Справа № 344/4745/19
Провадження № 22-ц/4808/162/21
Головуючий у 1 інстанції Татарінова О. А.
Суддя-доповідач Пнівчук
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 січня 2021 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої Пнівчук О.В.

суддів: Мелінишин Г.П., Томин О.О.

з участю секретаря Єлісевич О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Івано-Франківського міського суду від 18 листопада 2020 року, вскладі судді Татарінової О.А., у справі за поданням приватного виконавця виконавчого округу Івано-Франківської області Безрукого Олега Васильовича про тимчасове обмеження ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документа,

в с т а н о в и в:

У листопаді 2020 року приватний виконавець виконавчого округу Івано-Франківської області Безрукий О.В. звернувся до суду з поданням про тимчасове обмеження ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документа.

Подання мотивовано тим, що у нього на виконанні знаходиться зведене виконавче провадження № 60786153 з виконання виконавчих документів: виконавчих листів № 344/4745/19, виданих Івано-Франківським міським судом Івано-Франківської області 31.10.2019 року про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суми основного боргу за договором позики в розмірі 20000,00 доларів США; витрат на правову допомогу в розмірі 6500,00 грн; витрат по оплаті судового збору в розмірі 5340,60 грн.

Рішення боржником не виконано, приватним виконавцем на даний момент вичерпано всі заходи примусового виконання вищевказаного виконавчого документа і тимчасове обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи за межі України є єдиним можливим способом виконання рішення суду.

Ухвалою Івано-Франківського міського суду від 18 листопада 2020 року у задоволенні подання приватного виконавця виконавчого округу Івано-Франківської області Безрукого О.В. про тимчасове обмеження ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документа відмовлено.

Не погоджуючись з ухвалою суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, вважає що дана ухвала прийнята з порушенням норм процесуального права та є незаконною.

Апелянт вважає необґрунтованим висновок суду про те, що із долучених до подання документів встановлено факт наявності зобов`язання, однак не встановлено правових підстав для обмеження боржника у праві виїзду за межі України - факту ухилення боржника від виконання зобов`язання.

Зазначає, що боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі (рекомендованим поштовим відправленням). Так, ОСОБА_2 є належним чином повідомленим про початок примусового виконання виконавчих листів №344/4745/19, оскільки йому на адресу зазначену у виконавчих листах надіслано постанови про відкриття виконавчих проваджень.

Неотримання боржником поштової кореспонденції не може слугувати підставою відмови судом в задоволенні подання виконавця про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України, оскільки вказане зумовлено не об`єктивними причинами, а суб`єктивною поведінкою боржника.

Вважає, що в поданні приватного виконавця було надано докази ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням суду, зокрема боржником не надано декларацію про доходи та майно боржника, боржник не з`являвся на вимогу виконавця, під час примусового виконання зведеного виконавчого провадження відкриває розрахункові рахунки в банківських установах.

Просить скасувати ухвалу Івано-Франківського міського суду від 18 листопада 2020 року, задоволити подання приватного виконавця Безрукого О.В. та тимчасово обмежити у праві виїзду за кордон без вилучення паспорта громадянина України для виїзду за кордон громадянина України ОСОБА_2 до виконання зобов`язань, покладених на нього.

В засіданні апеляційного суду представник апелянта ОСОБА_1 - ОСОБА_3 , приватний виконавець Безрукий О.В. підтримали доводи апеляційної скарги з наведених в ній мотивів.

ОСОБА_2 у судове засідання апеляційного суду не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений у встановленому законом порядку.

Вислухавши доповідача, пояснення сторін, перевіривши письмові матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку про відхилення апеляційної скарги з наступних підстав.

Відповідно до ч.1,2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Судове рішення, згідно ст. 263 ЦПК України, повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Ухвала суду першої інстанції вказаним вимогам відповідає.

Відмовляючи у задоволенні подання про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України, суд першої інстанції виходив з того, що приватним виконавцем не дотримано вимог Закону України «Про виконавче провадження» щодо підтвердження факту ухилення боржника від виконання своїх зобов`язань і відомостей про обізнаність боржника щодо наявності відкритого виконавчого провадження.

З таким висновком суду погоджується колегія суддів.

Судом встановлено, що 03.12.2019 року постановами про відкриття виконавчого провадження приватним виконавцем було відкрито виконавчі провадження №60785066, №60786041, №60785945 з примусового виконання виконавчих документів: виконавчих листів № 344/4745/19 виданих Івано-Франківським міським судом Івано-Франківської області 31.10.2019 року про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суми основного боргу за договором позики в розмірі 20000,00 доларів США; витрат на правову допомогу в розмірі 6500,00 грн та витрат по оплаті судового збору в розмірі 5340,60 грн.

Постановами приватного виконавця від 03.12.2019 року приєднано та об`єднано виконавчі провадження №60785066, №60785945 та №60786041 у зведене виконавче провадження №60786153.

Постановою приватного виконавця від 03.12.2019 року накладено арешт на майно боржника ОСОБА_2 . Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, за ОСОБА_2 зареєстрована трикімнатна квартира по АДРЕСА_1 , площею 66 кв.м., що згідно запису про іпотеку №28182150 від 25.12.2009 року та запису про обтяження №28182030 від 25.12.2009 року перебуває в іпотеці АТ «УкрСиббанк».

Встановлено, що боржник зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно відповіді Регіонального сервісного центру МВС України в Івано-Франківській області від 17.03.2020 року за боржником транспортні засоби не зареєстровані.

