1Справа № 335/6648/21 2/335/2392/2021
РІШЕННЯ
01 листопада 2021 року м. Запоріжжя
Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя у складі головуючого судді Крамаренко І.А., за участю секретаря судового засідання Попової С.М., розглянувши у порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа: ТОВ «Запорізьке міжміське бюро технічної інвентаризації», про визнання дійсним договору міни посвідченого біржею та визнання права власності,-
Також зазначено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мати позивача ОСОБА_6 . Її частку успадкував дідусь - ОСОБА_7 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 . Позивач, на підставі заповіту ОСОБА_7 (дідуся) є єдиним спадкоємцем за Договором міни та прийняв спадщину.
Оскільки у позивача виникла необхідність у державній реєстрації права власності на вказану квартиру, просить суд визнати дійсним договір міни №635, зареєстрований Запорізькою товарною біржею «України ЛТД» 19.05.1995.
Ухвалою судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 29.06.2021 позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа: ТОВ «Запорізьке міжміське бюро технічної інвентаризації», про визнання дійсним договору міни посвідченого біржею та визнання права власності залишено без руху та надано строк для усунення недоліків.
14.07.2021 на адресу суду від представника позивача адвоката Нікітенко Р.В. надійшла уточнена позовна заява з виправленими недоліками.
Ухвалою судді від 22.07.2021 відкрито провадження у вказаній справі у порядку загального позовного провадження та розпочато підготовче провадження.
Ухвалою суду від 18.10.2021 закрито підготовче провадження та призначено цивільну справу за вказаним позовом до судового розгляду по суті.
У судове засідання сторони не з`явились, сторонами та представниками сторін (представник позивача адвокат Нікітенко Р.В., представник третьої особи Опанасенко В.Л.) подані заяви про розгляд справи у їх відсутність, у зв`язку з чим суд дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності учасників справи, на підставі наявних у справі доказів. Крім того, відповідачі у справі підтримали позовні вимоги та просили їх задовольнити, відповідно до їх письмових заяв. Представник третьої особи покладається на розсуд суду.
Відповідно до ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
Дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами у межах заявлених позовних вимог, суд встановив наступне.
Відповідно до ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Згідно ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Судом встановлено, що 19 травня 1995 року між ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , що діяли від свого імені та від імені неповнолітньої доньки ОСОБА_4 , які володіли на праві спільної сумісної власності однокімнатною квартирою за адресою: АДРЕСА_1 , з одного боку, та ОСОБА_6 , що діяла від свого імені та від імені неповнолітнього сина ОСОБА_1 , ОСОБА_7 , які володіли по 1/3 частини двокімнатної квартири за адресою: АДРЕСА_2 , з другого боку, - було укладено договір міни. Вказаний договір підписаний у Запорізькій товарній біржі «Україна ЛТД», та зареєстрований у журналі реєстрації біржових угод з нерухомістю за №635 від 19.05.1995.
Крім того, встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мати позивача ОСОБА_6 , яка є стороною даного договору міни (копія свідоцтва про смерть виданого в Управлінні міграції та реєстрації населення м. Беер-Шеви, Ізраїль 08.02.2017).
ІНФОРМАЦІЯ_2 помер дідусь позивача ОСОБА_7 , який є стороною договору міни (копія свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 виданого Вознесенівським районним у місті Запоріжжя відділ ДРАЦС ГТУЮ у Запорізькій області 04.12.2019, актовий запис №1044).
Відповідно до копії заповіту від 19.02.2018, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Якіб`юк Ю.А., за №560, 561, ОСОБА_7 заповідав усе своє майно на момент смерті ОСОБА_8 .
Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.
Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.
Громадяни для задоволення своїх потреб можуть користуватися об`єктами права державної та комунальної власності відповідно до закону.
Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Згідно статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та Закону України №475/97-ВР від 17 липня 1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 до Конвенції» закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Пунктом 2 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» № 9 від 06.11.2009 року регламентовано, що відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину.
Статтею 5 ЦК України встановлено дію актів цивільного законодавства у часі. Так, відповідно до зазначеної норми права акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності.
На час виникнення спірних правовідносин, а саме на час укладення вищезазначеного договору міни 19 травня 1995 року, щодо якого позивачем заявлено позов про визнання його дійсними, діяв Цивільний кодекс УРСР в редакції 1963 року. Отже, до спірних правовідносин, враховуючи положення дії актів цивільного законодавства у часі, суд одночасно застосовує норми саме ЦК УРСР в редакції 1963 року і положення ст.204 ЦК України, згідно з якою правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом, або якщо він не визнаний судом недійсним.
Частиною 9 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у редакції 2004 року визначено, що до договорів, що були укладені до 1 січня 2004 року і продовжують діяти після набрання чинності ЦК України, застосовуються правила цього Кодексу щодо підстав, порядку і наслідків зміни або розірвання договорів окремих видів незалежно від дати їх укладення.
Згідно із застереженнями, що містяться у ст.5 ЦК України і п.4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК, правовий статус майна, а також права та обов`язки суб`єктів цивільних правовідносин щодо цього майна визначаються нормами матеріального права, які були чинними на час його створення або набуття.
Так, положеннями ст.42 ЦК УРСР (в ред. 1963 р.) дозволялося укладення цивільно-правових угод у вигляді усної та письмової форми (простої або нотаріальної).
У письмовій формі повинні укладатися угоди громадян між собою на суму понад сто карбованців, за винятком угод, зазначених у ст.43 цього Кодексу, та інших угод, передбачених законодавством Союзу РСР і Української РСР, інші угоди громадян між собою, відносно яких закон вимагає додержання письмової форми (п.п. 2,3 ч.1 ст. 44 ЦК УРСР).
Згідно з ч.1 ст.47 ЦК УРСР нотаріальне посвідчення угод обов`язкове лише у випадках, зазначених у законі.
Невиконання цих вимог, тягнуло недійсність такої угоди із застосуванням наслідків реституції, передбачених ч.2 ст.48 ЦК України.
Діяльність діючих на час укладення договору бірж, які реєстрували угоди з нерухомістю, регулювалася Законом України «Про товарну біржу» від 10.12.1991 року № 1957-ХІІ у ред. від 15.05.2003 року. У пункті 3.2 зазначалося, що відповідно до ст.15 Закону України «Про товарну біржу», правочини, зареєстровані на біржі, не підлягали нотаріальному посвідченню. Тобто, ОСОБА_7 , ОСОБА_6 , ОСОБА_8 , як добросовісні учасники цивільних правовідносин, виконали угоду, стали власниками вказаного житлового приміщення (квартири), право власності на яке було зареєстровано ТОВ «Запорізьке міжміське БТІ».
Згідно п. 49 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства Юстиції України від 18 червня 1994 р. № 18/5, що діяла на момент укладання договору , при нотаріальному посвідченні договору про відчуження жилого будинку, а також іншого нерухомого майна, що підлягає реєстрації, нотаріус вимагає подання документів, які підтверджують право власності на майно у осіб, які його посвідчують. Право власності на жилий будинок, квартиру може бути підтверджено, зокрема, одним із таких документів, як договір міни, зареєстрований на біржі. Тобто до 2004 року договір міни нерухомості, посвідчений на біржі, приймався нотаріусами як правовстановлюючий документ.
На теперішній час укладений між сторонами 19 травня 1995 року договір міни, підписаний і зареєстрований у Запорізькій товарній біржі «Україна ЛТД», не є легітимним, оскільки не відповідає діючому законодавству. Чинним законодавством України не передбачено такої форми угоди, як біржова.
Законом № 2756-V1 від 02.12.2010 року у ч.1 ст.716 ЦК України були внесені зміни, відповідно до яких до договору міни застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, договір контрактації або інші договори, елементи яких містяться в договорі міни, якщо це не суперечить суті зобов`язання, а також до ч. 1 ст. 657 ЦК України були внесені зміни, відповідно до яких договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації.
