Провадження № 4-с/761/15/2021
У Х В А Л А

Іменем України

19 січня 2021 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі:

головуючого: судді - Притули Н.Г.

при секретарях: Кутіковій М.Г., Ковальчук В.А.,

за участі заінтересованої особи: ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві справу за скаргою ОСОБА_2 , заінтересовані особи: ОСОБА_1 , Шевченківський районний відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про визнання незаконною та скасування постанови,-

ВСТАНОВИВ:

28 липня 2020 року до Шевченківського районного суду м.Києва надійшла зазначена скарга.

В скарзі скаржник просить:

визнати незаконною та скасувати постанову від 26.11.2019 року державного виконавця Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби м.Києва Головного територіального управління юстиції у м.Києві Колодчука С.В. про повернення виконавчого документа стягувачу у виконавчому провадженні №56491910;

зобов`язати Шевченківський районний відділ державної виконавчої служби м.Києва Головного територіального управління юстиції у м.Києві поновити виконавче провадження по стягненню боргу на користь ОСОБА_2 з ОСОБА_1 за виконавчим листом Шевченківського районного суду м.Києва від 29.03.2018 року №761/31296/16-ц та вжити всіх передбачених Законом України «Про виконавче провадження» заходів для стягнення боргу.

Вимоги скарги обгрунтовані тим, що 26.11.2019 року була винесена оскаржувана постанова.

Заявниця вважає, що постанова винесена з порушенням вимог Закону України «Про виконавче провадження» так як державним виконавцем не в повному обсязі вчинені всі дії, необхідні для належного виконання рішення суду - не було вжито всіх належних заходів для виявлення рахунків та коштів у боржника; не вжито всіх заходів для встановлення реального майнового стану боржника (не виявлено рухомого та нерухомого майна). Також заявник зазначає, що в постанові не вірно зазначено прізвище стягувача.

В судове засідання заявниця та її уповноважений представник не з`явилися, хоча належним чином були повідомлені про час та місце слухання справи. Від уповноваженого представника заявника надійшла заява про слухання скарги в їх відсутність в якій він також зазначає, що скаргу підтримує та просить її задовольнити.

Державний виконавець в судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце слухання справи, про поважні причини неявки в судове засідання суд не повідомив.

ОСОБА_1 в судовому засіданні у вирішенні скарги поклався на розсуд суду.

Так як неявка сторін належно повідомлених про час та місце слухання справи у відповідності до положень ч.2 ст.450 ЦПК України не є перешкодою для розгляду скарги по суті, суд ухвалив про слухання справи у відсутність сторін.

Вивчивши матеріали справи, оцінивши надані суду докази, суд приходить до висновку про залишення скарги без розгляду за наступних підстав.

Відповідно до частини п`ятої статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. У пункті 9 частини третьої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають із відносин щодо примусового виконання судових рішень.

Згідно ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 1 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії (ч.1 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження»).

Частина 2 та 3 статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» визначає права та обов`язки державного виконавця.

В той же час, відповідно до вимог ст.447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Згідно з положеннями статті 450 ЦПК України, скаргу може бути подано до суду:

а) у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи;

б) у триденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права, у разі оскарження постанови про відкладення провадження виконавчих дій.

Пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом.

Як встановлено в судовому засіданні, на виконанні у Шевченківському районному відділі державної виконавчої служби м.Києва Головного територіального управління юстиції у м.Києві з 31.05.2018 року перебувало виконавче провадження №56491910 з примусового виконання виконавчого листа №761/31296/16-ц від 29.03.2018 року виданого Шевченківським районним судом м.Києва про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрат на спорудження надгробного пам`ятника в розмірі 20 187,33 грн. та моральної шкоди в розмірі 30 000,00 грн.

Як вбачається з матеріалів виконавчого провадження, постановою від 31.08.2018 року державний виконавець наклав арешт на майно боржника; постановою від 09.01.2019 року накладено арешт на кошти боржника (коштів на рахунках не виявлено); виконавець встановив, що боржник не отримує дохід у вигляді заробітної плати, пенсії.

Також державним виконавцем встановлено, що Боржнику на праві власності належить Ѕ частина будинку АДРЕСА_1 , що підтверджується листом державного виконавця від 25.07.2019 року.