Згідно інформації Головного управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області від 23.03.2020 року станом на 02.04.2013 року дві земельні ділянки відчужені боржником.

З повідомлення Державної міграційної служби України від 19.12.2019 року вбачається, що ОСОБА_2 , має паспорт громадянина України для виїзду за кордон серії НОМЕР_1 , виданий 18.04.2014 року органом видачі 2601 та другим діючим паспортом громадянина України для виїзду за кордон серії НОМЕР_2 , виданий 27.03.2018 року органом видачі 2601.

Постановою приватного виконавця від 21.01.2020 року накладено арешт на кошти боржника ОСОБА_2 .

Згідно відповіді Державної прикордонної служби України від 25.09.2020 року вбачається, що ОСОБА_2 , дата народження ІНФОРМАЦІЯ_1 , було неодноразово здійснено перетин державного кордону України.

З копії викликів приватного виконавця встановлено, що ОСОБА_2 викликався до приватного виконавця на 12.12.2019 року та 02.10.2020 року. У зв`язку з його неявкою до приватного виконавця Безрукого О.В. останнім складено акт від 12.12.2019 року та 02.10.2020 року про неявку боржника та не надання пояснень за фактами невиконання рішення.

Згідно частини третьої статті 441 ЦПК України суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), якщо така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним рішенням, на строк до виконання зобов`язань за рішенням, що виконується у виконавчому провадженні.

Для цього державні (приватні) виконавці мають право у передбачених законом випадках звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів (п. 19 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження»).

Відповідно до 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Статтею 313 ЦК України встановлено, що фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Фізична особа може бути обмежена у здійсненні права на пересування лише у випадках, встановлених законом.

Згідно зі статтею 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадках, коли він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом, - до виконання зобов`язань або сплати заборгованості зі сплати аліментів.

Статтею 2 Протоколу 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) визначено, що кожен, хто законно перебуває на території будь-якої держави, в межах цієї території має право на свободу пересування і свободу вибору місця проживання. Кожен є вільним залишати будь-яку країну, включаючи свою власну. На здійснення цих прав не можуть бути встановлені жодні обмеження, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Права, викладені у пункті 1 Протоколу Конвенції, також можуть у певних місцевостях підлягати обмеженням, що встановлені згідно із законом і виправдані суспільними інтересами в демократичному суспільстві.

Передбачені у законі обмеження є заходами, які покладаються на боржника з метою заклику до його правосвідомості, якщо останній ухиляється від виконання свого обов`язку, або ж переслідують пасивне та незаборонене примушування боржника до вчинення ним активних дій щоб якнайскоріше задовольнити інтереси кредитора та позбутися обмежувальних заходів.

Отже, тимчасове обмеження боржника в праві виїзду за межі України є винятковим заходом обмеження особистої свободи фізичної особи, який застосовується лише за наявності достатніх підстав вважати, що така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним судовим рішенням, має намір вибути за межі України з метою невиконання цього рішення.

Зокрема, у справі «Гочев проти Болгарії» Європейський Суд підсумував принципи, що відносяться до оцінки необхідності заходів, яке обмежують свободу пересування наступним чином: У відношенні пропорційності обмеження, встановленого у зв`язку із неоплаченими боргами, Європейський Суд у пункті 49 цього рішення зазначив, що таке обмеження є виправданим лише остільки, оскільки сприяє досягненню переслідуваної мети гарантування повернення вказаних боргів (див. рішення Європейського Суду від 13 листопада 2003 року за справою «Напияло проти Хорватії» (Napijalo v. Croatia), скарга N 66485/01, §§ 78-82).

З аналізу зазначених норм слідує, що саме по собі невиконання боржником зобов`язання не може свідчити про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обов`язків.

При цьому, під поняттям «ухилення від виконання зобов`язань, покладених на боржника» слід розуміти будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника спрямовані на невиконання відповідного обов`язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов`язок у нього є всі реальні можливості і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об`єктивні обставини.

В той же час в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження факту ухилення боржника від виконання зобов`язань, тобто свідомого ухилення від виконання обов`язку за наявності в нього можливості виконати такий обов`язок.

Сам по собі факт відкриття виконавчого провадження, вчинення приватним виконавцем передбачених законом дій по його виконанню, при відсутності належних та допустимих доказів про ухилення боржника від виконання рішення суду, не свідчить про необхідність вжиття тимчасового обмеження конституційних прав боржника у праві виїзду за межі України.

Доказів отримання ОСОБА_2 постанов про відкриття виконавчого провадження, викликів та вимог державного виконавця, та інших документів матеріали подання не містять.

Інших належних та допустимих доказів на підтвердження ухилення ОСОБА_2 від виконання рішення суду не надано.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що приватним виконавцем не надано доказів на підтвердження факту ухилення боржника від виконання своїх зобов`язань і відомостей про обізнаність боржника щодо наявності відкритого виконавчого провадження.

З огляду на зазначене, суд приходить до висновку, що підстав для скасування ухвали суду з мотивів наведених у апеляційній скарзі не встановлено, а тому апеляційну скаргу відповідно до положень ст. 375 ЦПК України слід залишити без задоволення, а ухвалу суду без змін.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Івано-Франківського міського суду від 18 листопада 2020 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови складено 26 січня 2021 року.

Головуюча О.В. Пнівчук

Судді: Г.П. Мелінишин

О.О. Томин