Положеннями ч.4 ст.203 ЦК України встановлено, що правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.
За нормами ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема з правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Відповідно до ст.220 ЦК України, якою передбачено, що у разі недотримання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухиляється від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним.
Виходячи зі змісту договору міни нерухомості від 19.05.1995, сторонами виконані умови договору у повному обсязі. Таким чином, усі суттєві умови договору, про які сторони домовлялися під час його підписання, ними виконані, повне виконання договору здійснилося, що підтверджується матеріалами справи. Тому ОСОБА_7 , ОСОБА_6 , ОСОБА_8 , на підставі статей 128, 153 ЦК УРСР і статті 49 Закону України «Про власність», який діяв на той час, набули право власності на вказану квартиру і правомірно володіють нею. Всі зобов`язання за договором міни нерухомого майна сторони виконали, договір ніким не оскаржено.
У відповідності до ч.2 ст.47 ЦК УРСР (в ред. 1963р.) та п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 28.04.1978 року №3 «Про судову практику у справах про визнання угод недійсними» (втратив чинність 06.11.2009 р.), якщо угода, що потребує нотаріального посвідчення, виконана повністю або частково однією зі сторін, а друга сторона ухиляється від її нотаріального посвідчення, суд за вимогою сторони, яка виконала угоду, її правонаступників, вправі визнати угоду дійсною.
У зв`язку зі змінами в законодавстві, що регулює правовідносини з приводу купівлі-продажу (міни) нерухомого майна, позивач позбавлений можливості реалізувати право власності на нерухоме майно (необхідність у державній реєстрації права власності на квартиру).
З огляду на зазначені обставини, суд вважає, що позивачем надані належні докази на підтвердження факту укладення вищевказаного договору міни житлової квартири та обставин, які свідчать про неможливість подальшого нотаріального посвідчення угоди, а відтак позовні вимоги є обґрунтованими, тому наявні підстави для задоволення вимог позивача про визнання договору міни від 19.05.1995 дійсним.
Разом з тим, вимога позивача про визнання права власності на квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 задоволенню не підлягає, оскільки є не обґрунтованою, не доведеною. Матеріали справи не містять доказів неможливості оформлення позивачем права власності в порядку спадкування у позасудовому порядку.
Оскільки позивач у позовній заяві не вимагає відшкодування судових витрат, понесених ним при сплаті судового збору, питання щодо розподілу судових витрат відповідно до статті 141, 142 Цивільного процесуального кодексу України, судом не вирішувалося.
Керуючись ст. ст. 2, 4, 5, 81, 89, 247, 263-265, 273, 352, 354 ЦПК України, суд, -
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа: ТОВ «Запорізьке міжміське бюро технічної інвентаризації», про визнання дійсним договору міни посвідченого біржею та визнання права власності задовольнити частково.
Визнати дійсним договір міни нерухомості №635 від 19 травня 1995 року укладений між ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , що діяли від свого імені та від імені неповнолітньої доньки ОСОБА_4 , які володіли на праві спільної сумісної власності однокімнатною квартирою за адресою: АДРЕСА_1 , з одного боку, та ОСОБА_6 , що діяла від свого імені та від імені неповнолітнього сина ОСОБА_8 , ОСОБА_7 , які володіли по 1/3 частині двокімнатної квартири за адресою: АДРЕСА_2 , з другого боку, зареєстрованого Запорізькою товарною біржею «України ЛТД».
В іншій частині позовних вимог відмовити.
Повне судове рішення складено 01.11.2021.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Запорізького апеляційного суду шляхом подачі у 30-денний строк з дня проголошення повного судового рішення, апеляційної скарги, через Орджонікідзевський районний суд міста Запоріжжя. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (мешкає за адресою: АДРЕСА_4 );

Відповідач: ОСОБА_2 , (РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_2 );

Відповідач: ОСОБА_3 , (РНОКПП НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_2 );

Відповідач: ОСОБА_4 , (РНОКПП НОМЕР_4 , адреса: АДРЕСА_2 );

Третя особа: ТОВ «Запорізьке міжміське бюро технічної інвентаризації» (03344941, адреса: м. Запоріжжя, вул. Поштова, 23).

Суддя І.А. Крамаренко