Єдиний унікальний номер судової справи: 490/3838/21
Провадження №22-ц/812/2083/21 Суддя-доповідач апеляційного суду: Самчишина Н.В.
Постанова

Іменем України

22 листопада 2021 року м. Миколаїв справа № 490/3838/21

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого Самчишиної Н.В.,

суддів: Лисенка П.П., Серебрякової Т.В.,

із секретарем судового засідання Андрієнко Л.Д.,

за участі: позивача ОСОБА_1 ,

переглянувши у відкритому судовому засіданні за апеляційною скаргою ОСОБА_1 рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 30 серпня 2021 року, ухвалене у складі головуючого судді Шолох Л.М. в приміщенні цього ж суду в м. Миколаєві о 16 годині 27 хвилині, повний текст якого складено 06 вересня 2021 року, у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів,

встановив:

24 травня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів.

Позивач зазначав, що рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 01 липня 2010 року з нього на користь ОСОБА_2 стягнуто аліменти на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі ј частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно до досягнення дитиною повноліття, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

На виконання цього рішення судом видано виконавчий лист №2-5526/2010, який був пред`явлений до виконання до Заводського ВДВС у м. Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса).

Також, рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 09 січня 2019 року з нього на користь ОСОБА_4 було стягнуто аліменти на утримання сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 06 листопада 2018 року і до досягнення дитиною повноліття.

Окрім того, заочним рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 09 січня 2018 року, з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_6 стягнуто аліменти у розмірі 1/3 частки від всіх видів його заробітку (доходів) щомісячно.

Підсумовуючи вищевикладене, позивач зазначав, що за наявними судовими рішеннями розмір аліментів, які мають стягуватись з нього складають 5/6 часток його щомісячного доходу, що позбавляє його можливості утримувати себе та свою сім`ю.

Посилаючись на викладене, позивач просив суд зменшити розмір аліментів, визначений рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 01 липня 2010 року та стягнути з нього на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з ј частки з усіх видів заробітку (доходів) щомісячно до 1/6 частки заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи стягнення з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття.

У відзиві на позовну заяву ОСОБА_2 заперечуючи проти позову, посилалися на те, що позивач свідомо намагається зменшити розмір аліментів, які він платить на утримання їх спільної доньки шляхом звернення його дружини та матері до суду із позовами про стягнення аліментів.

Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 30 серпня 2021 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Зменшено розмір аліментів, які стягнуті з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 , на утримання доньки ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 до 1/5 частини з усіх видів заробітку позивача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з дня набрання рішення законної сили та до досягнення ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 повноліття.

Відкликано виконавчий лист, виданий Заводським районним судом м. Миколаєва 30 липня 2010 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліментів у розмірі ј частини з усіх видів заробітку (доходів) щомісячно, починаючи з 14 травня 2010 року і до досягнення дитиною повноліття, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Частково задовольняючи позов, суд виходив з того, що позивачем не надано належних та допустимих доказів погіршення його майнового стану, проте, врахувавши наявність у позивача зобов`язань за рішеннями суду щодо сплати аліментів на утримання неповнолітнього сина та матері, які, крім примусового порядку, можуть виконуватися позивачем і в добровільному порядку, дійшов висновку про необхідність зменшення розміру аліментів, які позивач сплачує відповідно до рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 01 липня 2010 року. При вирішенні питання про зменшення розміру аліментів, суд враховував, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

У жовтні 2021 року ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою, у якій, посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення суду, просив скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позову та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов в повному обсязі, а в задоволеній частині позову, рішення суду залишити без змін.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що суд першої інстанції проігнорував те, що за судовими рішеннями фактично з заробітку (доходу) позивача повинно стягуватися 5/6 часток його розміру, що суперечить вимогам ст. 70 Закону України «Про виконавче провадження».

Позивач зазначав, що судом не враховано те, що його матеріальний стан змінився. На теперішній час його матір хворіє. В результаті наявного в неї хронічного психо-неврологічного захворювання, вона не може перебувати без постійного стороннього догляду. Після смерті батька, інших осіб, які б могли доглядати її, немає, а тому позивач змушений витрачати додаткові кошти не тільки на утримання матері та оплату її ліків, але і здійснювати додаткову оплату послуг осіб, які можуть надати послуги за її доглядом.

Крім того позивач зазначав, що між ним і його матір`ю ОСОБА_6 і ОСОБА_4 досягнуто домовленості щодо добровільної сплати ним на їх користь аліментів в розмірі по 1/6 частки від всіх доходів щомісячно та вказані особи виконавчі листи до органів державної виконавчої служби не пред`являли, а стягнення з нього аліментів на користь ОСОБА_2 в розмірі 1/5 частки від всіх його доходів порушує гарантії передбачені ст. 70 Закону України «Про виконавче провадження» та ст. 128 КЗпП України.

Відзиву на апеляційну скаргу від відповідача не надійшло.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню на підставі наступного.

Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Обов`язок піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття покладають на батьків правила статей 150, 180 СК України.

Частина третя статті 181 СК України визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Правилами статті 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом.

Аналогічне положення містить і пункт 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України про розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів».

Положення статей 181, 192 СК України дають підстави для висновку, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним, зокрема, значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів (постанова Верховного Суду України від 5 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13). Підставами зміни розміру аліментів є як зміна матеріального, так і зміна сімейного стану як самостійна підстава для зменшення або збільшення розміру аліментів.

Відповідно до статей 12,81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини друга статті 77 ЦПК України).

З матеріалів справи вбачається, що рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 01 липня 2010 року, яке набрало законної сили 13 липня 2010 року, з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 стягнуто аліменти на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі ј частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 14 травня 2010 року і до досягнення дитиною повноліття, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (а.с.8-9).