В судовому засіданні ОСОБА_1 пояснив, що він дійсно не має майна на яке може бути звернуто стягнення під час виконання рішення суду; доходи має незначні та має можливість щомісячно сплачувати кошти в розмірі 1 000,00 - 1500,00 грн.

Постановою від 26.11.2019 року державний виконавець повернув виконавчий лист стягувачу на підставі п.2 ч.1 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження» оскільки у боржника відсутнє майно та кошти на яке можна звернути стягнення.

Як вбачається з матеріалів справи, в лютому 2020 року копія постанови від 26.11.2019 року була направлена заявнику. ОСОБА_2 отримала постанову 03.03.2020 року, що не заперечував в судовому засіданні представник заявника.

Скарга, як вбачається, була направлена на адресу суду 22.07.2020 року, з пропущенням встановленого 10 денного строку на звернення до суду із скаргою.

В судовому засіданні, яке відбулось 07.09.2020 року була оголошена перерва для підготовки заявником обгрунтованого клопотання із зазначенням причин пропуску 10 денного строку на звернення до суду із скаргою

Проте таке клопотання до суду не надійшло, а заявник в подальшому звернувся до суду із заявою про слухання справи в його відсутність, а тому суд відповідно був позбавлений можливості встановити причини пропуску встановленого ЦПК України строку.

Стаття 126 ЦПК України визначає, що право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом.

Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Постановою Кабінету міністрів України від 11 березня 2020 р. № 211 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19» відповідно до статті 29 Закону України "Про захист населення від інфекційних хвороб" з метою запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19 та з урахуванням рішення Державної комісії з питань техногенно-екологічної безпеки та надзвичайних ситуацій від 10 березня 2020 р. Кабінет Міністрів України було установлено з 12 березня до 3 квітня 2020 р. на усій території України карантин.

В подальшому карантин неодноразово продовжувався.

Пізніше, Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 30 березня 2020 року № 540-IX розділ XII "Прикінцеві положення" ЦПК України доповнено пунктом 3 такого змісту:

Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 49, 83, 84, 170, 178, 179, 180, 181, 185, 210, 222, 253, 275, 284, 325, 354, 357, 360, 371, 390, 393, 395, 398, 407, 424 цього Кодексу, а також інші процесуальні строки щодо зміни предмета або підстави позову, збільшення або зменшення розміру позовних вимог, подання доказів, витребування доказів, забезпечення доказів, а також строки звернення до суду, подання відзиву та відповіді на відзив, заперечення, пояснень третьої особи щодо позову або відзиву, залишення позовної заяви без руху, подання заяви про перегляд заочного рішення, повернення позовної заяви, пред`явлення зустрічного позову, заяви про скасування судового наказу, розгляду справи, апеляційного оскарження, розгляду апеляційної скарги, касаційного оскарження, розгляду касаційної скарги, подання заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами продовжуються на строк дії такого карантину".

В подальшому, Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо перебігу процесуальних строків під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 18 червня 2020 року№ 731-IX викладено в новій редакції п. 3 розділу XII "Прикінцеві положення" ЦПК України, а саме: під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення.

Суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Отже, даючи юридичну оцінку зібраним по справі доказам, враховуючи, що заявник пропустила без поважних причин строк на звернення до суду із скаргою, діючим законодавством по скаргам на дії виконавців не було продовжено строки на звернення до суду із скаргою на час введеного карантину на території України, заявниця не зверталась до суду із клопотанням про поновлення пропущеного строку, тому скарга ОСОБА_2 підлягає залишенню без розгляду.

На підставі вищевикладеного та керуючись Законом України «Про виконавче провадження», ст.ст. 447-451 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Скаргу ОСОБА_2 , заінтересовані особи: ОСОБА_1 , Шевченківський районний відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про визнання незаконною та скасування постанови - залишити без розгляду.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана протягом п`ятнадцяти днів з дня виготовлення повного тексту ухвали безпосередньо до Київського апеляційного суду.

У відповідності до п.15.5 Перехідних положень ЦПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Шевченківський районний суд міста Києва.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст ухвали виготовлено 25 січня 2021 року

СУДДЯ: Н.Г.Притула