ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/8449/21 Справа № 932/1173/21 Суддя у 1-й інстанції - Цитульський В. І. Суддя у 2-й інстанції - Городнича В. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 листопада 2021 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого - Городничої В.С.,

суддів - Лаченкової О.В., Петешенкової М.Ю.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 09 липня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Інспекції з питань контролю за паркуванням Дніпровської міської ради, третя особа Соборний відділ державної виконавчої служби міста Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області про стягнення моральної шкоди,

ВСТАНОВИЛА:

У лютому 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Інспекції з питань контролю за паркуванням ДМР, третя особа Соборний відділ ДВС м.Дніпра ГТУЮ у Дніпропетровській області про стягнення моральної шкоди. В обґрунтування заявлених позовних вимог посилалася на те, що 30.06.2020 року відповідачем повідомлено про постанову ІД №00161413, якою її притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.122 КУпАП у вигляді штрафу в сумі 510 грн. Позивачем на підставі ст.300-1 КУпАП сплачено 50% штрафу. Проте, в січні 2021 відповідачем надіслано постанову про притягнення до адміністративної відповідальності на виконання, за якою відкрито виконавче провадження та накладено арешт на кошти позивача, котрі знаходяться на рахунках у банках. Дії відповідача по пред`явленню до виконання постанови, а також дії виконавця викликали емоційний дискомфорт позивача, певні моральні страждання та занепокоєння, зумовило здійснення зайвих та нехарактерних дій до відновлення прав. Позивач оцінює моральну шкоду в сумі 10 000 грн, та понесені витрати на правову допомогу у розмірі 5 000 грн.

Враховуючи вищезазначене, позивач просив суд стягнути з відповідача вищевказані грошові кошти та судові витрати.

Рішенням Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 09 липня 2021 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, ставить питання про скасування оскаржуваного рішення та ухвалення нового судового рішення про задоволення позову в повному обсязі.

Інспекція з питань контролю за паркуванням ДМР відповідно до ст. 360 ЦПК України подала відзив, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін, посилаючись на незаконність та необґрунтованість доводів апеляційної скарги.

Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до ч.1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваного рішення, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що 30.06.2020 року інспектором із паркування Інспекції з питань контролю за паркуванням ДМР Марченком В.О. зафіксовано факт паркування транспортного засобу Seat, номерний знак НОМЕР_1 із порушенням п.15,9 Правил дорожнього руху.

Встановлено, що 12.08.2020 року було винесено постанову про накладення адміністративного стягнення серії РАП №270435048 до повідомлення серії ІД №00161413, якою позивача визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.122 КупАП, та застосовано до неї адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 510 грн.

Суд встановив, що відповідно до копії дублікату квитанції, 02.07.2020 року 50% штрафу за позивача сплачено ОСОБА_2 . Про сплату штрафу позивач ОСОБА_1 не повідомила відповідача.

Із виконання постанови про накладення штрафу 19.01.2021 року державним виконавцем Соборного відділу державної виконавчої служби м.Дніпра ГТУЮ у Дніпропетровській області відкрито виконавче провадження №64202171. В межах якого внесено інформацію про позивача до Єдиного реєстру боржників та 01.02.2021 року винесено постанови про арешт майна боржника (за мотивами невиконання у добровільному порядку боржником вимог державного виконавця) та про арешт коштів боржника в межах суми стягнення.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що постанова про накладення адміністративного стягнення є виконаною, оскільки позивач протягом десяти банківських днів з дня вчинення правопорушення сплатив 50% розміру штрафу, проте документ, що підтверджує вказану оплату ОСОБА_1 не надіслала до органу, котрий виніс постанову про накладення штрафу. Крім того, позивач не надала жодних доказів на підтвердження понесених нею моральних страждань та завданню їй моральної шкоди.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.

У відповідності до 279-1 КупАП якщо адміністративне правопорушення, передбачене частинами першою, третьою та сьомою статті 122 (в частині порушення правил зупинки, стоянки), частинами першою, другою та восьмою статті 152-1 цього Кодексу, зафіксовано в режимі фотозйомки (відеозапису), посадова особа уповноваженого підрозділу Національної поліції або інспектор з паркування зобов`язані розмістити на лобовому склі транспортного засобу копію постанови про притягнення до адміністративної відповідальності (якщо технічні можливості дозволяють встановити відповідальну особу, зазначену у частині першій статті 14-2 цього Кодексу, на місці вчинення правопорушення) або повідомлення про притягнення до адміністративної відповідальності (якщо технічні можливості не дозволяють встановити відповідальну особу, зазначену у частині першій статті 14-2 цього Кодексу, на місці вчинення правопорушення).