Також, рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 09 січня 2019 року, яке набрало законної сили 11 лютого 2019 року, з позивача на користь ОСОБА_4 стягнуто аліменти на утримання сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 06 листопада 2018 року і до досягнення дитиною повноліття (а.с.15-16).

Окрім того, рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 09 січня 2018 року, з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_6 стягнуто аліменти у розмірі 1/3 частки від всіх видів його заробітку (доходів) щомісячно (а.с.18-19).

Згідно довідки Департаменту внутрішнього фінансового контролю, нагляду та протидії корупції Миколаївської міської ради № 290/21.04-03 від 13 травня 2021 року ОСОБА_1 працює на посаді начальника відділу запобігання та виявлення корупції департаменту внутрішнього фінансового контролю, нагляду та протидії корупції Миколаївської міської ради та його нарахована заробітна плата до виплати за період з 01 листопада 2020 року по 30 квітня 2021 року складає 171 106,80 грн. (а.с. 28).

Обґрунтовуючи підставність позову позивач посилався на те, що після ухвалення судових рішень про стягнення з нього аліментів, розмір аліментів, які мають стягуватися з нього складають 5/6 часток його щомісячного доходу, що позбавляє його можливості утримувати себе та свою сім`ю.

Аналізуючи наведені обставини, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо зміни сімейного стану позивача, а саме збільшення утриманців у позивача, яке відбулося після ухвалення судом рішення про стягнення аліментів на утримання малолітнього сина та матері позивача та у зв`язку з чим наявні підстави, передбачені ст. 192 СК України для зміни розміру раніше стягнутих аліментів.

Висновок суду першої інстанції про те, що надані позивачем докази у своїй сукупності дають законні підстави для зменшення розміру аліментів, на думку колегії суддів, є правильним, оскільки підставою зменшення розміру аліментів законодавчо визначено саме як зміна сімейного стану платника аліментів, з чим також погодилася відповідач.

З урахуванням конкретних обставин справи та інтересів малолітньої дитини (однакового утримання дітей батьком) і самого позивача, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано зменшив розмір стягуваних на користь відповідачки аліментів на утримання дитини та стягнув з нього аліменти на утримання доньки у розмірі 1/5 частини його заробітку (доходу).

При цьому колегія суддів звертає увагу на те, що матеріали справи не містять доказів та судом не було встановлено факту хвороби матері позивача, її потреби у постійному сторонньому догляді через наявні у неї захворювання та витрачання позивачем додаткових коштів на оплату ліків та послуги осіб, які надають послуги за її доглядом.Зазначені доводи апеляційної скарги фактично зводяться до зміни підстав поданого позивачем та розглянутого судом першої інстанції позову, що суперечить принципу диспозитивності цивільного судочинства, що викладений в статті 13 ЦПК України, положенням статті 175 ЦПК України.

Так, за приписами статті 175 ЦПК України у позовній заяві позивач викладає свої вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування.

Отже, з аналізу приписів цієї статті позовом у процесуальному сенсі є звернення до суду з вимогою про захист своїх прав та інтересів, який складається з предмета та підстав позову.

Тлумачення пунктів 4 і 5 частини третьої статті 175 ЦПК України дає підстави зробити висновок, що під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту прав та охоронюваного законом інтересу.

Відтак зміна предмета позову означає зміну вимоги, з якою позивач звернувся до відповідача, а зміна підстав позову - це зміна обставин, на яких ґрунтується вимога позивача.

Відповідно до частини третьої статті 49 ЦПК України до закінчення підготовчого засідання позивач має право змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової заяви.

У справі, що переглядається апеляційним судом, предметом позову є вимога позивача про зменшення розміру аліментів. Як підставу позову позивач зазначав, що за наявними судовими рішеннями розмір аліментів, які мають стягуватись з нього складають 5/6 часток його щомісячного доходу, що позбавляє його можливості утримувати себе та свою сім`ю.

Під час розгляду справи в суді першої інстанції позивач своїм процесуальним правом щодо зміни підстав позову не скористався, а тому аргументи апеляційної скарги щодо таких змін є безпідставними.

Доводи апеляційної скарги про те, що сукупний розмір аліментів, які підлягають стягненню з позивача перевищує встановлений законом загальний розмір відрахувань із заробітної плати позивача, визначений статтею 70 Закону України «Про виконавче провадження» та ст. 128 КЗпП України колегія суддів відхиляє, оскільки виконавчі листи по виконанню рішень суду про стягнення з ОСОБА_1 аліментів на утримання матері та малолітнього сина, як зазначав позивач, не були пред`явленні до примусового виконання. До того ж, як зазначав ОСОБА_1 , між ним та ОСОБА_4 та ОСОБА_6 досягнуто домовленості щодо добровільної сплати ним на їх користь аліментів в розмірі по 1/6 частки від всіх доходів щомісячно.

Крім того, позивач у разі пред`явлення виконавчих листів до виконання не позбавлений можливості звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів на утримання матері та малолітнього сина.

Отже, наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків суду першої інстанції по суті вирішення позовних вимог та не дають підстав вважати, що судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права, про що зазначає в апеляційній скарзі позивач.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення суду першої інстанції без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно зі статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що оскаржене рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому відповідно до положень статті 375 ЦПК України скасуванню не підлягає.

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення, підстав для розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає.

Керуючись ст. ст. 367, 375, 381, 382 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 30 серпня 2021 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена у касаційному порядку безпосереднього до Верхового Суду у випадках та з підстав, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий Н.В. Самчишина

Судді: П.П. Лисенко

Т.В. Серебрякова

Повний текст постанови складено 23 листопада 2021 року.