі заборгованість за простроченим тілом кредиту;

-12 381 (дванадцять тисяч триста вісімдесят одна) грн. 37 коп. - заборгованість за простроченими відсотками.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_5 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , паспорт громадянина України серії НОМЕР_6 , виданий 05.12.2006 року Київським РВ ОМУ УМВС України в Одеській області) на користь Акціонерного товариства Комерційний Банк «Приватбанк» (місцезнаходження: 01001, м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1Д, , МФО305299, рахунок № НОМЕР_8 ) витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 270 (дві тисячі двісті сімдесят) грн. 00 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його складення.

Повний текст рішення складено 22.11.2021 року.

Суддя Петренко В. С.