Повідомлення про притягнення до адміністративної відповідальності має містити відомості, передбачені частинами другою четвертою статті 283 цього Кодексу, крім відомостей про особу, стосовно якої розглядається справа. Повідомлення про притягнення до адміністративної відповідальності має містити також інформацію про порядок виконання адміністративного стягнення, у тому числі реквізити для сплати 50 відсотків розміру штрафу протягом 10 банківських днів з дня вчинення відповідного правопорушення, що вважатиметься виконанням адміністративного стягнення у повному обсязі.

Постанова про накладення адміністративного стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі, або за порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксоване в режимі фотозйомки (відеозапису), може виноситися без участі особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Постанова про накладення адміністративного стягнення, що не була виконана шляхом сплати 50 відсотків розміру штрафу протягом десяти днів з дня її винесення, надсилається відповідальній особі, зазначеній у частині першій статті 14-2 цього Кодексу, рекомендованим листом з повідомленням на адресу місця реєстрації (проживання) фізичної особи (місцезнаходження юридичної особи). За зверненням особи постанова про накладення адміністративного стягнення, що вважається виконаною, надсилається рекомендованим листом на її адресу протягом п`яти днів з моменту отримання звернення.

У відповідності до ст.300-1 КУпАП (в редакції чинній на час виникнення правовідносин) у разі сплати відповідальною особою, зазначеною у частині першій статті 14-2 цього Кодексу, або громадянином (резидентом) України, який ввіз на територію України транспортний засіб, зареєстрований за межами України, 50 відсотків розміру штрафу протягом 10 банківських днів з дня набрання законної сили постановою про накладення адміністративного стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі, або за порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксоване в режимі фотозйомки (відеозапису), така постанова вважається виконаною. Постанова про накладення адміністративного стягнення за порушення зупинки, стоянки та паркування транспортних засобів, зафіксоване в режимі фотозйомки (відеозапису), також вважається виконаною у разі сплати штрафу за повідомленням про притягнення до адміністративної відповідальності, залишеним уповноваженою посадовою особою на місці вчинення правопорушення на лобовому склі транспортного засобу, у тому числі шляхом сплати 50 відсотків розміру штрафу протягом 10 банківських днів з дня вчинення відповідного правопорушення.

У разі несплати штрафу особами, зазначеними у частині першій цієї статті, протягом 30 днів з дня набрання законної сили постановою про накладення адміністративного стягнення за правопорушення у сферах безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів така постанова підлягає примусовому виконанню.

У разі оскарження постанови про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу за правопорушення у сферах безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів перебіг строків, визначених цією статтею, зупиняється до розгляду скарги.

Відповідно до ч.3 ст.307 КУпАП у разі несплати штрафу на місці вчинення адміністративного правопорушення документ, що підтверджує його сплату, або його копія не пізніше трьох робочих днів після закінчення строку, передбаченого частиною першою цієї статті, надсилається правопорушником до органу (посадовій особі), який виніс постанову про накладення цього штрафу.

Відповідно до вимог частини першої, пункту 8 частини другої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Відповідно до положення частин першої і другої статті 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Відповідно до пункту 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Частиною другою статті 1167 ЦК України визначено перелік випадків відшкодування моральної шкоди органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим, органом місцевого самоврядування, фізичною або юридичною особою, яка її завдала. Зазначений перелік не є вичерпним, оскільки пункт 3 частини другої статті передбачає наявність інших випадків, передбачених законом.

Колегія суддів звертає увагу на те, що на адресу відповідача не надходило повідомлень щодо сплати штрафу позивачем, у зв`язку з чим 10.11.2020 року постанова про накладення адміністративного стягнення була скерована до державної виконавчої служби для її виконання. Після того як відповідач дізнався про сплату штрафу, звернувся із заявою про завершення виконавчого провадження.

Тому, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги, не свідчать про наявність причинного зв`язку між моральними стражданнями позивача і діями відповідача, котрі на думку апелянта виникли саме з вини Інспекції з питань контролю за паркуванням ДМР, оскільки остання діяла в межах норм, встановлених чинним законодавством.

Крім того, колегія погоджується з висновком суду першої інстанції з приводу того, що позивачем не наведено жодних обставин та не надано доказів на підтвердження того, що ним понесені моральні страждання або наявне заподіяння моральної шкоди.

Тож, враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги, матеріали справи та зміст оскаржуваного судового рішення не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, які передбачені нормами ЦПК України, як підстави для скасування рішень.

Приведені в апеляційній скарзі доводи апелянтом не можуть бути прийняті до уваги, оскільки зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх переоцінці та особистого тлумачення апелянтом норм процесуального закону.

Відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена.

Крім цього, зазначене також узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, відповідно до якої пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» від 18 липня 2006 року).

Згідно із ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Тому, вирішуючи даний спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, обставини по справі, перевірив доводи і дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону.

Таким чином, доводи апеляційної скарги є необґрунтованими, а рішення суду відповідає вимогам закону та матеріалам справи.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 09 липня 2021 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий: В.С.Городнича

Судді: О.В. Лаченкова

М.Ю.Петешенкова