УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 638/5314/20

Провадження № 2/638/2675/21

24.11.2021 року Дзержинський районний суд м. Харкова

у складі головуючого судді Хайкіна В.М.

за участю секретаря Запорожець Д. Д.

з участю судового розпорядника Календіної А. С.

з участю представника позивача ОСОБА_1

з участю представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , треті особи: ОСОБА_5 , Східне міжрегіональне Управління міністерства юстиції м. Харків про розірвання договору довічного утримання (догляду) на користь третьої особи, -

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Дзержинського районного суду м. Харкова знаходиться цивільна справа за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , треті особи: ОСОБА_5 , Східне міжрегіональне Управління міністерства юстиції м. Харків про розірвання договору довічного утримання (догляду) на користь третьої особи, провадження по якій відкрито ухвалою суду від 01.07.2020 року.

Представник відповідача ОСОБА_2 звернувся з зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 , третя особа: ОСОБА_5 про розірвання договору довічного утримання та визнання права власності. Вимоги зустрічного позову обґрунтовано тим, що ОСОБА_4 виконував обов`язки по договору довічного утримання з 29.07.2015 року до 01.04.2020 року. Таким чином, виконання договору здійснювалось протягом 4 років та 8 місяців. Мінімальний розмір грошового забезпечення, встановлений договором, оцінений сторонами визначений на суму 2500,00 грн., тобто за 56 місяців, які минули після початку догляду і утримання ОСОБА_3 мінімальні витрати мали б складати 140000,00 гривень. Проте, із урахуванням витрат на комунальні послуги за обслуговування квартири за адресою: АДРЕСА_1 загалом прямі витрати ОСОБА_4 складали значно більшу суму, яка дорівнює 1/2 вартості квартири на даний час. При цьому, під час визначення частки у квартирі, яка залишиться у власності ОСОБА_4 після припинення договору мають бути враховані не тільки документально підтверджені витрати на утримання ОСОБА_3 , які складають 200 048,94 гривень, але і час протягом якого здійснювався догляд відчужувача. Поняття догляду не має матеріального виразу і тому, з-поміж іншого, може полягати в конкретних діях, турботі та опікуванні набувача над відчужувачем у силу його похилого віку та потребі в сторонній допомозі, яке не можливо ототожнити із матеріальним утриманням, але яке має бути враховано при визначенні частки у праві власності, яке залишається за набувачем. Тому, позивач за зустрічним позовом просить суд врахувати як витрати, які були ним здійснені під час виконання договору так і ступінь догляду, який здійснювався набувачем протягом 56 місяців і залишити за ним 1/2 частки у праві власності на квартиру, яка є предметом договору довічного утримання в разі його розірвання за рішенням суду.

Представник відповідача ОСОБА_4 адвокат Міліруд Є. О. в судовому засіданні вважав за можливе об`єднати первісний та зустрічний позов в одне провадження.

Представник позивача ОСОБА_3 адвокат Бочарова Л. І. в судовому засіданні заперечувала проти прийняття зустрічного позову до спільного розгляду з первісним позовом.

Вислухавши пояснення учасників процесу, які з`явилися в судове засідання, суд приходить до наступного висновку.

Так, Конституцією України закріплено право кожного на судовий захист (стаття 55) та передбачено, що юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення, (стаття 124), а статтею 18 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» визначено, що суди загальної юрисдикції спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.

Суди мають враховувати, що забезпечення кожному права на справедливий суд та реалізація права особи на судовий захист мають здійснюватися з урахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також практики Європейського суду з прав людини, які відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» застосовуються судами при розгляді справ як джерело права.

Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції 1950 року кожен при вирішенні спору щодо його цивільних прав та обов`язків має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до підсудності якого вона віднесена процесуальним законом (стаття 8 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Право кожної особи на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства закріплено статтею 15 Цивільного кодексу України. Право на захист виникає з певних підстав, якими виступають порушення цивільного права, його невизнання чи оспорювання.

Зміст конституційного права особи на звернення до суду за захистом своїх прав визначений статтею 16 Цивільного кодексу України, відповідно до приписів якої, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, при цьому, способами захисту цивільних прав і інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до частини 1 статті 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

За положенням статті 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Способами захисту проти позову можуть бути: невизнання позову, заперечення проти нього і зустрічний позов. Зустрічний позов - це активний захист проти позову. Зустрічним позовом є позов первісного відповідача до первісного позивача. Зустрічний позов в залежності від ситуації може бути найбільш дієвим засобом захисту відповідача проти позову, тому що спрямований на повне чи часткове виключення підстав первісного позову.

В силу частини 2 статті 193 ЦПК України, зустрічний позов приймається до спільного розгляду з первісним позовом, якщо обидва позови взаємопов`язані і спільний їх розгляд є доцільним, зокрема, коли вони виникають з одних правовідносин або коли задоволення зустрічного позову може виключити повністю або частково задоволення первісного позову.

Умовами пред`явлення зустрічного позову є: 1) взаємопов`язаність зустрічного позову з первісним, що виявляється у тому, що вони виникають з одних правовідносин; 2) доцільність сумісного розгляду основного і зустрічного позовів, оскільки це дозволяє більш повно і об`єктивно дослідити обставини справи, встановити фактичні взаємовідносини сторін, виключити ухвалення взаємосуперечливих чи взаємовиключних судових рішень.

Доцільним є сумісний розгляд первісного і зустрічного позову, якщо задоволення зустрічного позову може виключити повністю або частково задоволення первісного позову.

Зустрічний позов не є похідною вимогою від первинного позову, а є вимогою, яка повістю (або частково) виключить задоволення первинного позову.

Правова природа зустрічного позову в тому, що він робить неможливим розгляд первісного позову без зустрічного, оскільки направлений на зарахування вимог або коли задоволення зустрічного позову може виключити повністю чи частково задоволення первісного позову, або коли виникають з одних правовідносин.

Як вбачається з матеріалів справи, предметом спору за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , треті особи: ОСОБА_5 , Східне міжрегіональне Управління міністерства юстиції м. Харків про розірвання договору довічного утримання (догляду) на користь третьої особи, є розірвання договору довічного утримання (догляду) на користь третьої особи, укладеного 29.07.2015 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Грузковою Ю. В., зареєстрований в реєстрі за №1221 та повернення їй передану у власність ОСОБА_4 належну на праві приватної власності квартиру АДРЕСА_2 , а предметом спору за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 , третя особа: ОСОБА_5 про розірвання договору довічного утримання та визнання права власності є розірвання вказаного договору та визнання за ОСОБА_4 права власності на 1/2 частки у квартирі АДРЕСА_3 .

Суд вважає, що об`єднання даних позовів в одне провадження та спільний розгляд вищезазначених позовів є недоцільним, оскільки, позови містять різний зміст вимог, а також обставин, які підлягають доказуванню, більш того прийняття зустрічного позову призведе до невиправданого затягування розгляду справи за первісним позовом, зважаючи на час пред`явлення первісного позову до суду, а тому суд знаходить необхідним відмовити у прийнятті зустрічного позову до спільного розгляду з первісним позовом та об`єднанні вимог за зустрічним позовом в одне провадження із первісним позовом.

Також суд наголошує, що відповідач не обмежений у праві на звернення до суду з позовною заявою на загальних підставах.

На підставі наведеного вище, керуючись ст.193, 260, 261 ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

У прийнятті зустрічної позовної заяви ОСОБА_4 до ОСОБА_3 , третя особа: ОСОБА_5 про розірвання договору довічного утримання та визнання права власності відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали виготовлено 24.11.2021 року.

Головуючий: